Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача, починаючи стягнення з 30.08.2024 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, а саме до [INFO] . Вимоги позову мотивовані тим, що 07.03.2022 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] у Кременчуцькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис №12. До реєстрації шлюбу сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що шлюбні відносини між подружжям фактично припинені, дитина проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на її утриманні. Інших неповнолітніх дітей відповідач не має. [PERSON] вважає за доцільне стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) до досягнення донькою [PERSON] трьох років. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 04.09.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак вона, а також її представник адвокат Чернушенко В.О., подали до суду заяву, згідно якої просили суд розглянути справу без участі сторони позивача та вказали, що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини своєї неявки, відзив на адресу суду не направив. Відповідно до частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін по справі, на підставі наявних в матеріалах справи документів, оскільки позивач та відповідач належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, відповідачем відзив не надано, сторона позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, приймаючи до уваги думку сторони позивача, викладені у письмових заявах, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків. 07.03.2022 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстровано у Кременчуцькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис №12, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 07.03.2022 року Кременчуцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). У зв`язку із реєстрацією шлюбу позивач прізвище не змінювала. Від зазначеного шлюбу сторони мають дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією повного витягу з актового запису про народження УСЦ/03/1, АФ 43335479, вчиненого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану в місті Бидгощ Куявсько-поморського воєводства. У вказаному свідоцтві про народження дитини у графі «Батько» зазначений [PERSON] , у графі «Мати» зазначена [PERSON] . Згідно зі статтею 75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Частинами 1, 2, 4 статті 84 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини щодо утримання дружини, з якою проживає дитина, від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку. В судовому засіданні встановлено, що подружжя фактично проживає окремо, дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Зазначена обставина підтверджується договором оренди житла від 01.05.2023 року, а також довідкою нотаріуса за реєстраційним номером в нотаріальному реєстрі А 4702/2024. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Матеріальне становище платника оцінюється, виходячи з вартості належного йому майна, розміру заробітку (доходу). Про матеріальне становище також свідчить розмір витрат, що здійснюються платником на утримання себе й членів своєї сім`ї. Відповідно до статті 80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень статті 84 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Відповідно до частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв`язку з тим, що малолітня дитина проживає з матір`ю (позивачем), вона має право на утримання від чоловіка - батька дитини коштів до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи вищевикладене, виходячи з принципу справедливості та розумності, а також з урахуванням потреб дружини, приймаючи до уваги відсутність заперечень зі сторони відповідача [PERSON] , та те, що судом не встановлено обставин,\~що унеможливлюють\~стягнення аліментів\~з відповідача,\~ суд вважає можливим стягнути з останнього на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною віку трьох років. Згідно з частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду з підстав, передбачених статтею 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами), та з урахуванням положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп. - згідно ставок, передбачених вказаним Законом станом на дату ухвалення рішення.

Outcome: approved