Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі за текстом ТОВ «Споживчий центр») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 01.04.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладений кредитний договір № 01.04.2024-100002610, який підписаний електронним підписом відповідача, що відтворений шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти). \~ \~ \~ \~Позивач вказав, що виконав свої зобов`язання за Договором у повному обсязі, оскільки надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами у сумі 6000,00 грн шляхом перерахування коштів на відповідний картковий рахунок відповідача. \~ \~ \~ \~Однак, відповідач всупереч чинному законодавству та умовам Договору належним чином покладені на неї зобов`язання не виконала, порушила умови Договору і має прострочену заборгованість, яка станом на 12.05.2024 складає 11880,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту 6000,00 грн; заборгованість за процентами 5880,00 грн. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 01.04.2024-100002610 від 01.04.2024 станом на 12.05.2024 у сумі 11880,00 грн, а також стягнути сплачений судовий збір. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 07.10.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.11.2024, судові засідання надалі було відкладено на 02.12.2024 та 08.01.2025 у зв`язку з неявкою відповідача. \~ \~ \~ \~04.11.2024 відповідачем подано до суду заяву, у якій вона вказує про те, що кредиту у ТОВ «Споживчий центр» вона не брала, кредитного договору не підписувала, кредитними коштами не користувалась, вона є постраждалою від шахрайських дій. Так, 02.04.2024 відповідач звернулась у ВП №3 (м.Теребовля) із заявою про те, що 01.04.2024 невстановлена особа здійснила дзвінок на мобільний телефон [PERSON] та в ході розмови шляхом обману заволоділа доступом до номеру її мобільного телефону та отримала доступ до онлайн банку "Приват 24", після чого здійснила оформлення кредитів та передачу грошових коштів з банківської картки [PERSON] на невідомі банківські картки на загальну суму 165693 грн (в тому числі і сума кредиту, яка є предметом даного позову). За заявою [PERSON] відкрито кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024211080000079 від 02.04.2024 за фактом вчинення шахрайських дій з попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.4 ст.190 КК України. \~ \~ \~ \~Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві вказував про розгляд справи у його відсутності. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності. За вказаних обставин, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. \~ \~ \~ \~Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У позовній заяві позивач стверджує, що 01.04.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 01.04.2024-10002610 шляхом підписання пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) та заявки. Договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання нею одноразового ідентифікатора Е999. [PERSON] під час укладення кредитного договору пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 2, 3, 4 Заявки позичальнику наданий кредит у розмірі 6000 грн строком на 42 днів з дня його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 12.05.2024. \~ \~ \~ \~Згідно з п. 5 ,6,7,8, 14 Заявки первинний період користування кредитом 14 днів з дня його надання ("первинний період"). Черговий період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду ("черговий період"). Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процента ставка у розмірі 2% за 1 день користування кредитом, яка застосується протягом первинного періоду та протягом кожних перших 14 днів з дня отримання чергового Траншу включно. Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку, на який надається кредит, окрім періоду застосування процентної ставки «Економ». Орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 174052,35% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 11880 грн, загальні витрати за споживчим кредитом 5880 грн. Вказано реквізити належного позичальнику електронного засобу для надання коштів позичальнику за даним та наступними договорами: 4149-51ХХ-ХХХХ-7900. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] категорично заперечує, що укладала вищевказаний кредитний договір та отримання нею кредитних коштів, зазначає про те, що стала жертвою шахрайства. Крім того, як слідує з поданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] жодного разу не здійснювала оплату по вищевказаному кредитному договору. У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За положенням статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтями 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний кредитний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до частини першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно статті 642 ЦК України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Суд, досліджуючи кредитний договір №01.04.2024-100002610 враховує, що такий укладався в електронній формі шляхом накладення електронного підпису позичальника одноразовим ідентифікатором. Позивач зазначає, що [PERSON] під час укладення кредитного договору пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку. В той же час з матеріалів справи, зокрема, з витягу з ЄРДР слідує, що за зверненням [PERSON] про те, що 01.04.2024 невстановлена особа здійснила дзвінок на мобільний телефон [PERSON] та в ході розмови шляхом обману заволоділа доступом до номеру її мобільного телефону та отримала доступ до онлайн банку "Приват 24", після чого здійснила оформлення кредитів та передачу грошових коштів з банківської картки [PERSON] на невідомі банківські картки на загальну суму 165693 грн відкрито кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024211080000079 від 02.04.2024 за фактом вчинення шахрайських дій з попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.4 ст.190 КК України. Відповідно до правового висновку викладеного Верховним Судом України у постанові від 13.05.2015 у справі N 6-71цс15, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності. Також в матеріалах справи відсутні первинні документи, які повинні бути складені під час надання кредитних коштів [PERSON] . Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який, відповідно, повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15. Позивачем на обґрунтування позовних вимог до матеріалів справи не надано виписки по рахунку, інших первинних документів, які б свідчили про виникнення у відповідача за кредитним договором заборгованості. У матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, який дозволив би перевірити правильність нарахування відсотків, а також, зробити висновок, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Відповідач заперечує укладення кредитного договору та отримання коштів від ТОВ «Споживчий центр». Оцінюючи наявну у матеріалах справи копію квитанції Liqpay про електронний переказ коштів від 01.04.2024 за Кредитним договором №01.04.2024-100002610, суд звертає увагу, що з її змісту слідує, що ТОВ «Споживчий центр» перерахував на невстановлений банківський рахунок кошти в сумі 6000,00 грн, при цьому номер рахунку отримувача в ній не відображається, як в не відображається ПІБ, РНОКПП особи, тому ідентифікувати відповідача як власника банківської картки та отримувача цих коштів за вказаним документом неможливо. Також цей документ не є первинним документом в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відтак, на думку суду, сама по собі надана довідка сформована платіжним сервісом «Приват Банк» системою LiqРay, не є належним та достатнім доказом виникнення та існування між кредитором та відповідачем кредитних відносин та доказом заборгованості. Інших документів, які б підтверджували отримання саме відповідачем грошових коштів від позивача на умовах договору кредитування позивачем не надано, клопотань про необхідність їх витребування до суду не подано. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. З урахуванням положень статті 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed