Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до\~Могилів-Подільського\~міськрайонного суду\~Вінницької області\~з позовом\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості.\~Позовні вимоги\~обґрунтовані тим,\~що 28.09.2020\~між АТ\~«Альфа Банк»\~та [PERSON] \~укладено кредитний\~договір №500840718 в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов укладеного договору відповідачу було надано кредит в сумі 42953,94 грн. на строк 60 місяців на споживчі потреби зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 43,00 % річних. 20.12.2021 між Акціонерним товариством «Альфа Банк» та позивачем укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Разом з тим, відповідач [PERSON] не виконує належним чином умови укладеного договору, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на день звернення з позовом до суду з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог становить 37704,02 грн. За таких підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за вказаним кредитним договором в загальній сумі 37704,02 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 02.10.2024 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено сторонам порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, направлено відповідачу копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами та витребувано докази. Представник позивача, належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавав. Відповідач, належним чином повідомлений про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, клопотання про розгляд справи в іншому порядку не подавав. Вказане відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України дає суду підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані позивачем докази, суд приходить до такого висновку. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1\~ст. 3 ЦК України, а в ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання\~є договір,\~умови якого\~встановлені однією\~із сторін\~у формулярах\~або інших\~стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Суд встановив, що 28.09.2020 між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем Оферти на укладення угоди про надання кредиту № 500840718 та підписання АТ «Альфа Банк» акцепту пропозиції на укладення вказаної угоди (а.с. 5). За умовами оферти на укладання угоди про надання кредиту № 500840718 банк зобов`язався надати позичальнику кредит готівкою в розмірі 42953,94 грн. на строк 60 місяців зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 43,00 % річних. Також, відповідач 28.09.2020 підписав паспорт споживчого кредиту, яким передбачено розмір процентної ставки 43,00 % річних, тип процентної ставки фіксована, строк кредитування 60 місяців, порядок повернення кредиту відповідно до графіку платежів до 21 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного погашення кредиту по 1750,81 грн., загальна кількість платежів 60 (а.с. 6). Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530\~ЦПК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 1050 ЦПК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору станом на 20.12.2021 виникла заборгованість в сумі 64448,02 грн., яка складається з загального залишку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 42953,94 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 21494,08 грн. (а.с. 29). Суд вважає наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом вірним та таким, що не суперечить умовам кредитного договору, докази зворотного у суду відсутні. Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою по особовим рахункам відповідача [PERSON] в банку за період з 28.09.2020 по 20.12.2021 (а.с. 17-28). Крім того, з додаткових пояснень позивача вбачається, що відповідач часткового проводив погашення заборгованості за вказаним вище кредитним договором, а саме у січні 2024 року на суму 12272,00 грн., у лютому 2024 року на суму 12272,00 грн., у червні 2024 року на суму 2200,00 грн., у жовтні 2024 року на 500,00 грн., а всього погашено 27244,00 грн. Отже, залишок заборгованості відповідача перед позивачем складає 37704,02 грн. Також, судом встановлено, що 20.12.2021 між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та позивачем укладено договір факторингу № 4, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами перелік яких наведено у Додатку № 1-1 до договору (а.с. 7-11). Згідно з п. 2.3 договору факторингу право вимоги вважається відступленим фактору з дати оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п. 4.2. Договору. В дату здійснення оплати фактором ціни прав вимоги сторони підписують Акт приймання-передачі реєстру боржників. На підтвердження факту укладення договору факторингу позивачем надано копію акту приймання-передачі реєстру боржників від 20 грудня 2021 до договору факторингу № 4 від 20.12.2021 та копію платіжного доручення № 34291 від 20.12.2021 на підтвердження перерахування належної суми фінансування за договором факторингу (а.с. 15, 16). Згідно з Додатком № 1-1 до договору факторингу № 4 від 20.12.2021 Характеристика права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами позивач отримав право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 500840718 від 28.09.2020 на загальну суму заборгованості в розмірі 64448,02 грн. (а.с. 12-14). Згідно зі ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Отже, суд встановив що до позивача перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором до боржника [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що залишок заборгованості відповідача перед позивачем складає 37704,02 грн. Частиною 3\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як вбачається з положень ч. 1\~ст. 89 ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Сторони у процесі користуються своїми правами на власний розсуд, обирають спосіб захисту порушених прав, надають суду докази на підтвердження своєї правової позиції та спростування заперечень іншої сторони, при цьому тягар доказування повністю покладається на сторони. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦПК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Враховуючи викладене вище, суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved