Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

04.06.2024 до суду надійшов зазначений позов, згідно з яким позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором про споживчий кредит №3516440 від 07.10.2021 у розмірі 54920,00 грн, а також понесені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн та 13000,00 грн витрат на правову допомогу. Вимоги за позовом вмотивовані тим, що 07.10.2021 [PERSON] уклав з ТОВ «МІЛОАН» договір про споживчий кредит №3516440 (далі - Кредитний договір) в електронній формі, відповідно до умов якого отримав кредитні кошти в сумі 8000,00 грн, які зобов`язався повернути, сплатити комісію та проценти за користування ним. На підставі договорів факторингу право грошової вимоги за цим договором перейшло до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, в зв`язку з чим виникла заборгованість, що станом на 10.05.2024 становить 54920,00 грн, з них: 8000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 45400,00 грн - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, 1520.00 грн - заборгованість за комісією, що і стало підставою для звернення до суду. 11.06.2024 за ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з повідомленням учасників справи. 02.07.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача заперечує факт укладення договору про споживчий кредит та здійснення перерахунку коштів на рахунок, оскільки у вересні 2021 року невідомі особи у невстановлений спосіб заволоділи персональними даними [PERSON] та в подальшому, використовуючи його персональні дані було укладено договори про споживчі кредити з використанням невідомого номера мобільного телефону [NUMBER] та у незаконний спосіб обернуто отримані грошові кошти на власну користь. З вказаного приводу 29.11.2021 [PERSON] звернувся до Охтирського районного управління поліції ГУНП в Сумській області, де до ЄРДР було зареєстроване кримінальне провадження за №12021200460000563 від 29.11.2021 з приводу того, що починаючи з 17.09.2021 на його ім`я невідомими особами були незаконного оформленні кредитні договори (мікрозайми) на карту АТ КБ «ПРИВАТБАНК», попередня правова кваліфікація ч. 2 ст. 185 КК України. [PERSON] не було вчинено жодних дій, які могли б бути спрямовані на отримання кредитних коштів від TOB «МІЛОАН». Відповідач не виявляв бажання на набуття коштів, не надавав жодних документів для проведення транзакцій щодо отримання коштів у сумі 8000,00 грн. Про факт наявності договору про споживчий кредит №5128285 від 07.10.2021 відповідач дізнався від своєї матері [PERSON] . [PERSON] з листопада 2021 року постійно проживає в республіці Польща в м. Нова Суль. Окрім того, факт необізнаності [PERSON] підтверджується тим, що жодної оплати за даним кредитом він не проводив, оскільки вважав його незаконним та таким, що взятий шахрайським способом невідомими особами. Претензій, вимог від ТОВ «МІЛОАН», ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на адресу [PERSON] не надходило. Щодо витрат на правову допомогу зазначає, що сума таких витрат у розмірі 13000,00 грн не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності, а тому не підлягає стягненню у вказаному розмірі. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, в позовній заяві просив проводити розгляд справи у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи не надавав, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У даному випадку суд вжив усіх необхідних заходів, передбачених ст.128, ст.130 ЦПК України для повідомлення відповідача про розгляд його справи, у зв`язку з чим вважає, що про розгляд даної цивільної справи відповідач повідомлений в установленому законом порядку. Приймаючи до уваги викладене, з огляду на позицію сторони позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази,виходить з наступного. Встановлено, що 07.10.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено в електронній формі договір про споживчий кредит №3516440 (а.с. 6-11), за умовами якого ТОВ «МІЛОАН» зобов`язалося надати відповідачеві грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 8000,00 грн, а той, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (пункти 1.1, 1.2 кредитного договору). Пунктами 1.3, 1.4 кредитного договору узгоджено строк кредитування, а саме строком на 23 дні з 07.10.2021; термін (дата) повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 30.10.2021. Згідно з п. 1.5.1 кредитного договору комісія за надання кредиту становить 1520,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00% від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2 кредитного договору проценти за користування кредитом - 4600,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно з п. 1.6 кредитного договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказну на картковий рахунок. За пунктом 2.3.1.1 кредитного договору позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі - Правила), що розміщені на сайти товариства. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Відповідно до п. 2.3.1.2 кредитного договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього Договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Пунктом 3.4.2 кредитного договору визначено, що позичальник має право здійснювати пролонгацію на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п. 4.2 кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою пунктом 1.6 цього Договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця сума договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини 2 статті 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 цього Договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Відповідно до п. 6.1. кредитного договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та доступний, зокрема, через сайт Кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно з п. 6.2. кредитного договору розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Кредитодавцем електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт Кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер [NUMBER] (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Кредитодавця направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником Кредитодавцем. Відповідно до п. 6.3. кредитного договору, приймаючи пропозицію Кредитодавця про укладання цього договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Кредитодавцем, що розміщені на сайті Кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з п. 6.4. кредитного договору укладення Кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Відповідно до п. 6.5. кредитного договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. У додатку №1 до кредитного договору визначена кількість та розмір платежів, періодичність внесення у графіку платежів. Також до кредитного договору додано Паспорт споживчого кредиту №3516440 (Додаток № 2 до Договору про споживчий кредит). Матеріали справи містять анкету-заяву на кредит №3516440 від позичальника [PERSON] , дата створення якої зазначена 07.10.2021, відповідно до якої погоджені умови кредитування на суму 8000,00 грн у валюті: Українська гривня, строк кредиту: 23 дні з 07.10.2021, дата повернення кредиту - 30.10.2021, сума повернення 14120,00 грн, комісія за надання кредиту: 1520,00 грн, нараховується одноразово за ставкою 19,00% від суми кредиту за договором, проценти за користування кредитом: 4600,00 грн, нараховуються за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен днь строку користування кредитом (а.с. 12). З довідки про ідентифікацію вбачається, акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор: W26042; дата відправки ідентифікатора позичальнику: 07.10.2021; номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор: [NUMBER] (а.с. 13). ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, що підтверджується платіжним дорученням від 07.10.2021 №58141447 та випискою по картці/рахунку [PERSON] , наданою [NUMBER] КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 13). За інформацією АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що надійшла до суду 13.01.2025, вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ). Зазначено ідентифікаційні дані власника картки [PERSON] , його РНОКПП, серію і номер паспорта громадянина України, адреса та номер телефону, що співпадають з даними у договорі про споживчий кредит від 07.10.2021. Відповідно до договору факторингу від 13.01.2022 №13-01/2022-79, ТОВ «МІЛОАН» передав, а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» прийняв право грошової вимоги, що належить ТОВ «МІЛОАН», і став кредитором за кредитними договорами укладеними між ТОВ «МІЛОАН» та боржниками, в розмірі портфеля заборгованості. За цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами (а.с. 18-20). Згідно з Реєстром боржників до Договору факторингу №13-01/2022-79 від 13.01.2022 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №3516440 від 07.10.2021 на загальну суму заборгованості - 38120,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8000,00 грн, заборгованість по процентам - 28600,00 грн, заборгованість по комісії - 1500,00 грн (а.с. 21 зворот -22). Відповідно до договору №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» передав, а ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» прийняв право грошової вимоги, що належить ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та боржниками, зазначеними у додатках № 1 та № 3, в розмірі портфеля заборгованості. За цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами (а.с. 24-26). Згідно з Реєстром боржників до Договору №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №3516440 від 07.10.2021 на загальну суму заборгованості - 54920,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8000,00 грн, заборгованість по процентам - 45400,00 грн, заборгованість по комісії - 1500,00 грн (а.с. 27-28). Відповідно до розрахунку позивача заборгованість відповідача по вказаному кредитному договору станом на 10.05.2024 складає 54920,00 грн, з яких: 8000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 45400,00 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 1520,00 грн - заборгованість з комісії (а.с. 17). З відомостей про щоденні нарахування та погашення вбачається, що за кредитним договором №3516440 07.10.2021 було надано кредит у розмірі 8000,00 грн, 07.10.2021 нарахована комісія за оформлення кредиту у сумі 1520,00 грн, з 08.10.2021 по 30.10.2021 (включно) нараховані проценти згідно з п. 1.5.2 договору, з 31.10.2021 нарахування процентів проведено відповідно до п.п. 1.6, 2.3.1.2 договору (а.с. 14). З виписки за договором № б/н за період 07.10.2021-07.08.2024 вбачається, що [PERSON] активно користувався кредитними коштами. Згідно з вимогами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В ч. 1 ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Положеннями ст. 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За приписами ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. За приписами ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. В ч.ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з вимогами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19. Згідно з вимогами ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. В ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. За приписами ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. З наведеного вбачається, що договір про надання споживчого кредиту №3516440 від 07.10.2021 було укладено з [PERSON] у спосіб подання згоди відповідача на надання йому відповідної суми грошових коштів. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а, відтак, породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі. При цьому суд зауважує, що наданий стороною відповідача суду витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №12021200460000563 від 29.11.2021 підтверджує лише факт усного звернення [PERSON] до правоохоронних органів з приводу оформлення кредитів (мікрозаймів) з 17.09.2021 на банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та не є належним та беззаперечним доказом на підтвердження наведених відповідачем обставин оформлення сторонніми особами кредиту та зняття грошових коштів. Також суд звертає увагу, що заява відповідача про оформлення з 17 вересня 2021 кредитів мікрозаймів на банківську карту «Приват Банку», а анкета-заява та договір про споживчий кредит заповнені 07.10.2021. Таким чином, доводи відповідача є непереконливими. З огляду на викладене суд вважає наявні у матеріалах справи докази належними та допустимими, а у сукупності достатніми на підтвердження факту укладення кредитного договору та отримання [PERSON] обумовлених цим договором кредитних коштів у сумі 8000,00 грн.. При цьому відповідачем зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати комісії та процентів виконані не були, що ним не заперечується. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. За приписами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. В постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок про те, що тлумачення статті 516, частини другої статті517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61 - 10389св21 від 23.02.2022, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039 св21 від 19.01.2022, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14.07.2021. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на підставі договору факторингу та договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги набуло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №3516440 від 07.10.2021, тому у позивача, як нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту у зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за цим договором. Доказів про визнання договору факторингу та договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги недійсними чи погашення боргу первісним кредиторам матеріали справи не містять. Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8000,00 грн, який не було повернуто у строки визначені кредитним договором, а також комісії в розмірі 1520 грн відповідно до вимог п. 1.5.1 кредитного договору. Щодо вимог про стягнення заборгованості за процентами суд дійшов наступного висновку. Як було зазначено вище, ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п. 1.5.2 кредитного договору проценти за користування кредитом: 4600,00 грн. які нараховуються за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. При цьому, як вбачається з кредитного договору, сторони погодили, що кредит надається строком на 23 дні з 07.10.2021. Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише 23 дні, починаючи з дня укладення договору. Даним договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору, який складає 23 дні. Таким чином, договором визначено розмір процентів за користування кредитом в розмірі 4600,00 грн (п. 1.5.2), а тому суд дійшов висновку, що саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення процентів в іншій частині, то суд вважає їх безпідставними, з огляду на таке. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідно до п. 1.4 кредитного договору термін повернення кредиту визначено 30.10.2021, тому правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам з 31.10.2021 відповідно до п. 1.6, 2.3.1.2 договору відсутні. Суд звертає увагу на те, що позивачем відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано суду доказів, що строк кредитування за договором №3516440 від 07.10.2021 був пролонгований позичальником відповідно до п. 2.3.1.2 та п. 3.4.2 договору, також не було надано оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією) (п. 4.2 договору), тому строк кредитування становив 23 дні. Отже, продовження нарахування процентів за ставкою згідно п. 1.6 Договору після закінчення строку кредитного договору є неправомірним. Вимог про стягнення відсотків у відповідності до статті 625 ЦК України позивачем не заявлено. В п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, за наявності доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог та відповідачем на підтвердження своїх заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень Глави 8 ЦПК України. Так положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: договір про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023 про надання правничої допомоги Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (а.с. 33-34); прайс-лист АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС», затверджений рішенням загальних зборів №01-11/2023 від 01.11.2023 (а.с. 34 зворот -35); заявка про надання юридичної допомоги №450 від 26.04.2024 (а.с. 36); витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 03.04.2024 (а.с. 37); платіжну інструкцію №0433370000 від 10.05.2024 (а.с. 35 зворот). Оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката, суд виходить з наступного. У детальному описі виконаних робіт представником позивача зазначено, що ним здійснено таку роботу: надання усної консультації з вивченням документів 2 год. - 4000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 3 год. - 9000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 13000,00 грн є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн. Крім того, при подачі позовної заяви до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 3028,00 грн (а.с. 5). Таким чином, враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог (25,7%), на користь позивача підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування судових витрат 1549,20 грн ((3000 грн + 3028 грн) х 25,7%).

Outcome: partial