Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

У липні 2024 року представник [PERSON] адвокат Константинов В.І. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання дійсним договору та визнання права власності. Позовні вимоги мотивував тим, що 01.03.2002 року [PERSON] уклала на Одеській товарній біржі договір купівлі-продажу нерухомого майна № 6958, за яким вона купила у [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Вони домовились про всі істотні умови договору, що відображено у підписаному ним договорі купівлі-продажу нерухомого майна № 6958 від 01.03.2002 року, при цьому були виконані всі умови правочину, відбулося повне виконання умов договору, крім нотаріального посвідчення договору. [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса про укладання угоди купівлі-продажу, нотаріусу були надані всі документи по квартирі, однак нотаріусом було роз`яснено, що вона не може продати вказане їй майно, оскільки її договір купівлі-продажу нерухомого майна № 6958 від 01.03.2002 року необхідно визнавати дійсним через суд. Внаслідок вказаного [PERSON] , як добросовісний набувач, та як власник, обмежена у користуванні своїх прав наданих діючим законодавством України і має звернутись до суду для відновлення та захисту своїх порушених прав. Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу та визнати право власності на квартиру. Представником позивача надано заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує щодо прийняття заочного рішення суду, просить поновити строк позовної давності звернення до суду. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся, у відповідності до ст.128 ЦПК України, належним чином, про причину неприбуття не повідомив та не подав відзив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, відповідно до копії договору купівлі-продажу нерухомого майна № 6958 від 01.03.2002 року [PERSON] , [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , продали, а [PERSON] придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір було зареєстровано у представництві Одеської товарної біржі 01.03.2002 року за № 6958. Усі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі виконано, грошовий розрахунок по даному договору здійснено, про що свідчить п.5 договору. Згідно ст.224\~ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч.1 ст.227\~ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ч.2 ст.47\~ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Станом на 2024 рік договір нотаріально не посвідчено. Згідно ст.71\~ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст.80\~ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, і позивач не знав про порушення свого права, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною. На підставі викладеного,

Outcome: approved