Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ», в особі директора Ланового Є.М., який діє на підставі наказу №04-ОК від 18.10.2023р., - звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» заборгованість за кредитним договором №100279515 від 08.02.2021р. в розмірі 30 359 грн. та судові витрати, які складаються з суми судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 08.02.2021р. між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем був укладений Договір про споживчий кредит №100279515, на підставі якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 7 000 грн. На підставі договору про відступлення прав вимоги №05Т від 29.07.2021р. відповідне право вимоги перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». А в подальшому, на підставі договору факторингу №1/15 від 24.01.2022р. право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ». Відповідач всупереч умов кредитного договору не здійснював погашення заборгованості ані перед первісним кредитором, ані перед наступником первісного кредитора, внаслідок чого розмір заборгованості відповідача складає 30 359 грн., з яких: 6 650 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 23709 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги. Оскільки відповідач не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути із відповідача заборгованість в загальній сумі 30 359 грн., а також витрати на правничу допомогу та судовий збір по справі. Від відповідача заперечень проти позову не надходило. 05.12.2024р. судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився. Разом з тим, представником позивача Лановим Є.М. в позовній заяві викладене клопотання про розгляд справи без участі представника позивача на підставі наявних у справі доказів та винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини неявки. Про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, в установленому законом порядку, шляхом надсилання судової повістки-повідомлення за зареєстрованим місцем проживання засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Крім того, додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача про дату, час та місце слухання справи шляхом надсилання судової повістки на електронну адресу відповідача (документ доставлений до електронної скриньки 06.12.2024 року) та шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на веб-сайті суду. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно договору про споживчий кредит №100279515 від 08.02.2021р. (далі - Договір кредиту), укладеного в електронній формі між ТОВ «Мілоан» (кредитор) та [PERSON] (позичальник), кредитор зобов`язувався надати позичальнику кредит в сумі 7 000 грн. строком на 30 днів, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом /а.с. 28-33/. Умовами договору передбачено, що кредит надається на споживчі потреби, строком на 30 днів з 08.02.2021р. по 10.03.2021р., зі сплатою процентів за ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п. 1.5.2, 2.2.1, 2.3 Договору кредиту) та за ставкою 5% (базова процентна ставка) від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п. 1.6, 2.2.1, 2.3 Договору кредиту). Додатком №1 до Договору кредиту передбачений графік платежів /а.с. 32/, а Додаток №2 має інформацію паспорту споживчого кредиту /а.с. 32-33/. Положеннями п. 2.3 Договору кредиту передбачено умови пролонгації строку кредитування. Так, відповідно до п. 2.3.1 Договору кредиту позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, якщо кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені п. 2.3 договору та розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. За змістом п. 2.3.2 Договору кредиту та розділу 6 Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Мілоан», передумовою пролонгації або поновлення пільгового періоду є електронне звернення позичальника до кредитодавця із застосуванням одноразового ідентифікатора та здійснення відповідного платежу. Після здійснення таких дій позичальником змінюються умови кредитного договору, що стосуються строку кредитування (тривалість пільгового періоду; дата остаточного погашення; строк кредитування), а нові дати разом з актуальними даними щодо заборгованості відображаються в оновленому графіку платежів. Таким чином, умовами Договору кредиту передбачені особливості, відповідно до яких для пролонгації визначених таким договором строків обидві сторони мають вчинити активні дії (позичальник має звернутись до кредитодавця з електронним зверненням; після цього формується платіж; позичальник сплачує платіж; відбувається фіксація пролонгації шляхом формування оновленого графіку платежів). Відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення судом встановлено, що зазначений розрахунок розміру заборгованості в цілому відповідає умовам Договору кредиту, оскільки здійснений у відповідності до положень, передбачених п.п. 1.5.2, 1.6, 2.2.1, 2.3.1.1 та 2.3.1.2 Договору кредиту і обумовлений пролонгацією строку дії договору, яка мала місце 30.04.2021р. Відповідно до розділу 6 Договору кредиту він укладений в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, а його підписання з боку позичальника відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На виконання умов Договору кредиту ТОВ «Мілоан» 08.02.2021р. здійснило надання кредитних коштів в сумі 7 000 грн. шляхом банківського переказу грошових коштів на банківську картку відповідача, що підтверджується відповідним платіжним дорученням №25346910 від 08.02.2021р. /а.с. 40/. Відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення за Договором кредиту №100279515 за період з 08.02.2021р. до 10.06.2021р. відповідачем було сплачено на користь кредитора наступні суми коштів: 350 грн. - в рахунок погашення тіла кредиту; 350 грн. - в рахунок сплати комісії за пролонгацію; 4 830 грн. - в рахунок погашення процентів по кредиту. Арифметичний підсумок наведених у такій відомості даних свідчить, що станом на 10.06.2021р. за відповідачем обчислювалась заборгованість в загальному розмірі 30 359 грн., з яких: 6 650 грн. - тіло кредиту; 23 709 грн. - відсотки /а.с. 14-15/. 29.07.2021р. ТОВ «Мілоан» на підставі договору відступлення прав вимоги №05Т відступило на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» шляхом продажу права вимоги, в тому числі і права кредитора до відповідача за Договором кредиту №100279515 /а.с. 20-24, 25-27, 12/. Згідно змісту реєстру боржників до такого договору, станом на 29.07.2021р. розмір заборгованості відповідача за Договором кредиту №100279515 складає 30 359 грн. (заборгованість за тілом кредиту - 6 650 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 23 709 грн.) /а.с. 12/. Передача відповідних прав до нового кредитора підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників /а.с. 25/ та розрахунком нового кредитора з ТОВ «Мілоан» /а.с. 43-44/. В подальшому, а саме 24.01.2022р. ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на підставі договору факторингу №1/15 відступило на користь ТОВ «ПІНГ-ПОНГ» шляхом продажу права грошової вимоги, в тому числі і права кредитора до відповідача за Договором кредиту №100279515 /а.с. 34-37/. Згідно змісту реєстру боржників до такого договору, станом на 24.01.2022р. розмір заборгованості відповідача за Договором кредиту №100279515 складає 30 359 грн. (заборгованість за тілом кредиту - 6 650 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 23 709 грн.) /а.с. 13/. Передача відповідних прав до нового кредитора підтверджується розрахунком нового кредитора з ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» /а.с. 45-46/. 02.09.2024р. позивач направив відповідачу письмову вимогу про сплату ним заборгованості за Договором кредиту в загальному розмірі 30 359 грн. /а.с. 41/. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за Договором кредиту №100279515 від 08.02.2021р., то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та Закону України №1734-VIII від 15.11.2016р. «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1734). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За змістом статей 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем був укладений Договір про споживчий кредит №100279515 в електронній формі. На підставі такого договору відповідачем 09.02.2021р. було отримано у позику грошові кошти в сумі 7 000 грн., які він зобов`язувався повернути зі сплатою комісії за надання кредитних коштів та процентів за кожен день користування позикою у строк до 10.03.2021р., але в порушення умов договору не зробив цього, внаслідок чого має не виконане грошове зобов`язання перед кредитором. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. За матеріалами справи судом встановлено, що набуття позивачем права вимоги до відповідача, яке належить кредитору за Договором кредиту, обумовлено дійсністю договору відступлення прав вимоги №05Т від 29.07.2021р., укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ДІДЖИ-ФІНАНС», та договору факторингу №1/15 від 24.01.2022р., укладеного між ТОВ «ДІДЖИ-ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ». Аналіз витягу з реєстру боржників до таких договорів /а.с. 12, 13/ та відомості про щоденні нарахування та погашення по Договору кредиту /а.с. 14-15/ свідчить, що на момент відступлення права вимоги сторони такого договору виходили з того, що розмір заборгованості відповідача за Договором кредиту складає 30 359 грн. і складається з наступних сум: тіло кредиту - 6 650 грн.; проценти за користування кредитом за період з 08.02.2021р. по 10.06.2021р. - 23 709 грн. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед банком та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем були отримані кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені Договором №100269515 від 08.02.2021р. і він користувався цими коштами. Разом з тим, відповідач [PERSON] не належним чином виконував свої зобов`язання за Договором №100269515 від 08.02.2021р., внаслідок чого в нього виникла заборгованість в загальній сумі 30 359 грн., з яких: тіло кредиту - 6 650 грн.; проценти за користування кредитом за період з 09.02.2021р. по 10.06.2021р. - 23 709 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за Договором №100269515 від 08.02.2021р. /а.с. 14-15/. При цьому, варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставини спірних правовідносин. Враховуючи ту обставину, що в порушення умов Договору №100269515 від 08.02.2021р., відповідач, фактично отримані та використані ним кошти, у добровільному порядку не повернув, чим порушив права кредитора, а досудова вимога позивача про повернення кредитних коштів від 02.09.2024р. за вих. №100279515-АВ /а.с. 41/ залишена останнім без належного реагування, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. та оплати послуг правової допомоги. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В даному випадку позовні вимоги підлягають до задоволення, а відтак на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідача 2422,40 грн. в рахунок відшкодування витрат з оплати судового збору. Крім того, відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги №43657029 від 07.07.024р. /а.с. 17-19/; додаткову угоду №100279515 від 30.09.2024р. до договору №43657029 про надання правової допомоги від 07.08.2024р. /а.с. 38/; детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» щодо стягнення кредитної заборгованості /а.с. 16/, акт №100279515 про підтвердження факту надання правничої (правової допомоги) адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 30.09.2024р. /а.с. 9/; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю /а.с. 48/. Позивачем заявлено вимогу про компенсацію йому за рахунок відповідача витрат з оплати правової допомоги адвоката в сумі 6 000 грн. Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного. Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015р.). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій: - правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» - 1,5 год., загальна вартість послуг - 2 250 грн.; - складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи - 3 год., загальна вартість послуг 3 000 грн.; - формування додатків до позовної заяви (письмові докази) - 1 год., загальна вартість послуг 750 грн. Оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 6000 грн. є обґрунтованою та співмірною з реальним обсягом правової допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг та відповідає критерію реальності таких витрат. Таким чином, зважаючи на задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та документально підтверджених витрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved