Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Новий Колектор» - адвокат Марченко Г.І. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування вимог вказала, що між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий колектор» укладено Договір факторингу № 301121-1 від 30.11.2021 року, за яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 29.01.2021-010000284 від 29.01.2021 р. на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким являється [PERSON] . В свою чергу, між ТОВ «Споживчий центр», правонаступником якого є ТОВ «Новий Колектор», та [PERSON] 29.01.2021 р. укладено Кредитний договір (оферти) № 29.01.2021-010000284 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного Договору. Відповідно до заявки від 29.01.2021 року кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 5000,00 грн. з первинним строком на 14 днів, а відповідачем отримано кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн. Відповідач електронним цифровим підписом підписав пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтвердивши укладення кредитного договору, та отримав на свій рахунок кошти у розмірі 5000,00 грн., а отже акцептував умови Договору. Отже, кредитором виконано свої зобов?язання за договором в повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 16.04.2024р. утворилася заборгованість у розмірі 15000,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 5000,00 грн., за відсотками - 10000,00 грн., чим порушуються права та інтереси позивача. Крім того, позивач вказав, що ст. 625 ЦК України встановлена відповідальність за порушення грошового зобов?язання, а саме боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, позивач вважає за необхідне включити в суму боргу втрати від інфляції та три проценти річних від суми заборгованості. Зважаючи, що позивач набув право вимоги за кредитним договором № 29.01.2021- 010000284 від 29.01.2021 р. внаслідок укладення Договору факторингу № 301121-1 від 30 листопада 2021 року, початком періоду нарахування інфляційних втрат та 3 % річних є 30 листопада 2021 року, а кінцем періоду є 08 травня 2024 року. Таким чином, враховуючи суму заборгованості 15000,00 грн. та зазначений період, позивач вважає, що з відповідача підлягають стягненню додатково 3% річних в розмірі 1097,00 грн. та інфляційне збільшення боргу в розмірі 5317,51 грн. У зв`язку з вищевикладеним, посилаючись на норми законодавства, позивач звернувся до суду з позовною заявою та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 21414,51 грн., а також суму понесених позивачем судових витрат, які складається із судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 27.05.2024 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням, але без виклику сторін та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Відповідача повідомлено про те, що у провадженні Жашківського районного суду Черкаської області перебуває цивільна справа за позовом ТОВ «Новий Колектор» про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором шляхом надсилання через засоби поштового зв?язку ухвали про відкриття спрощеного провадження разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відзив на позов від відповідача до Жашківського районного суду Черкаської області не надходив. Частиною 2 ст. 275 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Встановлені обставини та докази. 29.01.2021 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №29.01.2021-010000284, шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною договору. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 5000 грн. з процентною ставкою «Економ»/»Стандарт». Ставка «Економ» - фіксована процентна ставка у розмірі 2% за 1 день користування кредитом, застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ». Ставка «Стандарт» - фіксована процентна ставка у розмірі 2,5 % за 1 день корстування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ». Первинний строк користування 14 днів з дати надання, а черговий період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду. Заявка, паспорт споживчого кредиту, де містяться основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, інші важливі правові аспекти підписані [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що свідчить про досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов правочину. Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений порядок укладення електронного договору. Відповідно до змісту ч. 4 вказаної станні, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. За ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Таким чином, укладення кредитного договору № 29.01.2021-010000284 від 29.01.2021 р. між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] , знайшло своє підтвердження. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 634 ЦК, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що передбачено статтею 610 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 30.11.2021 між ТОВ «Новий Колектор» та ТОВ «Споживчий центр» укладено Договір факторингу № 301121-1, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту загальну ціну відступлення права вимоги в сумі, передбаченій п.3.1.цього Договору, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитним договором в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. З дати відступлення права вимоги, клієнт перестає бути стороною за кредитним договором, а фактор стає виключним та єдиним кредитором за кредитним договором та набуває всіх прав за ним. Про відступлення права вимоги за Договором факторингу № 301121-1 від 30.11.2021 року [PERSON] ТОВ «Новий Колектор» було надіслано повідомлення та вимогу з проханням сплатити заборгованість шляхом перерахування на користь нового кредитора - ТОВ «Новий Колектор» коштів в розмірі 15000 грн., що станом на 30.11.2021р. відповідає розміру заборгованості за кредитним договором №29.01.2021-010000284 від 29.01.2021р. Як вбачається з довідки про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором № 29.03.2021-100006210 від 29.03.2021 року, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Новий колектор» за період з 29.01.2021 р. по 16.04.2024 р. складає 15000,00 грн. За вказаних обставин судом установлено, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, внаслідок чого він має заборгованість, яку наразі повинен сплатити на користь позивача у встановленому судом загальному розмірі 15000,00 грн., а тому стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та процентами, суд вважає обґрунтованими. Крім того, ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, в силу вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 05.07.2019 у справі №905/600/18 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Зважаючи на те, що позивач набув право вимоги за кредитним договором № 29.01.2021- 010000284 від 29.01.2021 р. внаслідок укладення Договору факторингу № 301121-1 від 30 листопада 2021 року, початком періоду нарахування інфляційних втрат та 3 % річних є 30 листопада 2021 р., а кінцем періоду - 08 травня 2024 року, про що зазначено у результатах розрахунків 3 % річних та інфляційного збільшення заборгованості. Таким чином, враховуючи суму заборгованості 15000,00 грн. та зазначений період, з відповідача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 1097,00 грн. та інфляційне збільшення боргу в розмірі 5317,51 грн. Перевіривши вказаний вище розрахунок 3% річних та інфляційного збільшення боргу, суд зазначає, що він є арифметично вірним, здійсненим у відповідності до норм чинного законодавства та умов Договору. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних 3% річних в розмірі 1097,00 грн. та інфляційне збільшення боргу в розмірі 5317,51 грн. підлягає задоволенню повністю. Також суд зауважує, що на день розгляду справи в суді заборгованість відповідачем згідно кредитного договору не погашена, розмір такої заборгованості відповідачем не спростований та власних розрахунків з даного приводу ним не надано. Відповідач відзив на позовну заяву не подав, не висловив своє відношення до заявлених позовних вимог шляхом подання письмової заяви і не представив суду будь-яких доказів на спростування обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частин 1, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Новий Колектор» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 21414,51 грн. Щодо стягнення судового збору та витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 141 ЦПК України). 02.10.2023 року між ТОВ «Новий Колектор» та адвокатом Марченко Г.І. укладено договір № 021023-1 про надання правничої допомоги, де визначена вартість послуг. Позивачем до позовної заяви додано звіт про виконану роботу від 08.05.2024 р., де зазначено вид послуг, здійснених адвокатом, а також платіжну інструкцію №696 від 17.10.2024 р. про оплату 4000,00 грн. за надання правничої допомоги. Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач не скористався своїм правом заявити клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та будь яких заперечень щодо їх розміру у своєму відзиві не надав. Тому суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. 00 коп. При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 941 від 30.04.2024 р. Тому, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2422,40 грн. судового збору, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного та

Outcome: approved