Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. Позивачка свій позов мотивує тим, що від спільного проживання з відповідачем у незареєстрованому шлюбі вони мають сина [PERSON] , [INFO] . На даний час сімейне життя не склалось, позивачка з дитиною проживає окремо, а відповідач відповідно до рішення Менського районного суду Чернігівської області від 25 серпня 2022 року сплачує на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , в розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу). Проте на даний час, в зв`язку з особливими обставинами, а саме хворобою дитини та навчанням, аліменти не покривають витрат на утримання дитини. Так, за період з 16 серпня 2024 року по 17 вересня 2024 року позивачкою було понесено додаткові витрати на дитину на загальну суму 33 627 грн. 50 коп.: за навчання у відокремленому структурному підрозділі «Фаховий коледж економіки і технологій Національного університету «Чернігівська політехніка» сплачено 10 800 грн, а також 3 020 грн. за гуртожиток; для забезпечення належного рівня підготовки дитини до занять позивачкою було придбано у ТОВ «Мобіжук» планшет Xioami Pad 6 вартістю 15 499,00 грн., захисне скло вартістю 359,00 грн., стилус для ємкісного дисплею вартістю 1 199,00 грн., доставка 70,00 грн., сума комісії 362,54 грн.; у ТОВ «Вукі Груп» придбано чехол-клавіатуру вартістю 1 448,00 грн.; на проїзд до м. Чернігів та у зворотному напрямку для оформлення в навчальному закладі відповідних документів було понесено витрати в розмірі 870,00 грн. Крім того, дитина продовжує хворіти і знаходиться на «Д» обліку у Менському центрі ПМСД. Враховуючи, що відповідач не надав будь-якої допомоги на додаткові витрати на дитину, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання сина в розмірі частини понесених витрат за вказаний період, що становить 16 813 грн. 75 коп. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, а також відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього на користь позивача 6 910,00 грн, що становить частину понесених нею витрат на оплату вартості навчання та проживання в гуртожитку, в решті позовних вимог просить відмовити. За таких обставин, суд приходить до висновку, про можливість проведення розгляду справи без участі учасників судового процесу, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Статтями 8, 11 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому за змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до ст.ст. 180-181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини. Судом встановлено, що рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 25 серпня 2022 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 липня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно Договору про надання освітніх послуг між закладом фахової передвищої освіти та фізичною (юридичною) особою від 16.08.2024 [PERSON] навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Фаховий коледж економіки і технологій Національного університету «Чернігівська політехніка» з 01 вересня 2024 року на денній формі навчання, по спеціальності 081 Право за рахунок коштів фізичних осіб. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 86 400,00 грн. (а.с.14, 16). Згідно договору найму житлового приміщення у студентському гуртожитку від 28 серпня 2024 року навчальний заклад надав [PERSON] у користування житлове приміщення, що являє ліжко-місце у кімнаті [ADDRESS] . Щосеместрова плата за користування жилим приміщення встановлюється відповідно до наказу та визначається рахунком (а.с.15). Згідно доданих до позовної заяви позивачкою доказів, зокрема квитанцій (а.с.17) останньою було сплачено 10 800,00 грн. за навчання [PERSON] та 3 020,00 грн. - за його проживання в гуртожитку. Позивачка також вказує на понесені нею додаткові витрати на дитину для забезпечення належного рівня підготовки його до занять на придбання у ТОВ «Мобіжук» планшета Xioami Pad 6 вартістю 15 499,00 грн., захисного скла вартістю 359,00 грн., стилусу для ємкісного дисплею вартістю 1 199,00 грн., доставка 70,00 грн., сума комісії 362,54 грн.; у ТОВ «Вукі Груп» було придбано чехол-клавіатуру вартістю 1 448,00 грн.; а також понесені витрати на проїзд до м. Чернігів та у зворотному напрямку для оформлення в навчальному закладі відповідних документів в розмірі 870,00 грн., про що надає суду відповідні квитанції (а.с.18-22). Разом з тим, судом також встановлено, що неповнолітній [PERSON] є дитиною-інвалідом, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 28 лютого 2019 року, виданим Управлінням соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації (а.с.8). Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №429/31 від 03 листопада 2022 року [PERSON] рекомендовано, зокрема, санаторно-курортне лікування, медичне спостереження лікарем-ортопедом, лікувальний масаж та фізкультура, ортопедичне взуття (а.с.9-12). З Виписки - епікриз № 4828 від 26.08.2024 слідує, що [PERSON] , [INFO] з 12.08.2024 по 26.08.2024 проходив стаціонарне лікування в КНП «Чернігівська міська лікарня № 3» ЧМР (а.с.13). Відповідно до частини першої статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Зазначений висновок ґрунтується також на правовій позиції Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1296цс15, відповідно якої виходячи з аналізу ст.185СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР№ 789-ХII від 27.02.1991 року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27лютого 1991року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тобто суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181,182 СК України. Як визначено ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статей 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. При визначенні розміру додаткових витрат, суд враховує, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини та зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, та зважає на те, що позивач особисто в період з 16 серпня 2024 року по 17 вересня 2024 року понесла додаткові витрати на дитину - [PERSON] , [INFO] у розмірі 33 627 грн. 50 коп., а відповідач не брав участі у вказаних додаткових витратах на дитину, зокрема будь - яких доказів, що б спростовували цей факт суду не надав, а відтак, суд вважає, що є всі підстави для покладення на відповідача обов`язку сплатити половину суми додаткових витрат на дитину, що складає 16 813 грн. 75 коп. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved