Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить усунути позивачу перешкоди у праві вільного володіння, розпорядження та користування нерухомим майном, квартирою [ADDRESS] , та зобов`язати відповідача [PERSON] передати позивачу [PERSON] повний комплект ключів від вхідних дверей квартири [ADDRESS] та забезпечити позивачу вільний вхід/вихід та перебування в цьому житловому приміщенні. (а.с. 56) Позивач [PERSON] мотивує свої вимоги тим, що 21.10.1969 року бабусі та батькові позивача було видано ордер № В7600 на квартиру [ADDRESS] . В подальшому в квартирі були зареєстровані батьки позивача, позивач із дружиною [PERSON] та брат позивача із дружиною, відповідачем по справі [PERSON] . Після смерті батьків позивача та брата позивача [PERSON] , в квартирі зареєстровано позивач [PERSON] , його дружина [PERSON] та дружина брата позивача відповідач по справі [PERSON] . Після смерті брата позивача [PERSON] , позивач із дружиною позбавлені можливості фізичного доступу до своєї квартири завдяки незаконним діям відповідача [PERSON] , яка проживає у спірній квартирі, вважає її тільки своєю власністю, у грубій формі перешкоджає позивачу та його дружині потрапити до квартири та систематично здійснює перешкоди у проведенні приватизації вказаного майна, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 грудня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у володіння, користуванні та розпорядженні нерухомим майном та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 грудня 2024 року зустрічну позовну заяву, подану відповідачем [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - повернуто суб`єкту звернення. Відповідач [PERSON] не скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що на підставі Ордеру №В7600 від 21.10.1969 року [PERSON] та [PERSON] надано у користування квартиру [ADDRESS] . (а.с. 18) В подальшому в квартирі [ADDRESS] проживали [PERSON] із дружиною [PERSON] , їх сумісні діти: [PERSON] , позивач [PERSON] та дружини останніх: [PERSON] та відповідач [PERSON] . Батько позивача [PERSON] помер [INFO] , мати позивача [PERSON] померла [INFO] , брат позивача [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 14.10.2004 року, актовий запис № 984, свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 16.10.2007 року, актовий запис № 1149, свідоцтвом про смерть, виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 11.06.2024 року, актовий запис № 1295. (а.с. 22, 23, 24) За даними відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , - з 06.05.2014 року, та [PERSON] , [INFO] , - з 19.05.1994 року. (а.с. 65, 66) 05.09.2024 року позивачем [PERSON] та [PERSON] подано до Головного управління Національної поліції в м. Києві заяву про зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] та його дружині [PERSON] перешкод у вільному користуванні та доступі до квартири [ADDRESS] , яка є місцем зареєстрованого проживання позивача [PERSON] (а.с. 26-36) Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно з частиною четвертою ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Право на користування житловим приміщенням може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі) та на законі. 3гідно ст. 64 Житлового кодексу України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуватись нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Однією з підстав виникнення суб`єктивного права на житло, тобто набуття права користування конкретним жилим приміщенням, є вселення у нього в установленому порядку в якості члена сім`ї наймача, члена ЖБК або власника квартири чи будинку (статті 64, 65, 145, 156 Житлового кодексу України). Крім того, Конституційний суд України в мотивувальній частині свого Рішення від 14 листопада 2001 року №1-31/2001 №15-рп/2001 (справа щодо прописки) констатував: «Право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави як невід`ємне право кожної людини закріплено також Загальною декларацією прав людини 1948 року (частина перша статті 13), міжнародним пактом про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 12), протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року (сттатя2) та іншими міжнародно-правовими актами. Вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного розвитку. Це право, як інші права і свободи людини, є невідчужуваними та непорушним (стаття 21 Конституції України) Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2003 року, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року. Крім того, втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», 2009 року, пункт 56). Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved