Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 08.07.2024, в якій просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 06.04.2013 Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №106; після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] »; вирішити питання розподілу судових витрат. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 06.04.2013 сторони уклали шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Від шлюбу вони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюбно-сімейні стосунки між сторонами не склались у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на сімейне життя, виникненням сварок, які переростали у конфлікти та взаємні звинувачення. Неодноразово вжиті спроби примиритись та зберегти їх шлюб і сім`ю бажаного результату не дали. Протягом останнього року стосунки між ними змінились кардинально, вони віддались один від одного, прийнявши рішення жити окремо. Протягом останніх 4-х місяців, що передували пред`явленню позову до суду, [PERSON] з донькою мешкають окремо від [PERSON] , спільного господарства вони не ведуть, стосунків не підтримують, окрім як контактують виключно з питань, що стосуються їх спільної дитини. Можливості примирення та подальшого збереження сім`ї позивач не вбачає, оскільки, на її переконання, шлюб розпався остаточно та носить формальний характер, а його збереження на майбутнє суперечитиме її інтересам. Ухвалою суду від 02.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Ухвалою суду від 02.09.2024 за клопотанням відповідача подружжю надано строк на примирення тривалістю в 3 місяці, до 02.12.2024; провадження у справі зупинене до 02.12.2024 до закінчення строку на примирення, на підставі п.3 ч.1 ст.253 ЦПК України. Ухвалою суду від 02.12.2024 провадження у справі поновлено за клопотанням представника позивача. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Жданюк Т.С. правом на участь в судовому засіданні не скористались, попередньо подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Зі сплином строку на примирення подружжя не примирилось, позиція [PERSON] з приводу розлучення залишається незмінною. Після сплину визначеного судом строку на примирення відповідач [PERSON] подав заяву про визнання позову та подальший розгляд справи за його відсутності, не заявивши про безпосередню участь в судовому засіданні. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін у письмовому провадженні. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/ доказів не застосовувались. Дослідивши\~ докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд доходить висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 06.04.2013 між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище " [PERSON] ") укладено шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №106, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що слідує зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30.10.2013 Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Як вказувала позивач, що не оспорював відповідач, малолітня дитина мешкає з [PERSON] , про наявність спору щодо визначення місця проживання дитини сторони не заявляли. Судовим розглядом\~встановлено,\~щошлюбні стосунки між сторонами припинено з у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, спільних інтересів, різними поглядами на сімейне життя, виникненням сварок. Наразі стосунків, притаманних подружжю, вони не підтримують, проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Відповідно до\~ст.24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка.Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, зумовлює його добровільний характер. Частина 1 статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності\~шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 п.«с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2019 у справі №605/434/18, яку кореспондує п.10 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Під час розгляду справи, з урахуванням відповідного клопотання відповідача, суд застосовував положення ст.111 СК України шляхом надання сторонам строку на примирення з метою збереження їх сім`ї, що позитивних результатів не дало. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розлучення, кінцево визнавши позов. Згідно зі ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, на переконання\~суду,\~в судовому\~засіданні зібрано\~достатньо доказів,\~які підтверджують,\~що подальше\~спільне життя\~подружжя і\~збереження сім`ї\~стали неможливими,\~а збереження\~шлюбу суперечитиме\~інтересам сторін,\~оскільки навіть\~після надання\~сторонам строку\~на примирення\~їх сім`ю\~зберегти не\~вдалося,\~а відповідач\~змінив позицію\~та визнав\~позов.\~Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду, яке набрало законної сили. Згідно зі ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про шлюб слідує, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке після розірвання шлюбу суд вважає за можливе залишити без змін з огляду на відповідну вимогу позивача щодо цього. Вирішуючи питання розподілу судових витрат згідно зі ст.142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку з визнанням відповідачем позову, а тому вважає за необхідне повернути позивачеві 50% судового збору, сплаченого при поданні позову (квитанція №0.0.3743921674.1 від 05.07.2024 АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), що становить 605 грн. 60 коп., за рахунок коштів з Державного бюджету України, відповідно до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013\~ №787 (зі змінами та доповненнями), з урахуванням змін до механізму повернення судового збору, які набули чинності з 07.01.2025\~відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 26.11.2024 №606. Інші 50% судового збору, що становить відповідно 605 грн. 60 коп., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved