Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

04 вересня 2024 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей, в якій позивач просить суд змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] на її користь з 50 гривень щомісячно на кожну дитину та стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , жит. с. Копіївка Гайсинського району Вінницької області аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку на її користь на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] з дня подачі заяви до суду до досягнення дітьми повноліття, стягнути з відповідача на її користь витрати в сумі 3000 гривень, понесені нею за надання правничої допомоги при поданні даної заяви до суду, витребувати з Головного управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області довідку за формою ОК-7. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачем зареєструвала шлюб 25.07.2006 року. В шлюбі в них народилися діти [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 17.12.2007 року, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07.05.23013 року виконавчим комітетом Копіївської сільської ради Іллінецького району Вінницької області. Позивач вказує, що 17 червня 2017 року їхній з відповідпачем шлюб розірвано та стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі по 50 гривень на кожну дитину щомісячно. Позивач зазначає, що на даний час вони з відповідачем не проживають однією сім`єю, діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Позивач вказує, що матеріально відповідач допомагає не регулярно. На даний час він перебуває на службі в ЗСУ. Оскільки розмір його доходів невідомий, вважає, що частину з них він міг би витрачати на утримання дітей, так як згідно ст. 150, ст. 180 СК України батьки мають обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Такий рівень життя вона сама не може забезпечити. Бажає також стягнути витрати з відповідача, понесені за надання їй правничої допомоги при поданні даної заяви до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 вересня 2024 року, зазначену справу було передано на розгляд судді Нестеруку В.В. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, враховуючи, що відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, судом 04 вересня 2024 року було направлено запит до Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] 11 вересня 2024 року на електронну адресу суду від Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області надійшла відповідь за № 02.12/768 від 11 вересня 2024 року, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12 версеня 2024 року в даній справі було відкрито провадження та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено по цивільній справі судове засідання. 17 жовтня 2024 року на адресу суду від відповідача по справі [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд у задоволенні заяви [PERSON] про зміну стягнення аліментів на утримання дітей відмовити повністю. В обгрунтування своїх заперечень щодо перебування дітей виключно на утриманні позивача долучає до відзиву квитанції про сплату аліментів на користь позивача на утримання дітей та зауважує, що аліменти він сплачує в іншому розмірі ніж було визначено в рішенні Піщанського районного суду Вінницької області від 13 червня 2017 року, яким аліменти визначено в твердій грошовій сумі. Вказує, що аліменти ним сплачуються регулярно. Також вказує, що позивач належним чином не обґрунтувала та не підтвердила належними доказами факт зміни обставин, які мали місце за період з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів та станом на час звернення до суду з даним позовом. Зазначає, що позивачем не надано до суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про збільшення її витрат на утримання дітей та погіршення її матеріального стану, оскільки вважає, що зміна способу стягнення аліментів визначена позивачем по суті є збільшенням розміру стягнення аліментів. Також, відповідач зазначає, що державою встановлений мінімальний гарантований розмір аліментів на утримання дитини, який не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, такі гарантовані обмеження встановлені законодавством, застосовуються на стадії виконання судового рішення, а механізм застосування такої гарантії полягає в тому, що незалежно від розміру аліментів, які встановлені рішенням суду, їх фактичний розмір не може бути меншими ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, для чого ухвалення додаткового рішення з цього приводу не потребується. Також вказує, що розмір аліментів, визначений в твердій грошовій сумі підлягає індексації, яка має проводитися державним виконавцем автоматично, без додаткового судового рішення. Крім того, відповідач вказує, що у зв`язку з проходження військової служби у нього значно погіршився стан здоров`я, зазначені захворювання пов`язані з проходженням військової служби, що підтверджується висновками лікарів та довідкою ВЛК від 26 серпня 2024 року. Крім того на його утриманні перебувають батько [PERSON] , який є інвалідом 2 групи, що підтверджується довідкою МСЕК та який потребує стороннього постійного догляду та мати [PERSON] , яка є непрацездатною та за станом здоров`я не може надавати послуги по догляду за чоловіком. А позивачем до позовної заяви не долучено жодного доказу про зміну матеріального стану, погіршення здоров`я, оскільки вона є працездатною особою, крім того батьки мають рівні права та обов`язки щодо утримання дітей. Щодо витрат на правову допомогу, які просить стягнути відповідач вказує, що позивачем не підтверджений документально розрахунок витрат на правову допомогу, що є підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат. 12 листопада 2024 року за клопотанням представника позивача судове засідання було відкладено на 10 годину 00 хвилин 04 грудня 2024 року. 04 грудня 2024 року дану цивільну справу було знято з розгляду до 09 години 30 хвилин 09 січня 2025 року у зв`язку із перебуванням головуючого судді Нестерука В.В. у відпустці. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Гордаш Н.М. в судовому засіданні 09 січня 2025 року позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Крім того позивач зазначила, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дітей нерегулярно, її розмір та періодичність залежить виключно від волевиявлення відповідача. Також вказала, що аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 50 гривень, на даний час не здійснюється, оскільки виконавчий лист нею був відкликаний ще в 2021 році, оскільки між ними з відповідачем було досягнуто домовленості про сплату аліментів в більшому розмірі. Відповідач [PERSON] в судове засідання 09 січня 2025 року не з`явився, проте на адресу суду від нього надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити без його участі, оскільки не може з`явитися до суду через службу у ЗСУ, позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у даному судовому засіданні за відсутності учасників справи, які не з`явилися, та ухвалення судового рішення немає. Суд, заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Під час судового розгляду на підставі наданих доказів судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10), та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11) Відповідно до рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 13 червня 2017 року, яке набрало законної сили 06 липня 2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та стягнуто з [PERSON] , [INFO] , жителя: [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , аліменти на утримання дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 50 гривень на дитину щомісячно, починаючи з 27 січня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.12-13) Як слідує із довідки Піщанської селищної ради Вінницької області №1205 від 22 серпня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , та разом з нею зареєстровані її сини - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.14) Крім того, судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] являється військовослужбовцем з серпня 2022 року, проходить службу у військовій частині [NUMBER] , та має захворювання пов`язані з проходженням військової служби, що слідує із відомостей, які зазначені у військовому квитку (а.с.60-65), посвідченні учасника бойових дій № [NUMBER] (а.с.66), довідці військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" № 21831 від 26 серпня 2024 року (а.с.56) та записів лікарів (а.с.57-59) Також, з копій долучених до відзиву дублікатів банківських квитанцій за червень, вересень, листопад, грудень 2022 року, січень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2023 року, січень, лютий, травень, червень, липень, вересень 2024 року встановлено факт перерахування відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] коштів з призначенням платежів "Аліменти, допомога власним дітям" в сумах від 502,21 грн до 5025,13 грн (а.с.51-55) Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батьків та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як передбачено статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статей 182 СК України, так і положень статей 183,184 СК України. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч. 1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів може тягнути і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 статті 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, що в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживають діти, на їхнє утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дитини є загальновідомими та не потребують доказування. Із урахуванням цього, доведеним є факт, що потреба в коштах для утримання і розвитку дітей істотно зросла, тому виникли підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру шляхом зміни способу їх стягнення. Спільні діти сторін проживають разом із матір`ю, відтак саме на неї лягає основний тягар по їхньому утриманню та вихованню. Як встановлено, судом рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 50 гривень на кожну дитину щомісячно. При цьому суд враховує, що мінімальний гарантований розмір аліментів не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що, зокрема, станом на день звернення позивача до суду з даним позовом з урахуванням віку дітей, яким виповнилося сімнадцять та одинадцять років, складає 1598 грн 00 коп. Суд наголошує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дітей таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. В обгрутування заперечення позовних вимог відповідачем надано суду копії квитанцій про перерахування коштів позивачу в різні періоди та в різних сумах, що вказує на нерегулярність надання такої допомоги, її нестабільність та не гарантованість, оскільки її надання залежить виключно від бажання відповідача. А тому, враховуючи, матеріальне становище платника аліментів, який за віком та станом здоров`я може працювати та отримувати дохід, оскільки надані ним документи про стан здоров`я можуть бути розцінені судом виключно лише як відомості які свідчать про певний ступінь придатності відповідача саме до проходження військової служби, беручи до уваги, що доказів здійснення утримання своїх непрацездатних батьків відповідачем суду не надано, за відсутності інших обставин, які мають істотне значення, суд приходить до висновку про можливість збільшення розміру аліментів, шляхом зміни способу їх стягнення. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Суд, враховуючи, що з моменту присудження аліментів діти сторін підросли і витрати на їхнє утримання зросли, а матеріальне становище платника аліментів дозволяє сплачувати аліменти у згаданому розмірі, беручи до уваги, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду у твердій грошорвій сумі не є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми, що складала 50 гривень на кожну дитну щомісячно, на 1/3 частку від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, оскільки визначений розмір аліментів є необхідним для забезпечення життєдіяльності неповнолітніх дітей сторін та збереження того рівня життя, який діти мають тоді, коли утримуються обома батьками та отримують надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька, у сім`ї. Сплата аліментів при визначеному новому способі проводиться з дня набрання рішенням законної сили (п.23постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд бере до уваги норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. А тому, враховуючи, що позовні вимоги задоволені судом повністю, враховуючи, що позивач звільненна від сплати судового збору при зверненні до суду із вказаними позовними вимогами, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі, що складає 1211 грн 20 коп. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати понесенні нею за надання правничої допомоги допомоги в сумі 3000 гривень, на підтвердження чого надає квитанцію № 10 від 24 серпня 2024 року про отримання адвокатом Гордаш Н.М. від [PERSON] гонорару за надання юридичної допомоги в розмірі 3000 гривень. (а.с. 16) Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. На підтвердження понесених витрат за надання правничої допомоги до позовної заяви долучено договір № 5 про надання правничої (юридичної) допомоги від 24 серпня 2024 року, укалдений між адвокатом Гордаш Н. М. та клієнтом [PERSON] , який сторонами договору не підписаний. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про дійсну домовленість сторін про адвокатський гонорар та його розмір, містили розрахунок витрат за виконаний адвокатом обсяг робіт, зокрема не надано акту виконаних робіт, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а в договорі про надання праввої допомоги відсутні підписи сторін, які б свідчили про їхнє волевиявлення на його укладення, у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Outcome: approved