Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Дунаєвецької міської ради Хмельницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкуванняпосилаючись на те, що [INFO] поме р її дід [PERSON] та [INFO] помер її батько [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ХМ №0253480, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку пай 06.11.1996 р. за №207 у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства колгоспу «Іскра» с. Ксаверівка Дунаєвецького району Хмельницької області, розміром 2,36 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало [PERSON] , який помер, спадкоємцем якого був його син [PERSON] , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Люзняка О.М.про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), однак їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно. У зв`язку із чим звертається з позовом до суду. Ухвалою від 16.09.2024 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання, розгляд справи за правилами загального позовного провадження, витребувано відповідні спадкові справи. 10.12.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Вказала, що звернулася до суду, щоб отримати пай після смерті свого діда [PERSON] . Також [PERSON] був членом колгоспу «Іскра», працював у ньому та був внесений у списки членів колгоспу. Представник відповідача Дунаєвецької міської ради Хмельницької області в судове засідання не з`явився, надіслав до суду відзив, в якому проти задоволення позову не заперечує та просить справу розглядати у його відсутності. Суд, заслухавши доводи позивачки, дослідивши матеріали справи, при вирішенні спору виходить з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №78742125 від 15.10.2024. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.01.2016 року. [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №44125462 від 09.06.2016. Позивачка [PERSON] являється дочкою померлого [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.07.1974. 09.06.2016 вона звернулась до приватного нотаріуса Чемеровецького районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, яким було заведено спадкову справу №256/2016 після померлого [PERSON] та видані свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.07.2016 на вказану вище квартиру в [ADDRESS] . У спадковій справі, окрім інших наявна довідка Чемеровецької селищної ради Чемеровецького району Хмельницької області від 10.06.2016 № 732 про те, що згідно з записом в картці обліку громадян за 2001-2016 роки померлий [PERSON] являвся членом двору за адресою: [ADDRESS] та до 03.01.2016 проживав постійно. Також згідно договору купівлі-продажу від 24.12.1991 [PERSON] придбав зазначеного будинку в смт. Чемерівці. 17.07.2024 [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Люзняка О.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку в праві на земельну частку (пай). Постановою цього нотаріуса від 17.07.2024 року №270/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), що належало [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого за законом був його син [PERSON] , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав, помер [INFO] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане майно. Колгоспу «Іскра» с. Ксаверівка Дунаєвецького району Хмельницької області в 1995 році видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ №000342. Даним актом колгоспу «Іскра» було передано у колективну власність 608,1 гектарів землі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що також підтверджується рішенням №8 третьої сесії Гутояцковецької сільської ради народних депутатів Дунаєвецького району Хмельницької області від 23.06.1995 року. Згідно повідомлення Відділу №2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №2904/281-24 від 24.07.2024 список громадян-членів колгоспу «Іскра» с. Ксаверівка Дунаєвецького району Хмельницької області у Відділі відсутній. Відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Іскра» с. Ксаверівка [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0253480 розміром 2,36 в умовних кадастрових гектарах. Оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0253480 за твердженням позивачки було втрачено, про що було розміщено оголошення в газеті «Дунаєвецький вісник» №15 (12285) від 11.04.2024 року. Згідно довідки старости Гутояцковецького старостинського округу Дунаєвецької міської ради №158 від 01.03.2021 на день смерті [PERSON] він проживав та був зареєстрований один за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки старости Гутояцковецького старостинського округу Дунаєвецької міської ради №488 від 15.07.2024 після смерті [PERSON] [INFO] в управління спадковим майном вступив [PERSON] , який спадщину прийняв, що підтверджується ремонтом будинку, обробітком земельної ділянки. Довідка видана для пред`явлення по місцю вимоги. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК України). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. При вирішенні питання про спадкування слід встановити час відкриття спадщини, коло спадкоємців, спадкову масу. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.02.2019 у справі № 145/797/15-ц вказала, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР (чинного на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] та з урахуванням строку на її прийняття) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 529 ЦК УРСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30.01.2023 в справі № 463/9696/20 зазначено, що «під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Ураховуючи наведене, прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном або подали державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини». В постанові Верховного Суду від 25.03.2020 в справі № 305/235/17 наведено, що «Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем». У постанові Верховного Суду від 11.09.2020 року в справі № 348/618/15-ц вказано, що «за змістом статті 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). З урахуванням змісту статті 76 ЦПК України прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном може підтверджуватися будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. У справі, що переглядається, установлено, що [PERSON] у строк, передбачений законом, не подавав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька та не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він протягом шести місяців після смерті батька вступив в управління чи володіння спадковим майном». В обґрунтування позову позивачка зазначає, що її батько [PERSON] прийняв спадщину після смерті його батька [PERSON] , своїх прав не оформив, а вона - в свою чергу від батька, в тому числі й право на земельну частку (пай). Як зазначено вище згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Іскра» с. Ксаверівка [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0253480 розміром 2,36 в умовних кадастрових гектарах. Оригінал сертифікату за твердженням позивачки було втрачено, про що було розміщено оголошення в газеті «Дунаєвецький вісник» №15 (12285) від 11.04.2024. Згідно з п.2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (надалі Указ) право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом ст.ст.22, 23 ЗК України (у редакції 22.06.1993 року) та вищезазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до Державного акту на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акту. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК. В той же час для встановлення права позивачки на спадкування права на вказаний земельний пай необхідним є підтвердження набуття права на нього батьком позивачки [PERSON] після смерті [PERSON] , тобто входження цього права до спадкової маси спадкодавця. Фактично в підтвердження зазначеної обставини надано єдиний документ - довідку старости Гутояцковецького старостинського округу Дунаєвецької міської ради №488 від 15.07.2024, згідно якої після смерті [PERSON] [INFO] в управління спадковим майном вступив [PERSON] , який спадщину прийняв, що підтверджується ремонтом будинку, обробітком земельної ділянки. Зазначену довідку суд оцінює критично, оскільки вона надана щодо обставин більш як 20-річної давнини без зазначення жодного часового періоду, посилань на жодні документи, акти тощо на підтвердження відповідного ремонту чи обробітку землі, видана «для пред`явлення по місцю вимоги». Довідка видана щодо обставин 2003 року старостою, хоча саме поняття старостинських округів введено в законодавство України лише в 2017 році. Поряд з цим з довідки цієї ж старости №158 від 01.03.2021 вбачається, що на день смерті [PERSON] він проживав та був зареєстрований один за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки Чемеровецької селищної ради Чемеровецького району Хмельницької області від 10.06.2016 № 732 в картці обліку громадян за 2001-2016 роки померлий [PERSON] являвся членом двору за адресою: [ADDRESS] та до 03.01.2016 проживав постійно. З урахуванням позиції позивачки, фактичного проживання [PERSON] спадковим майном, окрім права на земельну частку (пай) мав би бути й будинок, в якому проживав її дід, але жодного документу на підтвердження спадкування цього будинку також не надано. Як зазначено вище жодних спадкових справ щодо майна померлого [PERSON] не заводилось, тобто ним протягом 13 років (з 2003 по 2016 роки) не вчинялось дій щодо оформлення спадщини. Позивачкою не надано жодного іншого доказу, що спадкоємець ( [PERSON] ) безпосередньо перед смертю спадкодавця ( [PERSON] ) проживав разом з ним чи вчинив будь-які дії, що свідчать про фактичний вступ у володіння або управління спадковим майном. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України). Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи вищенаведене, позивачкою не доведено вчинення своїм батьком [PERSON] дій з фактичного вступу у володіння або управління спадковим майном після смерті [PERSON] , тобто прийняття спадщини, яку могла б в подальшому спадкувати позивачка, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні.

Outcome: dismissed