Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

позивач звернулася\~до суду\~з позовом\~про стягнення\~аліментів на\~утримання малолітньої дитини, вказавши, що вона з відповідачем з 20.06.2020 перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки, враховуючи стан здоров`я дитини, у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 02.12.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 29.12.2024 на адресу суду надійшов відзив на позов, що був надісланий відповідачем 16.12.2024. З відзиву вбачається, що відповідач повністю не визнає позовні вимоги позивача з огляду на добровільну сплату аліментів у сумі 5\~000,00 грн. на місяць. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити. Відповідач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, при розгляді справи просив врахувати викладене у відзиві на позовні заяву та доданих до нього документів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних мотивів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 20.06.2020 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6 копія свідоцтва про шлюб). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 7 - копія свідоцтва про народження), які проживають з позивачем. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою ВР України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51\~Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою(ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.\~11\~ЗУ "Про\~охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно ч. 3 ст.\~181\~Сімейного кодексу\~України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Приписами ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183\~СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду. При цьому суд вважає доведеним позивачем факт того, що їх спільна з відповідачем часто хворіє, у зв`язку з чим позивачу необхідно витрачати більше коштів на лікування дитини. Але, на думку суду, це не є підставою для збільшення частки аліментів з 1/4 на 1/3. Крім того, позивач не позбавлена можливості у подальшому звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на лікування дитини. Також суд відноситься критично до відзиву на позов та зауважує відповідачу, що його добровільна сплата аліментів на утримання дитини не може бути перешкодою для законного права матері дитини на подання до суду позову про стягнення аліментів. Нормами ч. 1 ст.\~191\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 30.10.2024. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, з огляду на те, що позивач при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1\~211,20 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial