Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, мотивуючи позовну заяву тим, що 15.09.2013 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 2394. Після укладення шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Спільне життя у сторін не склалось, відповідач проживає окремо, спільного господарства сторони не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують, внаслідок чого шлюб має формальний характер, подальше його збереження та примирення сторін є неможливим. Враховуючи наведені обставини, позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », стягнути з відповідача судові витрати, а також просила стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання малолітнього сина, а саме сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімум на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 25.10.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачами відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такі відзиви. У визначені судом строки, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було, судову кореспонденцію надіслано судом на зареєстроване місце проживання відповідача: [ADDRESS] . Конверти з матеріалами позовної заяви та ухвалою про відкриття провадження повернулись на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Проте відповідачем було подано заяву у якій він зазначив що позовні вимоги не визнає та просить суд у задоволенні позову відмовити. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Матеріалами справи встановлено, що 15.09.2013 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 2394 (а.с. 8). Після укладення шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні (а.с. 9, 10). Спільне життя у сторін не склалось, відповідач проживає окремо, спільного господарства сторони не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують. Відповідач, заперечучи позровні вимоги, у своїй заяві не виклав жодних обставин та не надав суду належних та допустимих доказів на їх підтвердження, якими б спростовувались обставини, викладені позивачем в обгрунтування позовних вимог. Таким чином, суд вважає доведеною обставиною про те, що шлюб між сторонами існує лише формально, а тому збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виниклі правовідносини регулюються ст.ст. 110, 112 СК України. Отже, враховуючи вимогу позивача розірвати шлюб, суд вважає за доцільне розірвати шлюб між сторонами. З приводу вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, то слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Згідно із ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Суд звертає увагу, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо можливості сплати відповідачем аліментів в розмірі 1/3 частки його доходу. Також суд приймає до уваги те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.12.2014 року у справі №127/24935/14 було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення суду набрало законної сили 06.01.2015 року. Таким чином, визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, що спільна дитина проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні, що потребує значних коштів. Разом з тим, зважаючи на розмір заявлених вимог та перебування на утриманні відповідача ще однієї неповнолітньої дитини, суд вважає можливим встановити аліменти в розмірі 1/4 частки доходу відповідача щомісячно, що буде розумним та справедливим. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати на оплату судового збору в розмірі 1211,20 грн., сплачені позивачем за позовні вимоги щодо розірвання шлюбу, слід стягнути з відповідача на користь позивача. Оскільки при подачі позову до суду про стягнення аліментів позивач була звільнена від сплати судового збору згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в розмірі 1211,20 грн. в дохід держави. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial