Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

02 грудня 2024 року адвокат Бегеба Н.М. в інтересах [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання. \~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] , який на день смерті проживав за адресою [ADDRESS] . За вказаною адресою спільно з ним проживав його батько [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої увійшла квартира [ADDRESS] , що належала покійному на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.11.2015 року, та земельна ділянка площею 2,0000 га, кадастровий номер 62429100:05:003:0016, призначена для ведення особистого селянського господарства. [PERSON] після смерті свого сина не звертався до нотаріальної контори для прийняття спадщини у строки визначені законодавством, оскільки вважав, що все майно і так належить йому як спадкоємцю, оскільки покійний [PERSON] фактично проживав з батьком за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] звернувшись до нотаріуса для оформлення його спадкових прав після смерті сина, отримав відмову у прийнятті документів для оформлення спадщини, у зв`язку із відсутністю документального підтвердження факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у зв`язку з чим [PERSON] вимушений звернутися до суду для захисту своїх прав та інтересів. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 06 грудня 2024 року у даній справі було відкрито провадження за правилами окремого провадження за участю заявника та заінтересованої особи та призначено дату судового засідання, крім того було вирішено питання про витребування доказів та виклик свідків. Заявник в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представник заявника адвокат Бегеба Н.М. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, крім того зазначила, що [PERSON] та його покійний син - [PERSON] проживали разом, вели спільний побут, у зв`язку з чим, [PERSON] , після смерті свого сина не звертався до нотаріальної контори для оформлення спадкового майна, оскільки вважав що воно і так належить йому. Заінтересована особа, в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, однак 15.01.2025 року від представника міської ради надійшла заява, якою просить розгляд справи здійснити без участі представника міської ради. При розгляді справи проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника заявника, свідків, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.. Згідно п. 5 ч. 2\~ст.\~293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту у відповідності до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За приписами\~ ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.04.1992 року та копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.01.2020 року. Згідно листа Сахновецького старостинського округу «Щодо надання інформації» від 29.10.2024 року, судом встановлено, що [PERSON] на день смерті був зареєстрований один за адресою [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина до складу якої увійшла квартира [ADDRESS] , що належала покійному на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.11.2015 року та підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію №48611511 від 27.11.2015 року, а також земельна ділянка площею 2,0000 га, кадастровий номер 6824289100:05:003:0016, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №181583320 від 19.09.2019 року. 27 листопада 2024 року [PERSON] звернувся до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори для оформлення його спадкових прав після смерті сина, однак отримав відмову №1651/02-16 в можливості оформлення його спадкових прав за законом на спадкове майно після смерті сина, у зв`язку із неможливістю встановлення факту постійного проживання із покійним [PERSON] на день відкриття спадщини. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , підтвердили факт спільного проживання [PERSON] разом із покійним сином [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Також свідки підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] вели спільний побут. [PERSON] був військовослужбовцем. Суд вважає,\~що факт\~постійного проживання\~ [PERSON] \~із[PERSON] на час відкриття спадщини за адресою [ADDRESS] знайшов своє підтвердження, оскільки жодними іншими доказами не спростований. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» від 30.05.2008 року №7, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У статті 1216 ЦК України, визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218,1231 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом статті 1268 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до статті 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. При цьому, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Відповідна правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17. З огляду на те, що факт постійного проживання заявника зі померлим [PERSON] на час відкриття спадщини знайшов своє підтвердження, суд дійшов висновку, що заяву належить задовольнити, оскільки встановлення цього факту породить для заявника певні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження цього факту не існує. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved