Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Обґрунтування позовних вимог. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є батьком [PERSON] , [INFO] , який проживає постійно з ним за адресою [ADDRESS] . На підставі рішення Шевченківського районного суду, яке набрало законної сили 02.11.2018, шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. Мати дитини з часу розірвання шлюбу не цікавиться долею сина незважаючи на запровадження воєнного стану на території України, не проявляє жодного інтересу до безпеки чи стану дитини, не займається її вихованням та цілком самоусунулась від її навчання та виховання. Фактично впродовж понад чотири роки мати не відвідує сина та не підтримує контакт з колишнім чоловіком і дитиною, не повідомляє про фактичне місце свого проживання та про актуальні засоби зв`язку. Батько (позивач) самостійно та одноосібно займається вихованням дитини, її соціалізацією, лікуванням. Лише ним вирішуються усі питання щодо здобуття освіти дитиною та її формування як повноцінного індивіда. Відповідачка не турбується про матеріальне забезпечення та не бере жодної участі у фінансуванні витрат, асоційованих з потребами сина, не турбується фізичним та духовним розвитком останнього. Дитина проживає з батьком - позивачем по справі з 2018 року та знаходиться на його повному утриманні. Така поведінка відповідачки свідчить про те, що вона цілковито самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позивач неодноразово звертався в Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської ради з метою вжиття заходів щодо залучення біологічної матері дитини до її виховання, однак це не дало жодного результату через негативну налаштованість відповідачки до її батьківських обов`язків. За результатами останнього звернення позивача, третьою особою було проведено виїзну перевірку фактів ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, однак, за результатами такого виїзду комісії не вдалось виявити матір дитини, а за результатами опитування сусідів відповідачки, останніми було повідомлено про те, що відповідачка не проживає за вказаною адресою впродовж 3-ох років. Встановити контакт з нею представникам органу опіки і піклування не вдалось. Таким чином, очевидним є факт того, що відповідачка не лише ухиляється від виховання сина, але й переховується від нього та батька дитини. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей. Відтак, відповідачка протягом тривалого часу не приділяла належної уваги розвитку свого сина, ухилялась від виконання своїх обов`язків по його вихованню: не піклувалась про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкувалася з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та не створювала умов для отримання дитиною належної освіти. Таким негативним впливом з боку відповідачки на розвиток дитини с зразок байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім`ї та людей, з якими вони перебувають у родинному зв`язку, зокрема. Таким чином відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не намагається облаштувати належні умови для повноцінного розвитку, забезпечити дитину необхідним, не виявляє турботу, навіть цікавість щодо свого сина. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04.06.2024 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав передано на розгляд до Жидачівського районного суду Львівської області /а.с.39/. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 31.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 22.07.2024 /а.с.44-45/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 22.08.2024 у зв`язку з першою неявкою відповідачки підготовче засідання відкладено на 20.09.2024 / а.с.61/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 20.09.2024 у зв`язку з клопотанням представника позивача підготовче засідання відкладено на 31.10.2024 / а.с.72/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 31.10.2024 закрито підготовче провадження. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 03.12.2024 /а.с.88-89/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 03.12.2024 у зв`язку з відсутністю відомостей вручення відповідачці судової повістки справу розглядом відкладено на 23.12.2024 / а.с.102-103/. Розгляд справи по суті відбувся 23.12.2024 за участі позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] , представника Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, Яремчук І.І. та дитини [PERSON] .. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] , позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, покликаючись на підстави викладені у позовній заяві. Позивач додатково пояснив, що відповідачки понад три роки навіть по телефону не спілкується з дитиною, також впродовж життя виникають різні питання для вирішення яких потрібний дозвіл матері (виїзд закордон, квартирний облік, тощо), а відтак позбавлення батьківських прав дасть позивачу можливість самостійно вирішувати дані питання. Представник Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, [PERSON] в судовому засіданні не заперечила щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав. Дитина [PERSON] , у судовому засіданні пояснив, що проживає разом із батьком та його дружиною. Маму п`ять років не бачив. Коли йому було сім років і вони гуляли з батьком то випадкову зустрів її в центрі міста. Після короткої розмови, мама пішла по своїх справах і більше її не бачив. З мамою хоче спілкуватись. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, на виклик суду повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності не подала, правом на подання відзиву не скористалася. Згідно інформації з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМУ у Львівській області місце реєстрації [PERSON] є [ADDRESS] . Судом скеровувались виклики у судові засідання на зазначену адресу, однак конверти поверталися до суду із відміткою засобу зв`язку «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним врученням виклику у судове засідання. Окрім того судом було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті суду про виклик у судове засідання [PERSON] , де також вказувалось час, дату та місце розгляду справи. Відтак, суд вважає, що наявні умови для проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає вимогам частини 4 статті 223 та статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] 19.05.2012 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Жидачівського районного управління юстиції Львівської області, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » /а.с.16/. Відповідно до рішення Шевченківського районний суд м. Львова у справі № 466/7114/18 від 03.10.2018, яке набрало законної сили 05.11.2018, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с.9-10/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07.11.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жидачівського районного управління юстиції Львівської області, [PERSON] народився [INFO] , а його батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.13/. Відповідно до довідок про перевірку житлових умов від 26.11.2019 №648 та від 23.12.2020 №503, від 18.11.2021 №418, від 05.01.2023 №8, [PERSON] мешкає у [ADDRESS] . Станом на 02.01.2023 майор [PERSON] разом з сім`ю (дружина, син, син) проживають у квартирі за адресою [ADDRESS] . Вказана квартира складається з двох кімнат, житловою площею 51,3. кв.м.. Висновок комісії: потребує покращення житлових умов /а.с.12-15/. Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописку від 06.11.2018 №817 за адресою [ADDRESS] прописані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] /а.с.16/. Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописку від 03.12.2019 №887, за адресою [ADDRESS] приписані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] /а.с.17/. Відповідно до довідки від 05.11.2018 №381, виданої капітану [PERSON] , що на його утриманні дійсно знаходиться сім`я у складі: дружина [PERSON] та син [PERSON] /а.с.23/. Відповідно до довідок від 23.10.2019 №518 та від 18.11.2021 №417, виданої капітану [PERSON] , що на його утриманні дійсно знаходиться сім`я у складі: дружина [PERSON] та син [PERSON] /а.с.24, 25/. Відповідно до довідки від 05.01.2023 №7, виданої майору [PERSON] , що на його утриманні дійсно знаходиться сім`я у складі: дружина [PERSON] , син [PERSON] та син [PERSON] /а.с.26/. Розпискою [PERSON] від 09.12.2024, згідно якої остання не заперечує щоб її син залишився проживати та на квартирному обліку з [PERSON] /а.с.27/. Відповідно до заяви [PERSON] до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради (як органу опіки та піклування) від 15.02.2023, згідно якої останній просить розглянути дану заяву на черговому засіданні органу опіки і піклування з метою вжиття інформаційно-корекційних заходів щодо [PERSON] з метою спонукати останню до виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; у разі неналежного результату корегуючи заходів щодо матері дитини, просимо вжити заходів щодо з`ясування причин невиконання [PERSON] батьківських обов`язків щодо [PERSON] , [INFO] ,та розглянути можливість надання висновку щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] [INFO] /а.с.28-29/. Згідно відповіді на заяву, 24.02.2023 працівниками відділу «Служба у справах дітей» Шевченківського району спільно із фахівцями соціальної роботи Шевченківського району та інспектором СЮП ЛРУП здійснено вихід за адресою проживання [PERSON] , а саме: [ADDRESS] . [PERSON] помешкання не відчинили. Зі слів сусідів, за даною адресою [PERSON] не проживає близько 3 - ох років. Дитини, [PERSON] , мешканці не бачили. Контактні номери телефонів [PERSON] , не є активними /а.с.30/. Відповідно до інформаційної довідки від 09.04.2024, [PERSON] повідомила, що два роки є класним керівником [PERSON] .. За цей період жодного разу мама ні навчанням, ні успіхами, ні позаурочним життям дитини, жодного разу не приходила на батьківські збори та не телефонувала /а.с.31/. Відповідно до листа служби у справах дітей Жидачівської міської ради від 28.08.2024 №11.2-03/0/171, під час обстеження, зі слів матері [PERSON] - [PERSON] , стало відомо, що її дочка за місцем реєстрації не проживає з 2019 року винаймає житло у місті Львові, точна адреса проживання не відома /а.с.135 на звороті/. Згідно з актом обстеження умов проживання від 28.08.2024, за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] , [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2019 року, відтак зясувати думку останньої щодо позбавлення її батьківських прав не вдалося /а.с.136/. Згідно з актом обстеження умов проживання від 23.08.2024 за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зі слів малолітнього [PERSON] з матірю [PERSON] спілкувався коли йому було 7 років, вихованням дитини займається батько та мачуха /а.с.137/. Згідно з актом обстеження умов проживання від 21.08.2024 за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не живе, зі слів [PERSON] не проживає тут вже тривалий час, а коли проживала, то вела аморальний спосіб життя, вихованням дитини не займалася /а.с.138/. Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 19.09.2024 №20/24, комісія з питань з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній адміністрації вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] /а.с.132 на звороті-133/. Відповідно до висновку органу опіки та піклування - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] від 01.10.2024 №260001-вих-139172, Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] /а.с.85-86/. Норми чинного законодавства та мотиви їх застосування. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст.\~4, ч. 1 ст.\~5 ЦПК України\~кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми\~Конституції України,\~Закону України «Про охорону дитинства»,\~Сімейного кодексу України. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Частиною сьомою\~статті 7 Сімейного кодексу України\~передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою\~статті 150 СК України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої\~статті 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі\~ст. 165 Сімейного кодексу України\~право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до частини 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує також висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, зокрема у постанові Верховного суду від 26.01.2024 у справі №203/0305/19. Під час застосування наведених норм права суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70), Верховним Судом у постановах від 26.12.2018, 13.03.2019 та 06.05.2020 при розгляді справ № 404/6391/16-ц, № 631/2406/15-ц та № 753/2025/19, відповідно до яких ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1\~ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно зі статтею 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо зміниться поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Зважаючи на вищенаведене, суд пройшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачки відповідає інтересам дитини, так як відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків, зокрема не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, а тому останню слід позбавити батьківських прав, що не позбавляє відповідачку у відповідності зі статтею 169 СК звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо зміниться її поведінка та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Щодо судових витрат. Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Окрім того, враховуючи відсутність у прохальній частині позову вимог позивача про стягнення на його користь з відповідачки понесених судових витрат, а також відсутність відомостей про наявність підстав для застосування до [PERSON] вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд вважає за можливе залишити витрати зі сплати судового збору за позивачем.

Outcome: approved