Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

До Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~звернулось Комунальне\~підприємство Вінницької\~міської ради\~«Вінницяміськтеплоенерго» (КП\~ВМР «ВМТЕ»),\~з позовом\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~надані послуги\~з постачання теплової енергії та гарячої води. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги мотивовані тим, що, КП ВМР «ВМТЕ» є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених "Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою КМ України від 21.09.2019р. за № 830 ( в редакції постанови КМУ від 08.09.2021 № 1022), Законом України "Про Житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 № 2189-VIII, та Правилами надання послуг з постачання гарячої води, затверджених постановою КМУ від 11.12.2019 року № 1182 (в редакції постанови КМУ від 08.09.2021 № 1023). Житлове помешкання, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються КП ВМР «ВМТЕ». \~ \~ \~ \~Позивач своєчасно,\~належної якості\~надає послуги\~з постачання\~теплової енергії\~та гарячої\~води за\~адресою: [ADDRESS] . Відповідач порушуючи умови п. 5 ч.2 ст.7, ст. 9 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" належним чином не виконував свої зобов`язання по оплаті за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, у зв`язку з чим в період з 01.08.2021 по 30.09.2023 включно, заборгував за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води 13\~088,33 грн., що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Крім того, позивач просив стягнути із відповідача понесені судові витрати. Ухвалою суду від 01.07.2024, вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. \~ \~ \~ \~26.07.2024 року на адресу суду надійшов письмовий відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву в якому він зазначив, що не визнає в повному обсязі заявлені позовні вимоги та просить відмовити в їх задоволенні. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 19.08.2024, за клопотанням представника відповідача адвоката Хащініної Г.О., суд перейшов з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві та письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] адвокат Хащініна Г.О., заперечила проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені нею у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача [PERSON] адвокат Вересюк М.В. в судовому засіданні заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі, крім того зазначив, що до його довірителя [PERSON] , стороною позивача не заявлено жодних вимог. З`ясувавши позиції представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судом встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини першої статей 3, 15, 16 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У загальному розумінні захист цивільних прав слід розуміти як передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. У кожній конкретній справі позивач на власний розсуд обирає спосіб (способи) захисту його порушеного, оспорюваного чи невизнаного права. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням статей 55, 124 Конституцій України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право саме на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), ніж положення Законів України, зокрема кодексів, порушене цивільне право чи інтерес підлягають судовому захисту у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію. Вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 9.11.2017. Судом встановлено, що Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» є організацією, яка надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених «Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 року №630,Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 рокуза№2189-VІІІ. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 цього закону, індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або, за згодою власника, інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує ЖК-послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання такої послуги. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Частиною 3 ст. 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує, вона не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності особа здійснює незалежно від волі інших осіб, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно наданої оборотної відомості за період з 08.2002 по 09.2023 та розрахунку заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води по житловому приміщенню, яке знаходиться в [ADDRESS] , становить 13 088,33 грн., з яких: 12\~994,51 грн. сума заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води; 74,89 грн. сума втрат від інфляції та 18,93 грн. 3% річних від простроченої суми заборгованості. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.01.2024 по справі №127/3789/23, було скасовано судовий наказ, виданий 21.12.2023 Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 13\~088,33 грн., що виникла за період з 01.08.2021 включно по 30.09.2023 та 268,40 грн. судового збору. При вирішенні судом заяви про скасування судового наказу, судом було встановлено, що у житлового помешкання, яке знаходиться по [ADDRESS] , є ще один співвласник, а саме [PERSON] . За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі ст.. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 18.09.2024, за клопотанням представника позивача, до участі в даній справі залучено в якості співвідповідача [PERSON] , який є співвласником помешкання по [ADDRESS] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.07.2013. Однак сторона позивача не скористалась своїм правом, визначеним п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України та не звернулась до суду із відповідною заявою про збільшення позовних вимог, тобто, до відповідача [PERSON] , жодних позовних вимог в ході розгляду справи пред`явлено не було, тому суд був позбавлений можливості вирішувати питання щодо стягнення із [PERSON] будь-якої заборгованості, в разі доведення її наявності стороною позивача. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1та ч.2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Щодо пред`явлених вимог до відповідача [PERSON] , то суд зазначає наступне. Так, відповідно до ч.5 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства. Як було встановлено в ході судового розгляду, проти чого не заперечила сторона позивача, облік спожитої гарячої води, в житловому приміщенні, яке належить відповідачам та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , здійснюється за допомогою лічильника обліку води № 2095. Крім того, судом було встановлено, та не спростовано стороною позивача, що на початок періоду зазначеного у позовній заяві, тобто з 01.08.2021 по теперішній час, показання лічильника гарячої води № 2095, становить 00268 м.куб. Крім того, в квартирі встановлений електричний бойлер для підігріву гарячої води, що підтверджується наявними в матеріалах справи фотознімками та фактично унеможливлює той факт, що відповідач [PERSON] користується послугами з постачання гарячої води. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають з дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства. Підставами для виникнення цивільних прав і обов`язків, крім договору, можуть бути і інші юридичні факти (наприклад, фактичне надання житлово-комунальних послуг). Позивачем не надано жодних доказів щодо отримання відповідачем [PERSON] послуг з постачання гарячої води, зокрема не додано жодного акту, що підтверджують вказану обставину. Таким чином, належних та допустимих доказів споживання відповідачем [PERSON] послуг суду не надано. А отже і виникнення обов`язку у відповідача оплачувати такі послуги, позивачем не доведено. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що в даному випадку, відсутні підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на його користь заборгованості в сумі 13\~088, 33 грн. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, заслухавши пояснення учасників справи в судовому засіданні та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними і допустимими доказами. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного. Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог і положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed