Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 23 березня 2022 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, укладений договір позики, згідно умов якого позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти в сумі 68 500\~ гривень, а позичальник зобов`язувався повернути позикодавцю суму позики\~ в термін не пізніше 31 грудня 2022 року.30 квітня 2023 року. Факт отримання позичальником грошових коштів за договором позики підтверджується власноручним підписом відповідача в договорі позики. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, 09 квітня 2024\~ року позивач направив рекомендованим листом на адресу відповідача вимогу про дострокове погашення боргу, яку відповідачем залишено без реагування\~ і суму позики не повернуто. В зв`язку з неналежним виконанням\~ відповідачем договірних зобов`язань позивачем нараховано відповідачу\~ 4 349 гривень 58 копійок інфляційних та 3% річних в сумі 2 740 гривень за період з січня 2023 року по березень 2024 року. Враховуючи викладене, позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі та участі позивача; заявлені позовні вимоги підтримує; проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток на останню відому адресу її реєстрації, а також відповідно до вимог ч.10 ст.187 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - порталі Судової влади України. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (ухвалює заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, однак, в судове засідання без поважних причин повторно не з`явилась, відзиву на позовну заяву суду не надала. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного. Відповідно до\~ ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно оригіналу договору позики від 23 березня 2022 року, який знаходиться в матеріалах справи,\~ [PERSON] в момент підписання цього договору передав у власність [PERSON] \~ грошові кошти в сумі 68 500\~ гривень, а [PERSON] зобов`язувалась повернути [PERSON] суму позики в термін не пізніше 32 грудня 2022 року. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного суду в постанові від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18, «способи визначення плати за користування\~ позикою у твердій сумі та у процентному відношенні є еквівалентними (взаємозамінними). Тому визначення плати за користування позикою у твердій сумі є правомірним.». Позивач звертався до відповідача з вимогою\~ про\~ необхідність виконання грошових зобов`язань. Але, позивачем зобов`язання\~ за договором позики до цього часу не виконані, отримані в позику\~ грошові кошти\~ до цього часу позивачу не повернуті. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 січня 2019 року у справі №357/11170/16-ц, провадження №61-40453ск18, зазначено наступне: «Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.» Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду України у справі № 6-79цс14 від 02 липня 2014 року, у справі № 6-50цс16 від 24 лютого\~ 2016 року. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, який міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року в справі № 212/3860/15-ц провадження № 61-6380св18, «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. В разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем\~\~ правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.» Судом встановлено, що відповідно до умов договору позики від 23 березня 2022 року у відповідача виникло зобов`язання щодо повернення грошових коштів в сумі 68 500 гривень позивачу. Проте, відповідачем вказане зобов`язання у визначений умовами договору позики термін не виконано. Відповідно до ст. 526 ПК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином, у встановлений для його виконання строк та одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, 09 квітня 2024\~ року позивач направив рекомендованим листом на адресу відповідача вимогу про дострокове погашення боргу. Але,\~\~ вимогу\~ позивача залишено відповідачем без реагування і заборгованість за договором позики в сумі 68 500 гривень до цього часу не погашено. В зв`язку з неналежним виконанням\~ відповідачем договірних зобов`язань, відповідно до\~ ч.2 ст. 625 ЦК\~ України, позивачем нараховано відповідачу\~ 4 349 гривень 58 копійок інфляційних та 3% річних в сумі 2 740 гривень за період з січня 2023 року по березень 2024 року. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався і діє до цього часу. Відповідно\~ п.18 «Прикінцевих і перехідних положень» Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних та 3% річних, нарахованих позивачем відповідачу\~ згідно ч.2 ст. 625 ЦК України за період з\~ за період з 01 січня 2023 року по 31 березня 2024 року задоволенню не підлягають. Згідно\~ пенсійного посвідчення серії [NUMBER] позивачу встановлено інвалідність 2 групи довічно. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 509, 510, 525, 526, 527, 530, 546, 549, 625, 629, 1046, 1047, 1049 та п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та

Outcome: partial