Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) через представника - адвоката Головацького Василя Федоровича звернулася до суду з позовом до Козівської селищної ради (далі відповідач) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що [INFO] помер її рідний брат [PERSON] , який на час смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] разом із ним ніхто не проживав та не був зареєстрований. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме на частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яку він успадкував в порядку частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), як особа з інвалідністю після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Однак за життя [PERSON] належним чином не оформив право власності на спадкове майно. [PERSON] розпорядився своїм майном, склавши 02.11.2023 заповіт на користь позивача. Маючи намір оформити спадкові права, позивач 06.11.2024 звернулася до Козівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , проте отримала роз`яснення щодо пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини, у зв`язку з чим їй рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування поважності причин пропуску строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини позивач зазначила, що починаючи з 2006 року, постійно перебуває закордоном, у Чехії, а тому не мала можливості звернутися до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті брата. Крім цього, позивач покликається на те, що разом зі спадкодавцем не проживала та про наявність складеного на її користь заповіту не знала. Також вказала на незначний проміжок часу між закінченням строку для подання заяви про прийняття спадщини та поданням нею відповідної заяви, що є підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. З огляду на викладене, просила суд визначити їй додатковий строк тривалістю два місяці, після набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 14.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати суддею одноособово за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче засідання на 11.12.2024. Ухвалою суду від 11.12.2024 закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Козівської селищної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Призначено справу до судового розгляду по суті на 08.01.2025. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, представник позивача адвокат Головацький В.Ф. подав заяву від 08.01.2025, у якій просив справу розглядати без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити. Судові витрати просив залишити за позивачем. Представник Козівської селищної ради в судове засідання не з`явився, подав клопотання від 11.12.2024, у якому зазначив, що при вирішенні спору по суті Козівська селищна рада покладається на думку суду, справу просив розглянути без його участі. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 09.01.2020 Щепанівською сільською радою Козівського району Тернопільської області (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй на праві власності майно, а саме на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 19). Згідно заповіту, складеного 25.03.2009 у с. Щепанів, Козівського району, Тернопільської області та посвідченого секретарем виконавчого комітету Щепанівської сільської ради Козівського району Тернопільської області Смишнюк Н.Я., зареєстрованого у реєстрі за №08, [PERSON] заповіла все належне їй на день смерті майно [PERSON] (а.с. 34). [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 18.06.2020 (а.с. 12). За змістом довідки №13-3/20, виданої 14.01.2020 виконкомом Щепанівської сільської ради Козівського району Тернопільської області, [PERSON] , спадкодавець, яка померла [INFO] , постійно проживала та була зареєстрована у будинку за адресою: [ADDRESS] . На день її смерті разом з нею проживав та був зареєстрований син [PERSON] , [INFO] (а.с. 33). [PERSON] є особою з інвалідністю І групи підгрупа Б загального захворювання, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , інвалідність встановлено з 05.04.2019 (а.с. 57 зворот). Згідно з частинами першою та другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Поряд з цим відповідно до абзацу 1 частини першої статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Розкриваючи зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в частині першій статті 1241 ЦК України щодо права на обов`язкову частку у спадщині, Конституційний Суд України у рішенні від 11.02.2014 № 1-рп/2014 виходив з положень частини третьої статті 75 Сімейного кодексу України, яка відносить до категорії «непрацездатні» осіб з інвалідністю I, II та III групи, а також положень пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний», а саме частини четвертої статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» та абзацу 17 частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При з`ясуванні чи відноситься певний суб`єкт до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, слід враховувати, що непрацездатність особи повинна підтверджуватися відповідними документами. При цьому особа для віднесення її до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини. З посвідчення серія [NUMBER] , виданого УПСЗН Козівської РДА, вбачається, що [PERSON] перебував на обліку в УПСЗН Козівської РДА і отримував державну соціальну допомогу як особа з інвалідністю І групи у період з 05.04.2019 по 30.04.2021 (а.с. 57 зворот). З урахуванням викладених обставин суд дійшов висновку, що [PERSON] був непрацездатною особою на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а відтак мав право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері [PERSON] . При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, неохопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Зазначене узгоджується з пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», в якому судам роз`яснено, що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги. З урахуванням викладеного за правилами ЦК України до таких спадкоємців слід також відносити спадкоємців, які відмовилися від прийняття спадщини, не прийняли спадщину, усунені від права на спадкування або померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємців за правом представлення (стаття 1266 ЦК України). Тобто при обчисленні розміру обов`язкової частки слід ураховувати всіх спадкоємців за законом, які могли б спадкувати, якщо порядок спадкування не був би змінений заповітом. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, з матеріалів спадкової справи №67/2020 після смерті [PERSON] встановлено, що спадщину прийняла дочка [PERSON] (заява від 22.05.2020) та син [PERSON] відповідно до вимог частини третьої статті 1268 ЦК України (довідка від 14.01.2020 №13-3/20). Відтак, у випадку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [PERSON] вправі був би успадкувати 1/2 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , як син померлої та спадкоємець першої черги. За таких обставин, суд дійшов переконання, що розмір обов`язкової частки [PERSON] , який становить половину частки, яка б належала йому у разі спадкування за законом, складає 1/4 частки зазначеного житлового будинку. Разом з тим судом установлено, що [PERSON] спадщину після смерті матері [PERSON] у виді 1/4 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 04.04.2024 Козівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 7). Згідно заповіту, складеного 02.11.2023 у с. Кальне, Тернопільського району, Тернопільської області та посвідченого старостою Кальненського старостинського округу Козівської селищної ради Тернопільської області Данилів М.С., зареєстрованого у реєстрі за №14-33, [PERSON] заповів все належне йому на день смерті майно [PERSON] . Вказаний заповіт є чинним, не змінений та не скасований (а.с. 11, 48). Відповідно до довідки №78, виданої 30.10.2024 виконавчим комітетом Козівської селищної ради, спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] , постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день його смерті разом з ним у будинку ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с. 10). 06.11.2024 [PERSON] звернулася до Козівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , однак листом від 06.11.2024 № 185/01-16 державний нотаріус Козівської державної нотаріальної контори повідомив [PERSON] про те, що нею пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини та вона може звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для її прийняття. 12.11.2024 [PERSON] звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Відповідно до статей 1216, 1217\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. За змістом статті 1233\~ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1270 ЦК України). У силу вимог статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За правилами статті 1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З урахуванням викладених вище положень, шестимісячний строк для подання нотаріусу заяви на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , закінчився 02.10.2024. З матеріалів справи встановлено, що позивач у встановлений законодавством строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] не звернулася. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Положення частини третьої статті 1272\~ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.10.2019 у справі № 766/14595/16, від 30.01.2020 у справі № 487/2375/18, від 31.01.2020 у справі № 450/1383/18. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17, від 17.10.2019 у справі № 766/14595/16, від 30.01.2020 у справі № 487/2375/18, від 31.01.2020 у справі № 450/1383/18, від 17.08.2023 у справі № 626/274/22. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.03.2020 у справі №314/2550/17. Як встановлено судом, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , разом з спадкодавцем на день його смерті не проживала та зареєстрована не була. Інших спадкоємців, які б спадкували майно після смерті [PERSON] , у ході розгляду справи не встановлено, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, що вбачається з витягу зі Спадкового реєстру №79234594 від 20.11.2024 (а.с. 49). Також судом враховано, що строк для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] розпочався 02.04.2024 та закінчився 02.10.2024, [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 06.11.2024, отже пропуск строку є незначним. Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У контексті наведеного слід звернути увагу на принцип «пропорційності», який тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика ЄСПЛ розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Цей принцип закріплений і у частині третій статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.10.2018 у справі № 681/203/17-ц зроблено висновок, що шестимісячний строк подання позивачами заяви про прийняття спадщини після смерті матері сплив 04.02.2017, а позов до суду вони пред`явили 15.02.2017, тобто пропущений ними строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Зазначене також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 06.03.2019 у справі № 478/482/18, від 07.04.2020 у справі № 756/9379/15-ц, від 02.02.2021 у справі № 491/327/18, від 20.11.2023 у справі №755/14106/21 та інших. Крім того, Верховний Суд у постанові від 12.10.2021 у справі № 953/8112/20, погодившись з висновками апеляційного суду, вказав, що позивач з поважних причин у визначений законом шестимісячний строк після смерті матері не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому наявні правові підстави для визначення додаткового строку (два місяці) для подання заяви про прийняття спадщини. При вирішенні спору апеляційний суд надав належну оцінку обставинам справи, врахував те, що пропущений позивачем строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним: строк для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини розпочався 08.11.2019 та закінчився 08.05.2020, а позивачем подано заяву про прийняття спадщини 14.05.2020, отже пропуск складає лише два робочі дні, зважаючи на те, що у період з 09.05.2020 по 12.05.2020 всі дні були вихідними, святковими. Таким чином, при вирішенні спору суд враховує вищевказану релевантну судову практику Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду щодо справ у спорах, що виникають із спадкових правовідносин, за якою незначний часовий проміжок між закінченням шестимісячного строку для прийняття спадщини та поданням нотаріусу заяви про її прийняття чи поданнням до суду позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, може бути підставою для задоволення таких вимог та визначення додаткового строку для для подання заяви про прийняття спадщини. Враховуючи встановлені обставини справи, а також те, що пропущений позивачем строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним,\~беручи до\~уваги наведені\~позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини, які є поважними та пов`язані з істотними труднощами для позивача на вчинення цих дій, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення [PERSON] додаткового строку тривалістю 2 місяці, з дня набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, враховуючи заяву представника позивача про залишення судових витрат за позивачем, суд не вбачає підстав для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved