Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

23 вересня 2024 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Третя дніпровська державна нотаріальна контора, в якій просила встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , зі спадкодавцем - сином [PERSON] , померлим [INFO] , на день відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що спадкова квартира [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 08 травня 1996 року за розпорядженням № П-51 ДСУ-2 АТ «Дніпродорбуд», вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках. Право спільної часткової власності на цю квартиру було зареєстроване за вказаними особами в КП «ДМБТІ» і записане в реєстрову книгу за № 265п-51. [INFO] помер син позивача - [PERSON] , [INFO] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 квітня 2024 року державний нотаріус Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] після померлого [INFO] сина - [PERSON] . В зазначеній постанові вказано, що 18 вересня 2023 року за заявою [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 447/2023 до майна [PERSON] , померлого [INFO] . 20 грудня 2023 року до спадкової справи № 447/2023 долучено заяву від [PERSON] про обізнаність щодо відкриття спадщини після померлого [PERSON] . Згідно вказаної заяви [PERSON] термін для прийняття спадщини пропустила та свідоцтво про право на спадщину за законом одержувати не бажає. 22 лютого 2024 року до спадкової справи № 447/2023 долучено заяву № 211 від [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] після померлого [INFO] сина - [PERSON] та заявнику видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. 10 квітня 2024 року до спадкової справи долучено вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2013 року (справа № 204/7520/13-к, провадження № 1-кп/204/386/13), згідно якого [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 116 КК України, скоєного у відношенні спадкодавця [PERSON] . 30 квітня 2024 року до спадкової справи долучено заяву [PERSON] про відкликання раніше поданої заяви та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] після померлого [INFO] сина - [PERSON] , а в разі неможливості - постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. З вищезазначеної постанови вбачається, що державний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , так як вона заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством шестимісячний строк - до 20 серпня 2013 року до нотаріальної контори не подавала, тобто пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини. При цьому, позивач [PERSON] постійно проживала разом з сином - померлим [PERSON] на день його смерті за адресою: [ADDRESS] , що відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України є підставою визнати позивача спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину належним чином, так як не відмовився від неї на протязі 6-ти місячного строку. Постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. Встановлення вищевказаного юридичного факту необхідно позивачу для оформлення спадщини після смерті сина - [PERSON] , який помер [INFO] . Оскільки від встановлення вищевказаних юридичних фактів залежить виникнення у позивача права на отримання спадщини, то наявні підстави для встановлення зазначеного факту в судовому порядку. У зв`язку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі, з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи - Третьої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Допитана в судовому засіданні 26 грудня 2024 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона проживає в квартирі [ADDRESS] з 2006 року. Позивач [PERSON] є її сусідкою. Коли вона переїхала у вказаний будинок, то позивач з родиною вже там проживали. [PERSON] проживала у квартирі разом зі своїм чоловіком, сином та дочкою. Син позивача - [PERSON] постійно проживав з батьками у квартирі [ADDRESS] , оскільки власної сім`ї не мав. Син позивача помер. Похованням сина займалась позивач та її чоловік. На день смерті [PERSON] позивач проживала разом з сином. Допитаний в судовому засіданні 26 грудня 2024 року в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він проживає у квартирі [ADDRESS] . Позивач [PERSON] є його сусідкою. Він проживає в цьому будинку з літа 2002 року. Коли він переїхав у вказаний будинок, то позивач з родиною вже там проживали. [PERSON] проживала у квартирі разом зі своїм чоловіком та сином. Син позивача - [PERSON] помер. Похованням сина займалась позивач та її чоловік. Своєї родини у [PERSON] не було. На день смерті [PERSON] позивач проживала разом з сином. Вислухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю, а відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 24 листопада 1982 року Відділом РАЦС Ленінського району м. Дніпропетровська (а.с. 24). 08 травня 1996 року ДСУ-2 АТ «Дніпродорбуд» згідно з розпорядженням № П-51 від 08 травня 1996 року було видано свідоцтво про право власності на житло, згідно з яким квартира [ADDRESS] , загальною площею 70,8 кв.м., належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 21). Право власності на вказану квартиру було зареєстровано МБТІ і записано в реєстрову книгу за № 265п за реєстровим № 51, що підтверджується відповіддю Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради № 10590 від 09 жовтня 2023 року (а.с. 68 (зворотній бік)). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно (запис поновлено) Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 14 вересня 2024 року, актовий запис № 4 від 22 грудня 2021 року (а.с. 22). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і на належну йому частину квартири [ADDRESS] . У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У частині 1 статті 1270 ЦК України закріплено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено та визнавалося сторонами, що спадкоємці [PERSON] , який помер [INFO] , у встановлений законодавством шестимісячний строк з відповідними заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. 18 вересня 2023 року [PERSON] звернувся до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою, в якій просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті сина - [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 65 (зворотній бік)), у зв`язку з чим 18 вересня 2023 року Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 447/2023 до майна померлого [INFO] [PERSON] , копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 65-90). 20 грудня 2023 року до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори звернулась [PERSON] з заявою, в якій зазначила, що їй відомо про те, що [INFO] відкрилась спадщина після померлого сина - [PERSON] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] , термін для прийняття спадщини вона пропустила, свідоцтво про право на спадщину одержувати не бажає (а.с. 70 (зворотній бік)). 22 лютого 2024 року [PERSON] подав до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори заяву, в якій просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] після померлого [INFO] сина - [PERSON] (а.с. 80 (зворотній бік)). Однак, постановою державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. від 22 лютого 2024 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] , після померлого [INFO] сина - [PERSON] (а.с. 81). Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що заява про прийняття спадщини у встановлений законодавством шестимісячний строк - до 20 серпня 2013 року [PERSON] до нотаріальної контори не подавалась. Згідно листа Відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР № 14/5-12384 від 27.09.2023 року [PERSON] зареєстрованим або знятим з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , не значиться. Крім того, згідно листів КП «ДМБТІ» ДМР № 10590 від 09.10.2023 року № 13743 від 27.12.2023 року, постановою Красногвардійського ВДВС ДМУЮ від 04.09.2009 року накладено арешт на майно, яке належить [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] . 30 квітня 2024 року [PERSON] подав до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори заяву, в якій повідомив, що 22 жовтня 2013 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська його було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 116 КК України, вчиненого ним відносно спадкодавця - [PERSON] , у зв`язку з чим він не має право на спадкування після померлого сина [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 1224 ЦК України, згідно з якою не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя (а.с. 86). Того ж дня, тобто 30 квітня 2024 року, [PERSON] звернулась до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою, в якій зазначила, що відкликає подану нею 20 грудня 2023 року до нотаріальної контори заяву про пропущений термін для прийняття спадщини після померлого [INFO] сина - [PERSON] , та просить видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] після померлого [INFO] сина - [PERSON] , а в разі неможливості - постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 86 (зворотній бік)). Однак, постановою державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. від 30 квітня 2024 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] , після померлого [INFO] сина - [PERSON] (а.с. 87-88). Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що заява про прийняття спадщини у встановлений законодавством шестимісячний строк - до 20 серпня 2013 року [PERSON] до нотаріальної контори не подавалась. Згідно листа Відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР № 14/5-12384 від 27.09.2023 року [PERSON] зареєстрованим або знятим з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , не значиться. Крім того, згідно листів КП «ДМБТІ» ДМР № 10590 від 09.10.2023 року № 13743 від 27.12.2023 року, постановою Красногвардійського ВДВС ДМУЮ від 04.09.2009 року накладено арешт на майно, яке належить [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] . Також, встановлена невідповідність прізвища спадкодавця, зазначеного в свідоцтві про смерть та в документі, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно. Звертаючись у вересні 2023 року до суду з даним позовом позивач [PERSON] просила встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем - сином [PERSON] , який помер [INFO] , на день відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] , оскільки спадкодавець [PERSON] хоча і не був зареєстрований, однак фактично проживав на день смерті з нею за адресою: [ADDRESS] , тобто на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України вона прийняла спадщину після смерті сина. У частині 3 ст. 1268 ЦК України закріплено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З відповіді Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 14/5-12384 від 27 вересня 2023 року вбачається, що відповідно до наявних даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, [PERSON] зареєстрованим або знятим з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , не значиться. Склад зареєстрованих осіб на день смерті [PERSON] ( [INFO] ) становить 4 особи: [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 06 червня 1997 року по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 06 червня 1997 року по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 23 червня 1997 року по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 06 лютого 2003 року по теперішній час (а.с. 80). Разом з цим, як було встановлено судом під час судового засідання з показань допитаних свідків [PERSON] та [PERSON] , позивач [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , тобто станом на [INFO] , постійно проживала разом з останнім за адресою: [ADDRESS] . Наведені обставини під час розгляду справи визнавав і відповідач [PERSON] . Факт проживання [PERSON] разом з матір`ю - позивачем [PERSON] додатково підтверджується вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2013 року по справі № 204/7520/13-к, в якому зазначено, що протягом останніх 10 років, у період до 20 лютого 2013 року, [PERSON] мешкав за адресою: [ADDRESS] , спільно з дружиною [PERSON] та потерпілим [PERSON] (а.с. 31-34). Крім того, мешканцями будинку [ADDRESS] - [PERSON] (квартира № 37 ), [PERSON] (квартира № 34 ) та [PERSON] (квартира № 45 ) було складено Акт про фактичне проживання, в якому зазначено, що [PERSON] фактично проживав однією сім`єю на день смерті - [INFO] за адресою: [ADDRESS] , з батьками: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 30). Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до абз. 5 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги. Пунктом 12 частини 1 статті 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання (перебування) особи - це внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи. Реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. На підставі вищевикладеного суд зазначає, що сама по собі реєстрація місця проживання спадкодавця за іншою адресою на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України про неприйняття спадщини спадкоємцями, які на час відкриття спадщини фактично проживали разом зі спадкодавцем у одному будинку за однією і тією ж адресою. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи все вищенаведене суд вважає встановленим той факт, що [PERSON] , [INFO] , на час смерті свого сина - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , постійно проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту її постійного проживання з померлим [INFO] [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини, є обґрунтованими та доведеними, а отже підлягають задоволенню, що надасть можливість позивачу як спадкоємцю першої черги спадкування за законом отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] . Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. На підставі ст.ст. 29, 1216, 1217, 1220, 1223, 1268, 1270, 1272 ЦК України та

Outcome: approved