Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

02.08.2024 до суду звернувся представник позивача [PERSON] [PERSON] з позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів суму заподіяної майнової шкоди у розмірі 250000 грн та моральної шкоди у сумі 50000 грн, а також сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є власником автомобіля MERCEDES-BENZ модельVITO 112CDI, номер кузову [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Між позивачем та відповідачами існував раніше спір з приводу зазначеного транспорту засобу, який було вирішено у судовому порядку. Так, рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2023 року у справі №211/3109/22 було відмовлено [PERSON] у визнанні договору купівлі-продажу дійсним та у визнанні права власності на автомобіль MERCEDES-BENZ модель VITO 112CDI, номер кузову [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , натомість позов [PERSON] було задоволено та витребувано із чужого незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] даний транспортний засіб. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист, який перебувають на примусовому виконанні в Довгинцівському ВДВС у місті Кривому Розі Дніпропетровської області ПМУМЮ (м. Одеса). У виконавчому проваджені вживалися визначені законом заходи примусового виконання, визначені Законом України «Про виконавче провадження», проте вони не призвели до виконання судового рішення. Транспортний засіб станом на момент звернення до суду повернуто не було, він перебуває у розшуку, натомість боржники повідомили, що автомобіль було передано на потреби ЗСУ. Представник позивача вважає, що відповідачі умисно ухиляються від виконання судового рішення, що призвело до втрати транспортного засобу. Оскільки рішення суду про витребування транспортного засобу не виконане відповідачами, чим позивачу спричинено значну матеріальну шкоду, тому представник позивача просить стягнути з відповідачів солідарно 250000 грн., які є вартістю автомобіля, що визначена експертним шляхом. Також позивач зазнав душевних страждань, які оцінює у 50000 грн. 23.08.2024 провадження у справі було відкрито, постановлено проводити розгляд справи у загальному провадженні. 14.11.2024 представник позивача подав додаткові пояснення до позову, в яких з посиланням на практику Великої Палати Верховного Суду зазначає про необхідність застосування до спірних відносин субсидіарно ст. 1212 та 1213 ЦК України. 19.11.2024 відповідач [PERSON] подала суду пояснення, які за змістом фактично є відзивом на позовну заяву, в яких заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав їх необґрунтованості. Так, зазначає, що спірний автомобіль придбав її цивільний чоловік [PERSON] у свого двоюрідного брата [PERSON] за 5000 доларів США. Разом з MERCEDES-BENZ модель VITO 112CDI, номерний знак [NUMBER] було передано ключі та технічний паспорт. Зазначений транспортний засіб, як повідомляв [PERSON] , він придбав у [PERSON] теж шляхом передачі технічного паспорту. [PERSON] стверджує, що немає жодних майнових та моральних зобов`язань з Позивачем та відношення до автомобіля. 19.11.2024 відповідач [PERSON] також подав суду пояснення, які за змістом є відзивом на позовну заяву, та зазначив, що він придбав автомобіль MERCEDES-BENZ модельVITO 112CDI, номер кузову [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] у свого брата [PERSON] за 5000 доларів США. Останній придбав раніше цей транспортний засіб у [PERSON] . За ч. 2 ст. 190 КК України було порушено кримінальне провадження №1202104172000502 від 15.08.2021, яке було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, а автомобіль повернуто [PERSON] , оскільки було встановлено факт добровільності передачі транспортного засобу. Вважає, що між ним та позивачем не існує матеріальних та моральних зобов`язань, оскільки такі вимоги повинні бути пред`явлені [PERSON] до [PERSON] , якому він продавав автомобіль. 20.11.2024 підготовче судове засідання було закрито справа призначена до судового розгляду по суті. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Так, судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля MERCEDES-BENZ модель VITO 112CDI, номер кузову [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 8). Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2023 року у справі №211/3109/22 було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на автомобіль MERCEDES-BENZ модель VITO 112CDI, номер кузову [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , натомість позов [PERSON] було задоволено та витребувано із чужого незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] даний транспортний засіб автомобіль MERCEDES-BENZ модель VITO 112CDI, номер кузову [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] (а.с. 9-14). Вказане судове рішення не було оскаржене та набрало законної сили 29.08.2023. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи зазначене, предметом судового розгляду вже були питання щодо особи, якій має належати транспортний засіб автомобіль MERCEDES-BENZ модель VITO 112CDI, номер кузову [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Так, при розгляді справи №211/3109/22 суд дослідив всі обставини справи, допитав свідків та встановив, що саме позивачу [PERSON] повинен бути повернутий спірний автомобіль відповідачами [PERSON] та [PERSON] . Отже, суд вважає, що доводи відповідачів щодо обставин придбання автомобіля вже були предметом судового розгляду, за результатами якого було ухвалено Криворізьким районним судом Дніпропетровської області остаточне судове рішення 18.07.2023, а отже відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України вони не потребують повторної оцінки та спростування. Крім того, оскільки саме [PERSON] зверталася до [PERSON] з первинним позовам, та [PERSON] та [PERSON] були відповідачами за зустрічним позовом [PERSON] у справі №211/3109/22, у якій було прийнято рішення про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння саме відповідачів, тому суд не бере до уваги заперечення відповідачів про відсутність між ними та позивачем матеріальних та моральних зобов`язань. Надалі, після ухвалення рішення суду у справі №211/3109/22, на його виконання було видано виконавчий лист від 18.07.2023 про витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] автомобіля MERCEDES-BENZ модель VITO 112CDI, номер кузову [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] (а.с. 15). Представником позивача було подано заяви до Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про примусове виконання рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18.07.2023 у справі №211/3109/22 (а.с. 16, 17). З листа Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 08.07.2024 №97319/6 вбачається, що на виконанні у державні виконавчій службі перебуває виконавче провадження №72731995 з примусового виконання виконавчого листа №311/3109/22 від 18.07.2023. 30.10.2023 державним виконавцем було винесено постанову про розшук автомобіля MERCEDES-BENZ модель VITO 112CDI, номер кузову [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . 08.11.2023 державним виконавцем було здійснено вихід за адресою проживання боржників на [ADDRESS] , але двері йому не відчинили, на прилеглій території автомобіль виявлено не було, про що складено акт. 17.01.2024 державним виконавцем було здійснено повторний вихід за участю стягувача за адресою проживання боржників, [PERSON] вдома не було, а солідарний боржник повідомив, що автомобіль було передано на потреби ЗСУ, про що складено акт (а.с. 18). Враховуючи зазначене, матеріалами справи підтверджується, що рішення суду про повернення відповідачами позивачу автомобіля MERCEDES-BENZ модель VITO 112CDI, номер кузову [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] виконано не було, а встановити місце знаходження транспортного засобу під час примусового виконання рішення суду не вдалося. З метою встановлення вартості автомобіля MERCEDES-BENZ модель VITO 112CDI, номер кузову [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] на замовлення позивача було виконано звіт про оцінку майна, згідно з яким визначено, що вартість вказаного транспортного засобу станом на 12.07.2024 складає 250000 грн (а.с. 19-26). Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною третьої цієї статті Кодексу передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. А отже, приписи глави 83 ЦК України поширюються на відносини з витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, правила ч. 3 ст. 1212 ЦК України містять опис правових відносин, що не є суто кондикційними відносинами у вузькому значенні цього поняття, тому приписи ч. 3 ст. 1212 ЦК України можуть бути застосовані до відносин з витребування майна лише в тому випадку, якщо віндикація з будь-яких причин не здатна була забезпечити повернення майна неволодіючому власнику. Отже, спірні правовідносини не є суто кондикційними, оскільки на момент набуття спірного автомобіля у відповідачів формально були підстави для володіння автомобілем, проте ці підстави згідно з рішенням суду у справі № 211/3109/22 втратили свою силу, адже спірний транспортний засіб було вирішено повернути у власність позивача (йдеться про титул власника, проте не про повернення у фактичне володіння). Враховуючи, що правила про віндикацію не мають спеціальних правил, якими було б врегульовано такі відносини, які виникли у цій справі у зв`язку з неможливістю повернення майна його власнику після рішення суду про віндикацію, правила про заборону незаконного збагачення згідно з ч. 3 ст. 1212 ЦК України застосовуютьс до них субсидіарно. Даний висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 201/9127/21. Згідно зі статтею 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Отже, відшкодування вартості безпідставно збереженого майна застосовується у випадку встановлення неможливості повернення майна в натурі, що може бути пов`язане зі знищенням речі, її переробленням, втратою, протиправною передачею третій особі тощо. У контексті обставин даної справи неможливості повернення позивачу належного йому транспортного засобу настала вже після розгляду справи про його витребування з чужого незаконного володіння і пов`язана з тим, що автомобіль не було розшукано з 30.10.2023, а загалом позивач з 29.08.2023 (моменту набрання законної сили рішенням у справі № 211/3109/22) не в змозі повернути належне йому майно. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги, що транспортний засіб вибув з володіння позивача поза його волею, наразі його місце знаходження невідомо, тобто відповідачі не мають можливості або не бажають в натурі повернути безпідставно набуте майно, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] вартість автомобіля MERCEDES-BENZ модель VITO 112CDI, номер кузову [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , що відповідно до звіту про оцінку від 12.07.2024 становить 250000 грн. При цьому суд зазначає, що відповідачами розмір заявленого відшкодування не оспорювався, інших звітів або експертних досліджень суду відповідачами надано не було. Разом із цим, суд звертає увагу на те, що відшкодування вартості безпідставно збереженого майна є тим заходом, який вживається замість повернення такого майна в натурі, а не разом із ним, а тому, у разі відшкодування вартості безпідставно збереженого транспортного засобу позивачу відповідачі набувають права на звернення до суду із заявою про визнання виконавчого листа у справі № 211/3109/22 таким, що не підлягає виконанню, що унеможливить подвійне притягнення відповідачів до цивільно-правової відповідальності. Разом з тим, позовні вимоги відносно стягнення з відповідачів моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає як у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, так і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховується тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибина, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність, погіршення стану здоров`я позивача та настання у зв`язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрата життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого побуту. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позивачу було завдано моральну шкоду, яка виразилась у виникненні стресового стану, у зв`язку з тим, що тривалий час він не мав можливості повернути належний йому автомобіль, навіть, за наявності судового рішення та його примусового виконання. Але, беручи до уваги Постанову Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та те, що позивачу не надає жодних доказів, які б свідчили про глибину його душевних страждань та наслідків, що могли бути цим спричинені, суд вважає, що виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, достатнім буде стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач, завищеною. Таким чином, зважаючи на вище викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 3000 грн (а.с. 1), сплачений ним при подачі позову, однак оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 2550 грн. (255000 грн. (сума, стягнута судом) х 3000 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / (300000 грн. сума, заявлена до стягнення). На підставі викладеного,

Outcome: partial