Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

19.11.2024 року до Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області надійшла цивільна справа за позовом представника ПАТ«Страхова компанія «УСГ» до [PERSON] про стягнення на користь ПАТ«Страхова компанія «УСГ» суми страхового відшкодування в розмірі 45\~065 грн 78 коп. та судового збору в сумі 3028 гривень. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 02 грудня 2020 року між ПАТ«Страхова компанія «УСГ» та ТОВ «АСКО-ЕКСПЕДИЦІЯ» був укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР-4628283 від 02 грудня 2020 року, за умовами якого застраховано цивільно-правову відповідальність водія при експлуатації транспортного «Mercedes-Benz Actros 1841 LS» д.н.з. [NUMBER] . Ліміт відповідальності за даним полісом страхування 130000,00 грн та франшиза 0 грн. Строк дії договору з 07.12.2020 до 06.12.2021. Згідно постанови №752/29759/21 від 21 лютого 2022 року Голосіївського районного суду міста Києва, 19 листопада 2021 о 18 год. 48 хв. поблизу будинку №4 по вул. Героїв Оборони в місті Києві, [PERSON] , керуючи ТЗ «Mercedes-Benz Actros 1841 LS» д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом «LOHR C2-H99S», д.н.з. [NUMBER] , порушив вимоги п.2.10а), 10.9 ПДР України, а саме під час маневро розвороту, рухаючись заднім ходом, не впевнившись , що це буде безпечним, здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Chery Tiggо 7PRO» (LVVDB21B6NDO28222), у зв`язку з чим відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. В результаті вищевказаної ДТП автомобіль «Chery Tiggо 7PRO» (LVVDB21B6NDO28222), зазнав механічних ушкоджень. Враховуючи те, що автомобіль марки «Mercedes-Benz Actros 1841 LS» д.н.з. [NUMBER] , яким керував відповідач на момент ДТП, був забезпеченим у позивача транспортним засобом за полісом страхування АР-4628283 від 02 грудня 2020 року, то позивач прийняв на себе майнову відповідальність за протиправні дії відповідача і здійснив виплату страхового відшкодування за механічні пошкодження автомобіля «Chery Tiggо 7PRO» (LVVDB21B6NDO28222) у загальному розмірі 45\~065,78 грн., що підтверджується платіжним доручення №29682 від 30 травня 2022 року. Позивач направив на адресу відповідача претензію №52571 від 30.10.2024 року з проханням добровільно відшкодувати суму виплаченого страхового відшкодування, однак останній відмовився сплатити, у зв`язку з чим вони змушені звернутися до суду. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 21.11.2024 відкрито спрощене позовне провадження за вказаним позовом. 18.12.2024 відповідачем до суду направлено відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача адвокат Бугайов М.В. просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі за безпідставністю. Зазначив, що ТЗ «Mercedes-Benz Actros 1841 LS» д.н.з. [NUMBER] , з напіпричепом «ЛОХР», реєстраційний номер [NUMBER] , на якому було скоєно ДТП, згідно свідоцтва про реєстрацію страхового поліса належить ТОВ «АСКО-ЕКСПЕДИЦІЯ», а відповідач був його працівником. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Тому під володільцем джерела підвищеної небезпеки необхідно розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. 20.12.2024 року до Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області надійшов від представника позивача [PERSON] відповідь на відзив, де вона вважає заперечення представника відповідача необгрунтованими та безпідставними. Зазначає, що у випадку залишення місця ДТП страхувальником або водієм забезпеченого ТЗ за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, страховик має право на подання регресного позову до вказаних осіб у відповідності до підп. «в» пп.38.1.1 п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року у справі №752/29759/21, 19 листопада 2021 о 18 год. 48 хв. поблизу будинку №4 по вул. Героїв Оборони в місті Києві, [PERSON] , керуючи ТЗ «Mercedes-Benz Actros 1841 LS» д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом «LOHR C2-H99S», д.н.з. [NUMBER] , порушив вимоги п.2.10а), 10.9 ПДР України, а саме під час маневру розвороту, рухаючись заднім ходом, не впевнившись, що це буде безпечним, здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Chery Tiggо 7PRO» (LVVDB21B6NDO28222), що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів, після чого залишив місце ДТП та не повідомив органи поліції, у зв`язку з чим [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП (а.сп. 33-34). Встановлено, що автомобіль «Chery Tiggо 7PRO» (LVVDB21B6NDO28222) належить ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» на праві власності. Вказане підтверджується дилерським договором поставки автомобілів №113-к/п від 20.04.2021, специфікацією №214116-R00191 від 17.11.2021, видатковою накладною від 18.11.2021, актом приймання-передачі автомобілів від 18.11.2021, наказом на відвантаження автомобілів від 18.11.2021 (копії відповідних документів: а.сп. 11-25). Цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу «Mercedes-Benz\~Actros\~1841\~LS»\~д.н.з.\~ [NUMBER] було забезпечено в ПАТ «СК» Українська страхова група» відповідно до укладеного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу № АР-4628283; строк дії Полісу з 07.12.2020 по 06.12.2021 включно; сума страхової виплати за шкоду, заподіяну майну, складає 130000 гривень (а.с.9). 13.12.2021 року ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» звернувся до ПАТ «СК» Українська страхова група» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АР-4628283 внаслідок пошкодження автомобіля «Chery Tiggо 7PRO» (LVVDB21B6NDO28222) ( а.сп. 51). Механічні пошкодження автомобіля «Chery Tiggо 7PRO» (LVVDB21B6NDO28222), що отримані внаслідок ДТП, зафіксовано в схемі місця ДТП від 20.11.2021, а також в протоколі технічного огляду від 15.12.2021 з фототаблицею до протоколу (а.сп.26-27, 35-48). 04.02.2022 ПАТ «СК» Українська страхова група» та ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський» склали протокол-узгодження розміру страхового відшкодування за випадком, що мав місце 19.11.2021 за участі автомобіля «Chery Tiggо 7PRO» та транспортного засобу «Mercedes-Benz Actros 1841 LS», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , відповідальність якого застрахована за Полісом № АР-4628283 від 02.12.2020. Сторони узгодили суму страхового відшкодування, що склала 45065,78 гривень (а.сп.49). Згідно страхового акту №ДКЦВ-24532, складеного ПАТ «СК» Українська страхова група», вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Chery Tiggо 7PRO» (LVVDB21B6NDO28222), з урахуванням фізичного зносу деталей, становить 45065,78 гривень. Вказана сума була погоджена страховиком як страхове відшкодування в результаті ДТП та перерахована ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський», що підтверджується страховим актом та платіжним дорученням №29682 від 30.05.2022 (а.сп. 61- 63). 30.10.2024 ПАТ «СК» Українська страхова група» направлено [PERSON] претензію про відшкодування збитків в порядку регресу на зазначену вище суму страхового відшкодування (а.сп. 64). Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речову право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використанням, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Підпунктом "в" пункту 38.1.1 частини 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦКУкраїни). Відповідно до частин першої, третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування. Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права. Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини завдавача шкоди. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. У частинах четвертій, п`ятій статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року у справі №752/29759/21 [PERSON] було притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП. Зазначена постанова набрала законної сили. Відтак, на підставі частини шостої статті 82 ЦПК України вказана постанова є обов`язковою для суду у цій справі. Обставини, встановлені постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, свідчать, що з вини [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль «Chery\~Tiggо\~7PRO»\~(LVVDB21B6NDO28222) отримав механічні ушкодження, після чого водій залишив місце ДТП, не повідомивши органи поліції. Таким чином, ПАТ «СК» Українська страхова група» має право на стягнення виплаченого страхового відшкодування у порядку регресної вимоги. Зазначене коресподується з Постановою Верховного Суду від 06 травня 2020 року, справа № 330/630/19 та Постановою Верховного Суду від 05 червня 2019 року, справа № 742/3364/17. Разом з тим, відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Вирішуючи даний спір, суд враховує позицію Верховного Суду у постанові від 21.08.2020 у справі № 905/1391/19, відповідно до якої тлумачення ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 355/1394/16-ц. Схожі за змістом висновки зроблені і у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 640/4185/15-ц, від 05.05.2018 у справі № 910/14685/17. Також суд враховує приписи ст. 1187 ЦК України, відповідно до якої джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Верховний Суд в постанові від 01.11.2021 у справі № 920/343/20 зазначив, що ст. 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Велика Палата Верховного Суду у справі №426/16825/16-ц, у постанові від 05.12.2018 зазначає, що аналіз норм ст. 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 (справа №6-108цс13). З огляду на вище викладене, враховуючи наведені правові висновки Великої Палати Верховного Суду та доводи сторони відповідача, предметом доказування у даній справі є обставини перебування транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Actros 1841 LS» д.н.з. [NUMBER] , у володінні роботодавця, а саме ТОВ «Аско-Експедиція» та факт перебування винної у ДТП особи, відповідача [PERSON] у трудових відносинах з ТОВ «Аско-Експедиція». Матеріалами справи підтверджено, що транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Actros 1841 LS» д.н.з. [NUMBER] належить ТОВ «Аско-Експедиція», про що свідчить поліс № АР-4628283 від 02.12.2020, а також інформаційна довідка Національної поліції України, в якій також зазначено, що вказаним т.з. керував [PERSON] , як водій юридичної особи, останній є винуватцем ДТП. (а.сп.28-32). Відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] , в якій відображено трудову діяльність відповідача, [PERSON] був прийнятий на роботу в ТОВ «Аско-Експедиція» водієм автотранспортних засобів міжнародних перевезень, відповідно до наказу №25-к від 03.06.2020. У подальшому, 29.11.2022 на підставі наказу №53-к від 28.11.2022 звільнений із займаної посади за угодою сторін, згідно п.1 ст. 36 КЗпП України. Судом встановлено, що [PERSON] на час скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «Аско-ЕКСПЕДИЦІЯ» та виконував обов`язки водія. Таким чином, належним відповідачем у даній справі буде саме роботодавець винної особи - ТОВ «Аско-Експедиція». Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження\~до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у випадку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження\~до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Відтак, належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Неналежний відповідач\~це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Водночас, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову\~обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. За таких обставин, позовні вимоги до [PERSON] про стягнення грошових коштів в порядку регресу задоволенню не підлягають. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду з даним позовом розмірі.

Outcome: dismissed