Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» про виплату заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 10.08.2020 він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво». Наказом №08-К/13 від 23.08.2024 за угодою сторін у відповідності до п.1 ст. 36 КЗпП України його було звільнено з посади начальника відділу охорони праці даного товариства. В наказі про звільнення відповідач зазначив бухгалтерії провести з ним остаточний розрахунок і виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період з 10.08.2020 по 31.12.2023 у кількості 19 календарних днів та за період з 01.01.2024 по 23.08.2024 у кількості 16 календарних днів. При звільненні йому не була виплачена заборгованість по заробітній платі за червень, липень та серпень 2024 року, яка була йому нарахована, у сумі 139737,83 грн. 07.10.2024 відповідачу було направлено вимогу про виплату заборгованої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, після чого відповідач 11.10.2024 перерахував йому частину заборгованості у сумі 21775,25 грн. та 16.10.2024 у сумі 21 098,70 грн. Вважає, що оскільки ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» не сплатило йому всі належні при звільненні виплати, тому існують підстави стягнення середнього заробітку за весь час затримки, тобто з 23.08.2024 по 17.10.2024 у розмірі 146465 грн. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 75088,63 грн., 146465 грн. середнього заробітну за затримку розрахунку, а також понесені судові витрати. Ухвалою судді від 23.10.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, які беруть участь у справі. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, 23.10.2024 ним отримано ухвалу про відкриття провадження, позовну заяву з додатками, шляхом доставлення до електронного кабінету, а також отримано 06.12.2024 у паперовому варіанті, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзив на позов не подано. Суд, вивчивши матеріали справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема, що згідно наказу генерального директора ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» №08-К/13 від 23.08.2024, [PERSON] звільнено 23.08.2024 з займаної посади начальника відділу охорони праці ТОВ «ЕДБ». Бухгалтерії провести остаточний розрахунок з [PERSON] і виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в кількості 35 календарних днів із них 19 календарних днів за період з 10.08.2020 по 31.12.2023 та 16 календарних днів за період роботи з 01.01.2024 по 23.08.2024 (а.с.12). Згідно довідки ТОВ "Енергетично-дорожнє будівництво" від 03.10.2024 № 10-04 Д, виданої [PERSON] вбачається, що останній працював в ТОВ "Енергетично-дорожнє будівництво" з 10.08.2020 по 22.08.2024 на посаді начальника відділу охорони праці. За період червня 2024, липня 2024 та серпня 2024 [PERSON] нараховано 173587,36 грн., з яких ПДФО склав 31245,72 грн; військовий збір склав 2603,81 грн.; виплачено - 21775,25 грн., сума до виплати - 117962,58 грн (а.с.13). Даний факт також підтверджується відповіддю з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів №1008341 від 03.01.2025. Позивачем визнається факт того, що 11.10.2024 відповідач перерахував йому частину заборгованості у сумі 21775,25 грн. та 16.10.2024 у сумі 21098,70 грн. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, предметом розгляду якого є стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Частиною 1,2 ст. 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Щодо позовної вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Якщо працівник звільняється за угодою сторін (пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП), то згідно зі статтею 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено та не заперечувалося відповідачем, що позивачу [PERSON] , який працював начальником відділу охорони ТОВ «ЕДБ» за період червня 2024 року по серпень 2024 року нараховано заробітну плату у розмірі 173587,36 грн., з яких виплачено лише 21775,25 грн., до виплати з урахуванням сплачених податків - 117962,58 грн. Крім того, відповідачем не заперечувалося про те, що ним добровільно було виплачено позивачу заробітну плату у розмірі 42873,95 грн. (21775,25+21098,70). Доказів виплати заборгованості заробітної плати відповідачем на надано, тому розмір невиплаченої позивачу заробітної плати складає 75088,63 грн, (117962,58-42873,95) який підлягає до стягнення. Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення, а згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинні сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішений на користь працівника. Середня заробітна плата розраховується відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок). Згідно з п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Позивачем надано суду розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з яким суд погоджується та зазначає, що сума середньоденної заробітної плати позивача становить 2687,98 грн ((54100,00+53419,13)/40=2687,98 грн.), де: - 54100,00 грн. нараховано заробітної плати у червні 2024 року; - 53419,13 грн.- нараховано заробітної плати у липні 2024 року; - 40- кількість робочих днів у червні 2024 року та липні 2024 року. Суму компенсації середнього заробітку за весь час затримки необхідно розраховувати за період з 24.08.2024 (наступного дня після звільнення), а не з 23.08.2024 (день звільнення), як про це вказано позивачем. Таким чином, кількість робочих днів за період з 24.08.2024 по 17.10.2024 (день звернення позивача з позовом до суду) складає 39 днів, та відповідно розмір середнього заробітку за даний період становить 104831,22 грн. (39*2687,98 грн.). Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають до часткового задоволення, оскільки внаслідок не проведення розрахунку при звільненні порушені права позивача на оплату праці підлягають відновленню. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалась позивач, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 1 79919,85 грн., що складається: - 75088,63 грн. заборгованості по заробітній платі - 104831,22 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом за вимогу про стягнення середнього заробітку було сплачено судовий збір у розмірі 1464,65 грн, що підтверджується квитанцією №218372876 від 16.10.2024 (а.с.1). Позов у частині вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено повністю, при цьому позивач є звільненим від сплати судового збору у цій частині, а тому в силу закону, судовий збір в сумі 1211,20 належить стягнути з відповідача на користь держави. В частині вимоги про стягнення середнього заробітку, позов задоволено частково, а саме на 71,57 % від заявленої до стягнення суми, а тому відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1048,25 грн., що також становить 71,57 % від сплаченого розміру судового збору.

Outcome: partial