Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-26 00:00:00

12.02.2024р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, отриманого без достатньої правової підстави. Ухвалою суду від 13.02.2024р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 27.12.2022р. сталася ДТП за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» та страхова компанія виплатила власнику КТЗ - [PERSON] суму страхового відшкодування, оскільки постановою АНД районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2023р. [PERSON] визнаний винним у порушенні правил дорожнього руху. В подальшому, 10.05.2023р. постановою Дніпровського апеляційного суду постанова АНД районного суду м. Дніпропетровська скасована та провадження у справі закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Отже, відповідачкою набуто страхове відшкодування без достатньої правової підстави, а тому позивач просив стягнути з [PERSON] кошти в розмірі 83 703грн. 03коп. та судові витрати. 06.09.2024р. в системі «Електронний суд» надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. 30.05.2024р. до суду надійшов відзив, в якому відповідачка просила відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування посилалася на те, що на момент звернення до страхової компанії постанова АНД районного суду м. Дніпропетровська про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності була чинною, а тому кошти були отримані законно. Враховуючи, що відповідачкою поданий відзив, суд вважає за можливе ухвалити по справі рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України, в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Розглядаючи справу в межах заявлених вимог, відповідно до ст.11 ЦПК України, та дослідивши надані докази, суд встановив наступні обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Судом встановлено, що 27.12.2022р. о 12:00год., в м. Дніпро, на перехресті вул. Моторна та вул. без назви, [PERSON] керуючи ТЗ Mazda-5 днз [NUMBER] , на перехресті рівнозначних доріг зобов`язаний був дати дорогу ТЗ, що наближається праворуч, крім перехрестя де організовано круговий рух, але не надав та скоїв зіткнення з ТЗ Toyota Rav-4 днз [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою АНД районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2023р. [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850грн. (а.с.№10-12). 27.03.2022р. позивачем був складений страховий акт № ОЦВ-Х-23-04-85875/1, яким визначено розмір страхового відшкодування, який підлягає виплаті [PERSON] в розмірі 83 703грн.03коп. (а.с.№26-27). Згідно платіжного доручення від 28.03.2023р. № 15790 грошові кошти були перераховані відповідачці (а.с.№28). 10.05.2023р. постановою Дніпровського апеляційного суду постанова АНД районного суду м. Дніпропетровська 28.02.2023р. скасована та провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП (а.с.№13-16). Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга статті 1212 ЦК України). Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Верховний Суд у постанові від 16.07.2018р. у справі №910/20412/16 дійшов висновку про те, що для здійснення відшкодування шкоди, що була отримана внаслідок використання джерел підвищеної небезпеки, насамперед необхідно встановити та підтвердити вину особи, що має відповідати за шкоду у вчиненні такої дії, отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи, незалежно від того, чи є в діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину. У постанові Верховного Суду від 18.09.2019р. у справі № 357/16765/14-ц (провадження № 61-24757св18) вказано, що «оцінка підстав, предмету та доказів позову має здійснюватися судом у кожній окремій справі, незалежно від правової оцінки в інших справах. Звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування на час судового розгляду обставин, які були встановлені в іншому судовому рішенні, враховуючи різні предмет і підстави позовів. Тому суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм». Скасовуючи постанову АНД районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2023р. Дніпровський апеляційний суд зазначив, що в діях [PERSON] не вбачається невідповідність його дій вимогам п. 16.12 ПДР України, які б знаходилися у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП та провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП. Отже, у позивача були відсутні підстави для виплати страхового відшкодування, оскільки вина [PERSON] у ДТП в межах справи про адміністративне правопорушення не встановлена і доказів протилежного суду не надано. Враховуючи вищевикладене, вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, отриманого без достатньої правової підстави є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З огляду на те, що позовні вимоги задоволені, суд вважає необхідним на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «НАСК «Оранта» сплачений при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 3028грн.(а.с.№5).

Outcome: approved