Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

07 жовтня 2024 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також стягувати аліменти на утримання дитини. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що з 2013 року по 2015 рік її син [PERSON] та відповідачка [PERSON] проживали разом, шлюб між собою не реєстрували. Під час спільного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] , а в подальшому внаслідок того, що їх спільне життя не склалося вони стали мешкати окремо, а [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків матері, не виконує батьківські обов`язки щодо виховання [PERSON] , [INFO] , не надає фінансової допомоги на утримання свого сина, не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, участі у вихованні, навчанні та підготовці до самостійного життя дитини не приймає, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування сина, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє ніякого інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання сином освіти. Крім того, позивачка вказала, що дитина перебуває на повному її утриманні та всі питання, пов`язані із вихованням дитини, вирішуються нею самостійно без участі відповідачки і за відсутності її підтримки. З огляду на вказані обставини позивачка [PERSON] просила суд позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав щодо її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також стягувати із відповідачки аліменти на утримання дитини. У підготовче судове засідання позивачка не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій визнала позов в повному обсязі, не заперечувала проти його задоволення. Третя особа [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Представник третьої особи керівник Служби у справах дітей та сім`ї Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області Чишко О.М. у підготовче судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб суд приходить до висновку про доцільність розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, врахувавши думки сторін та третіх осіб, викладені у їх відповідних заявах, суд дійшов наступного висновку. Так, частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області 19 області 2019 року, неповнолітній [PERSON] народився [INFO] , а його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20). Відповідно до акту, складеного депутатом Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області Андрійченко Н.В. в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , складеного 25 вересня 2024 року, вбачається, що неповнолітній [PERSON] [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] фактично проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22). Із витягу з реєстру територіальної громади вбачається, що неповнолітній [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Із витягу з реєстру територіальної громади вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Із витягу з реєстру територіальної громади вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із характеристики неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , наданих директором КЗ "Коломацький ліцей» та класним керівником дитини, неповнолітній [PERSON] навчається у ліцеї з першого класу, зарекомендував себе як доброзичливий, дружелюбний, ввічливий учень. Виявляє повагу до старших та вчителів. Також з вказаної характеристики вбачається, що мати дитини не цікавиться життям своєї дитини, не бере участі у його вихованні та навчанні, не допомагає матеріально (а.с. 24). Із характеристики, наданої ТОВ АПО «МРІЯ» 25.09.2024 вбачається, що [PERSON] дійсно працює у ТОВ АПО «МРІЯ» на посаді тваринника з 26.09.2024 року. Має достатній досвід роботи, принциповий, вимогливий, наполегливий в досягненні поставленої мети. Вміє працювати і любить фізичну працю, приймає обмірковані рішення. Дисциплінований неконфліктний, за час роботи зарекомендував себе з позитивної сторони, стиль спілкування з людьми доброзичливий, адекватний, ввічливий, поважає колег та керівництво. Виховує 11-річного сина. (а.с. 27-28). Відповідно до довідки наданої начальником [INFO] від 19 вересня 2024 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , 12 вересня 2024 року призваний на військову службу під час загальної мобілізації та направлений для проходження військової служби до військової частини [NUMBER] (а.с. 29). З листа голови Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області Володимира Гуртового від 27 вересня 2024 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] за час проживання у громаді зарекомендувала себе з негативної сторони. Разом із своєю дитиною не проживає, вихованням та утриманням його не займається, участь у шкільному житті дитини не бере. Ніде не працює, участь у громадському житті селища не приймає. (а.с. 30). З листа заступника начальника ВП №1 з превентивної діяльності Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області від 26 вересня 2024 року вбачається, що [PERSON] , притягувалась до адміністративної відповідальності, а саме: 09 вересня 2024 року за ст. 152 КУпАП; 12 вересня 2024 року за ч. 1 ст. 51 КУпАП. (а.с. 31). Як зазначено в акті обстеження житлово-побутових умов [PERSON] , складеного відповідною комісією 24 вересня 2024 року, під час відвідування будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , будинок має задовільні умови проживання. В будинку прибрано, відсутні неприємні запахи. На кухні наявна їжа, посуд помитий, холодильник не працює, їжа готується без зберігання, наявний мінімальний запах їжі. Потреби дитини задоволені. (а.с. 23). З висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області за №83 від 30 вересня 2024 року вбачається, що орган опіки та піклування Коломацької селищної ради Богодухівського району Харківської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . (а.с. 36-38). У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а у відповідності до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частинами другою та четвертою статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини і що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, або він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За правилами, визначеними ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до роз`яснень, що містяться у ч. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного суду від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в їх сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та оцінки поданих позивачкою належних і допустимих доказів в їх сукупності, досліджених під час розгляду справи, а також беручи до уваги, що мати неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] - [PERSON] байдужа до життя, здоров`я та розвитку свого сина, в достатній мірі не цікавиться його життям та не спілкується, майже не зустрічається із ним, матеріальної допомоги не надає, суд доходить висновку, що відповідачка свідомо і без поважних на те причин не виконує свої батьківські обов`язки, тобто ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання свого неповнолітнього сина, а тому позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім цього, з приводу заявлених позивачкою позовних вимог щодо стягнення з відповідачки аліментів на утримання неповнолітнього сина, суд зазначає наступне. У відповідності із вимогами ч. 3 ст. 166 СК України при задоволені позову щодо позбавлення батьківський прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За правилами, визначеними ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини , що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами, визначеними ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, з урахуванням вищевказаного, суд вважає за необхідне стягнути із [PERSON] аліменти в розмірі однієї четвертої частини заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, перераховуючи аліменти на особовий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Також, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі суд вважає за доцільне зазначити наступне. За правилами, визначеними ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Outcome: approved