Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк тривалістю в три місяці для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після померлої [INFO] [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є спадкоємицею після померлої троюрідної тітки [PERSON] , до складу спадкового майна якої входять земельні ділянки на території Оленівської сільської ради. Передбачений чинним законодавством строк для прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин, оскільки мала проблеми із здоров`ям (сильні шлункові болі) й вимушена була звертатися до лікарні; у період 1994-2014 років проводила нагляд за своєю матір`ю [PERSON] , яка мала інвалідність 1-ї групи, у зв`язку з чим вона була вимушена звільнитися з роботи та здійснювати цілодобовий догляд за матір`ю. Позивачка, як і її представник, у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав. Додатково пояснила, що [PERSON] померла в інтернаті для осіб похилого віку, куди її за 1,5 тижні відвіз інший далекий родич. У якості поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини зазначає також скрутне матеріальне становище й отримання в сільській раді неправильної консультації, що її ступінь споріднення зі спадкодавицею не відноситься до кола законних спадкоємців. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в електронній формі через систему «Електронний суд» та кур`єром, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до електронного кабінету, розпискою (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), але своїм правом на участь не скористався, повноважного представника не направив, відзиву на позов не надав, у поданій заяві від 20.12.2024р. просить розглядати справу в їх відсутність та прийняти рішення на розсуд суду Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Системний аналіз зазначеної норми закону вказує на те, що такий позов може бути задоволений в разі надання позивачем доказів наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, якими є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, що також узгоджується з правовими позиціями, викладеними в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - постанова ПВСУ №7). Відтак, правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1/ у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2/ ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість (ст.3 ЦК України). Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Верховний Суд у своїй усталеній практиці сформулював ряд правих висновків, згідно з якими поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців з наявністю заповіту, який є єдиною підставою спадкування; тощо. При цьому судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача зі строком і порядком прийняття спадщини; необізнаність особи з наявністю спадкового майна та відкриття спадщини; похилий вік; непрацездатність; невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину; встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини; відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини; несприятливі погодні умови тощо (постанови від 17 лютого 2022 року в справі №953/15603/20, від 20 січня 2021 року в справі №752/11156/180ц, від 11 листопада 2020 року в справі №750/262/20 та інші). Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. Вищевказані висновки також викладені в п.49-58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі №686/5757/23. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла троюрідна тітка позивачки [PERSON] , яка на день смерті була зареєстрована й проживала в Любецькому психоневрологічному інтернаті, що знаходиться в [ADDRESS] ; заповіту при житті не складала. Отже, [PERSON] має право на спадкування після смерті [PERSON] як спадкоємець п`ятої черги за законом відповідно до положень ст.1265 ЦК України. У визначений ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячний строк ніхто зі спадкоємців, у тому числі й позивачка, спадщину після смерті [PERSON] не прийняв. До складу спадкового майна померлої [PERSON] входять земельні ділянки, розташовані на території Борзнянської ОТГ Ніжинського району (колишня Оленівська сільська рада Борзнянського району) Чернігівської області, у зв`язку з чим за відсутності у [PERSON] інших спадкоємців даний орган місцевого самоврядування у відповідності до положень ст.1277 ЦК України може претендувати на визнання цього спадкового нерухомого майна відумерлою спадщиною. Зазначені обставини підтверджуються копіями паспорта, свідоцтв про народження, укладення шлюбу, смерть, рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 12.08.2024р. про встановлення факту родинних відносин, довідкою Любецького психоневрологічного інтернату №2 від 07.01.2025р., витягом зі Спадкового реєстру про відсутність зареєстрованих спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину. Одночасно суд не вважає належним і достовірним доказом, підтверджуючим останнє зареєстроване й фактичне місце проживання спадкодавиці [PERSON] у [ADDRESS] , довідку Оленівської сільської ради №561 від 30.11.2017р., оскільки в ній не зазначено ніякого часового періоду проживання спадкодавиці. Натомість пояснення позивачки в судовому засіданні щодо проживання [PERSON] до настання смерті у Любецькому психоневрологічному інтернаті узгоджується з довідкою цієї установи соціального захисту населення та свідоцтвом про смерть. Наведені позивачкою у заяві та підтримані у судовому засіданні (із зазначенням додаткових обставин) причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини з огляду на положення ч.3 ст.1272 ЦК України, п.24 постанови ПВСУ №7, усталену практику Верховного Суду жодним чином не перешкоджали [PERSON] своєчасному зверненню до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а тому не є поважними. Так, за відомостями з копії медичної картки у межах шестимісячного строку з часу смерті спадкодавиці [PERSON] позивачка лише двічі зверталася за медичною допомогою (19.08.2013р., 03.09.2013р.); при цьому, записи зроблені нерозбірливим почерком, а неодноразові вимоги суду щодо надання оригіналу медичної картки для огляду в судовому засіданні позивачка проігнорувала й після оголошеної перерви до суду не з`явилась. Крім того, суд констатує, що вказане звернення позивачки за медичною допомогою не супроводжувалося її якимось тяжким станом здоров`я, відомості про перебування позивачки на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні відсутні, а відвідування лікаря всього два рази за місяць охоплює неповний період строку, відведеного на прийняття спадщини. Натомість факт перебування на лікуванні в закладі охорони здоров`я у всіх випадках не може вважатися безумовною підставою для визначення додаткового строку. Важливими у цьому аспекті є тривалість лікування та ступінь захворювання. Позивачкою не доведено того, що маючи ускладнення стану здоров`я чи здійснюючи догляд за своєю матір`ю з інвалідністю, вона була не мобільною та не мала змоги й можливості для пересування. Адже, як пояснювала позивачка в судовому засіданні, вона періодично залишала будинок для придбання продуктів та інших товарів у торгівельних закладах, двічі відвідувала медичну установу, яка розташована неподалік місцезнаходження нотаріальної контори; до того ж, мала можливість надіслати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса за місцем відкриття спадщини поштовою кореспонденцією. Протокольною ухвалою суду від 24.12.2024р. відмовлено у задоволенні клопотання представника позивачки про долучення до матеріалів справи додаткового доказу медичної довідки КНП «Борзнянський центр первинної медико-санітарної допомоги», оскільки даний документ надано із значним порушенням встановлених ст.83 ЦПК України строків подання доказів і без наведення поважності причин їх пропуску. При цьому, зміст вказаної медичної довідки щодо стану здоров`я позивачки не спростовує вищеокресленого висновку суду. Юридична необізнаність позивачки, отримання нею помилкової консультації в сільській раді та її матеріальне становище також не є тими об`єктивними, непереборними й істотними труднощами, з якими законодавець та сформована судова практика касаційної інстанції пов`язують поважність причин для пропуску строку на прийняття спадщини. Принагідно слід звернути увагу на невиконання позивачкою свого обов`язку надавати суду повні й достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, намагання позивачки ввести суд в оману щодо фактичних обставин справи (п.5 ч.2, ч.4 ст.43 ЦПК України), оскільки [PERSON] повідомляла про відправку [PERSON] до психоневрологічного інтернату за 1,5 тижні до смерті, тоді як за довідкою Любецького психоневрологічного інтернату №2 від 07.01.2025р. спадкодавиця там прожила близько 11 років!!! Це свідчить про корисливі наміри [PERSON] шляхом звернення до суду з даним позовом отримати у спадок майно [PERSON] , на яке позивачка на думку суду не заслуговує й з етичних міркувань. Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов [PERSON] є необгрунтованим і не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed