Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

13.12.2024 р. позивач звернувся в суд з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер дід позивача [PERSON] . До складу спадщини, що відкрилася на день смерті діда, ввійшло наступне майно: житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами за адресою [ADDRESS] , який рахується за спадкодавцем на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Виноградівською РДА 24.10.2000 на підставі розпорядження голови Виноградівської РДА №570 від 23.10.2000 року Спадкодавець не залишив заповіту. Відкрилася спадщина за законом. Спадкоємцями першої черги за законом стали дочки спадкодавця, відповідачки по справі [PERSON] та [PERSON] , які спадщину після смерті свого батька не прийняли, та не заперечують проти визнанням за позивачем право власності на спадковий будинок Ніхто не звертався до нотаріуса із заявами про оформлення спадщини, що підтверджено витягом зі спадкового реєстру. Позивач не може в нотаріальному порядку оформити спадщину за дідом через те, що адреси реєстрації місця проживання спадкодавця та спадкоємця є різними В судове засідання позивач не з`явився, однак у позовній заяві заявив клопотання в якому вимоги позову підтримала і просила такі задоволити. Відповідачі до суду не з`явилися, проте нададли письмові заяви, в яких просили слухати справу у їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] . Судом встановлено, що [INFO] помер дід позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії № [NUMBER] від 13.09.2017 року. Дружина [PERSON] - [PERSON] - померла раніше, [INFO] що підтверджується свідоцтвом про смерть серії № [NUMBER] від 11.10.2016 року Факт родинних відносин позивача із спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження позивача № [NUMBER] від 19.01.1990 року, свідоцтвом про народження відповідачки [PERSON] (матері позивача) за № [NUMBER] від 24.03.1967року та свідоцтвом про шлюб № [NUMBER] від 23.02.1989 року(зміна призвіща). До складу спадщини, що відкрилася на день смерті діда, ввійшло наступне майно: житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами за адресою [ADDRESS] , який рахується за спадкодавцем на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Виноградівською РДА 24.10.2000 на підставі розпорядження голови Виноградівської РДА №570 від 23.10.2000 року Позивач прийняв спадщину в силу ст.1268 ЦК України. Той факт, що я позивач постійно проживав разом із дідом до дня його смерті підтверджується довідкою, виданою Олешницькою сільською радою Виноградівського району Закарпатської області від 19.08.2019, за змістом якої, позивач хоч і зареєстрований за адресою [ADDRESS] , проте там фактично не проживав, а фактично проживав у [ADDRESS] . Через те, що адреси реєстрації місця проживання спадкодавця та спадкоємця є різними, позивач не може оформити спадщину нотаріально. Тому він змушений захищати своє право у судовому порядку шляхом визнання права. Відповідачки - є доньками спадкодавця. Їм відомо про відкриття спадщини, про її склад, про намір позивача оформити право на спадкове майно, вони не прийняли спадщину та не мають претензій на спадкове майно, про що подали відповідні заяви. Право власності на нерухоме майно, яке є об`єктом спадщини, в даному випадку житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями підлягають державній реєстрації, у зв`язку з цим, відповідно до ст. 182 та ч. 2 ст. 331 ЦК України, - воно виникає з моменту такої реєстрації. Для цього є необхідність визнати за позивачем право власності на нерухоме майно, що є об`єктом спадщини, оскільки відсутність правовстановлюючих документів позбавляє спадкоємця можливості здійснити реєстрацію власності й прийняти спадщину за законом. З часу відкриття спадщини весь ризик та тягар утримання цього нерухомого майна несе позивач. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. (ст. ст. 1216, 1218, 1220, 1221 Цивільного кодексу України - далі ЦК). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК). Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.І ст.З, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності може бути проведена на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. На підставі ст.ст. 392, 1218, 1268, 1297 ЦК України,

Outcome: approved