Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-09 00:00:00

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Діджи Фінанс», в особі керівника Романенка М.Е. (витяг з ЄДРПОУ а.с. 18, 20), звернулось до суду з позовною заявою, сформованою в системі «Електронний суд», до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 10003401526 від 20 березня 2021 року, посилаючись на те, що 20 березня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір №10003401526 за заявою останнього в електронному виді про отримання кредиту. Відповідно до умов вказаного договору відповідачу були надані кредитні кошти, які у розмірі 8 700,00 грн були перераховані на підставі платіжного доручення на картковий рахунок відповідача. Проте відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість. 05 вересня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» відступило право вимоги за кредитним договором №10003401526 від 20 березня 2021 року ТОВ «Діджи Фінанс» за договором факторингу № 556/ФК-22. Відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача про стягнення заборгованості в сумі в загальній сумі 31 354,80 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8 700,00 грн, заборгованість за відсотками - 22 654,80 грн, заборгованість за комісійними винагородами - 0,00 грн, заборгованість за пенею - 0,00 грн. Позивач просить суд стягнути суму заборгованості у розмірі 31 354,80 грн та судові витрати, які складаються зі сплати судового з бору - 2 422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу - 6 000,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.72,73). Відповідно до довідки від 24 жовтня 2024 року відповідачу, який зареєстрований в системі «Електронний суд» до електронного кабінету судом направлено ухвалу про відкриття провадження. Про розгляду справи всі учасники справи повідомлялись належним чином через повідомлені і доступні суду засоби зв`язку, а саме, направленням до електронного кабінету учасників справі (а.с.76-78). Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 20 березня 2021 року [PERSON] , ознайомившись з умовами публічної пропозиції з використанням онлайн кредитуванням, розміщеними на веб-сайті https://cashberry.com.ua/, прийняв пропозицію укласти електронний договір та уклав з ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» (код ЄДРПОУ 40284315) договір № 10003401526 про надання споживчого кредиту. Договір підписано електронним підписом - Electronic Signature, [PERSON]. Згідно Договору про надання споживчого кредиту № 10003401526 від 20 березня 2021 року, відповідачу надано кредит у розмірі 8 700,00 грн строком на 14 календарних днів (п. 1 договору). Відповідно до графіку платежів/розрахунків до договору, проценти за користування кредитом складають 20,72 % від суми кредиту або 1 802,64 грн, загальна вартість кредиту складає 120,72 % від суми кредиту або 10 502,64 грн, орієнтовна реальна процентна ставка - 540,2% (а.с.33-40). Відповідно до п. 2.1. вказаного договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карти, реквізити якої надані позичальником товариству з метою отримання кредиту. Відповідно до витягу від 10 травня 2024 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадянських формувань, під кодом 40284315, 18 лютого 2016 року зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Інвест Фінанс» (а.с.22-25). З умов вищезазначених документів, судом встановлено, що договір № 10003401526 про надання споживчого кредиту від 20 березня 2021 року укладено у електронній формі та підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що кредитний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст.ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Судом також встановлено, що відповідно до Договору факторингу № 556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс», як фактором, та ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс», як клієнтом, клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених Договором. Додатками №№ 1 та 2 до Договору факторингу №556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року встановлено форму відступлення прав вимоги та форму Реєстру прав вимоги та Переліку документів на підтвердження права вимоги (а.с.41-45). Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу №556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року ТОВ «Діджи Фінанс» отримало право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 10003401526 від 20 березня 2021 року на суму заборгованості в розмірі 31 354,80 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 8 700,00 грн, заборгованість за відсотками становить 22 654,80 грн. (а.с.21). Разом з тим, ТОВ «Діджи Фінанс» не надало суду належних та допустимих доказів надання [PERSON] кредиту за договором № 10003401526 про надання споживчого кредиту від 20 березня 2021 року, жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження переказу коштів на рахунок відповідача на підставі договору цього договору. Надаючи оцінку поданим позивачем доказам, суд приходить до висновку про те, що інформаційна довідка № 62/6270/12 від 14 грудня 2022 року ТОВ «Платежі Онлайн», відповідно до якої 20 березня 2021 року проведена транзакція - видача кредиту на суму 8 700,00 грн на платіжну картку [NUMBER] (а.с.47), не є належними доказами, які підтверджують здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів саме відповідачу. Однак, дана довідка не дає можливість ідентифікувати належність відповідних даних, наведених у цій довідці, саме відповідачу, зокрема належності банківської картки, [NUMBER] відповідачу. Матеріалами справи не підтверджено, що картка з таким номером була видана відповідачу. Не вказується і самим відповідачем у заяві при прийняття оферти (акцепту) номеру банківської карти (а.с.39 звор.,40). Так, згідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу). Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у своїх постановах із подібних правовідносин виснував, що виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16143/18, від 26.02.2020 у справі № 911/1348/16, від 19.11.2020 у справі № 910/21578/16, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21, від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц). Отже, саме виписка з особового рахунку клієнта банку є документом, який може засвідчити надходження грошових коштів на відповідний банківський рахунок відкритий споживачу. Стороною позивача не заявлялось під час судового розгляду у відповідному процесуальному порядку клопотань про витребування доказів для підтвердження обставин, на які посилається ТОВ «Діджи Фінанс». З огляду на вказане, матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих виконання ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» умов Договору про надання споживчого кредиту № 10003401526 від 20 березня 2021 року щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми за реквізитами платіжної картки позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Матеріали справи також не містять доказів, підтверджуючих належність відповідачу [PERSON] номера телефону, на який був направлений цифровий ідентифікатор для входи до особистого кабінету. Відтак, з огляду на докази, наявні в матеріалах справи, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки повної інформації щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача матеріали справи не містять. Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо перерахування коштів від ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» як кредитних для здійснення переказу коштів на виконання вимог Договору про надання споживчого кредиту № 10003401526 від 20 березня 2021 року для подальшого переказу їх відповідачу. За вказаних обставин позивачем не доведено існування заборгованості відповідача за Договору про надання споживчого кредиту № 10003401526 від 20 березня 2021 року. Відповідно до ст.ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що будь-яких належних та допустимих доказів фактичної видачі кредиту відповідачу матеріали справи не містять, а відтак, відсутні підстави переходу права вимоги до позивача від первісного кредитодавця. Таким чином, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. За змістом ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed