Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

19.08.2024 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Короткий зміст та обґрунтування позову: Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння посвідченого 29.06.2023 року державним нотаріусом Першої Білгород-Дністровської нотаріальної контори Одеської області Садановим О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1246, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно придбав 3/5 частки домоволодіння. [PERSON] РНОКПП [NUMBER] продала [PERSON] РНОКПП [NUMBER] на праві спільної часткової власності 3/5 частки житлового будинку за адресою [ADDRESS] на земельній ділянці, площею 0,0360 га кадастровий номер: 5110300000:004:0704, які належали [PERSON] на праві приватної власності. Згідно довідки з управління питань адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради №20/550 за адресою [ADDRESS] зареєстровані особи: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Згідно п. 14 договору купівлі-продажу домоволодіння, Сторони домовились, а Продавець зобов`язується повністю звільнити відчужувану нею частку домоволодіння, від усіх рухомих речей, що належить їй, для вільного безперешкодного користування Покупцем - [PERSON] , в строк до 12 липня 2023 року включно, та зняти з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою [PERSON] , 1991 р.н. до [INFO] . [PERSON] , як власник житла, звернувся до управління з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради з заявою про зняття [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з задекларованого/зареєстрованого місця проживання за адресою [ADDRESS] . [PERSON] не являється членом родини [PERSON] та не є членом родини співвласників - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно відповіді від 09.08.2024 року реєстраційний N? 01-224/17267 адміністратора управління з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради Даценко С.В. у знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) відмовлено на підставі п. 63 Постанови КМУ N? 265 від 07.02.2022 (відсутня згода співвласника житла). Згідно п. 63 Постанови КМУ N? 265 від 07.02.2022 зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи за заявою співвласника житла в порядку, передбаченому пунктом 61 цього Порядку, здійснюється за згодою іншого співвласника житла, яка надається особисто або через представника та підтверджується підписом такого співвласника або його представника у заяві. Місце знаходження іншого співвласника домоволодіння [PERSON] на теперішній час невідоме. У вказаному будинку, який знаходиться у спільній частковій власності, співвласник не мешкає. Відомості щодо його місцезнаходження не відомі. Факт реєстрації відповідача в належному на праві приватної власності позивачу домоволодінні, порушує право останнього на вільне володіння, розпорядження і користування майном, адже позивач, змушений щомісячно сплачувати за відповідача комунальні послуги (щомісячна сплата за вивезення твердих побутових відходів, водовідведення проводиться згідно кількості зареєстрованих ociб). У зв?язку з вищевказаним, позивач вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Рух справи у суді : Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.09.2024 провадження по справі було відкрито, розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено дату підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 22.11.2024 закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Представник позивача, адвокат Іванов Дмитро Олегович, який діє на підставі ордеру серії ВН №1399536 оформлений на підставі договору про надання правничої допомоги від 06.08.2024 за № Б/н просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідач, [PERSON] , у судові засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою адресою місця проживання, проте вона повернулася до суду без вручення адресату довідкою АТ «Укрпошта» - «За закінченням терміну зберігання», отже відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України він вважається таким, що повідомлений належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив, із клопотаннями до суду не звертався. Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судові засідання не з`явивилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою адресою місця проживання, проте вона повернулася до суду без вручення адресату з довідкою АТ «Укрпошта» - «За закінченням терміну зберігання», отже відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вони вважаються такими, що повідомлені належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомили, із клопотаннями до суду не зверталися. Як визначено частиною четвертою\~статті 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що відповідач, належно повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, не прибуває на виклики у судові засідання, про причини неявки суду не відомі; правом подачі відзиву не скористався; позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розгляд справи здійснювати у заочному порядку на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини встановлені судом. Позивач [PERSON] є власником 3/5 частки домоволодіння за договором купівлі-продажу, вказаний факт підтверджується копією договору купівлі-продажу частки житлового будинку посвідченого 29.06.2023 року державним нотаріусом Першої Білгород-Дністровської нотаріальної контори Одеської області Садановим О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1246, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як вбачається із довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб управління питань адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради №20/550 за адресою [ADDRESS] значаться зареєстрованими наступні особи: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Також позивач, звернувся до управління з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради з заявою про зняття [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з задекларованого/зареєстрованого місця проживання за адресою [ADDRESS] . Згідно відповіді адміністратора управління з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради від 09.08.2024 за №01-224/17267 у знятті [PERSON] з задекларованого/зареєстрованого місця проживання за адресою [ADDRESS] відмовлено. Позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю в позивача перешкод у користуванні належним йому на праві приватної власності житловим приміщенням через зареєстроване місце проживання у ньому особи, яка фактично у ньому не проживає. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї. Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Правовідносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, на час виникнення спірних правовідносин, регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» та Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги. Пунктом 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них. Механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів здійснюється відповідно до Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265 (далі - Порядок). Відповідно до п. 3 Порядку зміна місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради. Пунктом 50 Порядку визначено, що зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі, зокрема рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом ч. 1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Доказів того, що відповідач фактично проживає за вказаною адресою, належно користується житловим приміщенням, сплачує комунальні послуги - матеріали справи не містять. Таким чином суд встановив, що [PERSON] не проживає у домоволодінні за адресою [ADDRESS] тривалий час, жодного разу не з`явився, не несе витрат по утриманню житлового приміщення, що порушує право позивача на вільне володіння, розпорядження і користування майном, адже він змушений щомісячно сплачувати за відповідача комунальні послуги (щомісячна сплата за вивезення твердих побутових відходів, водовідведення проводиться згідно кількості зареєстрованих осіб). Суд звертає увагу на те, що відповідач, проживаючи за іншою адресою, не проявляв інтересу до житла, у якому має зареєстроване місце проживання. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні. При цьому, суд враховує матеріальний стан позивача, який самостійно несе тягар утримання майна. Згідно з ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved