Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просила визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири, загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 37,2, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона, а також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками по 1/4 частині квартири загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 37,2, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності набуте, на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 26.06.1995 р., що було видане на підставі розпорядження Сектору приватизації житла Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради народних депутатів №8095 від 23.06.1995 р. На зворотній стороні Свідоцтва міститься запис, посвідчений керівником органу приватизації, про те, що вказана квартира зареєстрована на праві приватної спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло та записаний в реєстрову книгу за № 8183. Також на зворотній стороні свідоцтва наявний Реєстраційний напис, посвідчений начальником Бюро технічної інвентаризації міста Сєвєродонецьк Луганської області про те, що квартира [ADDRESS] зареєстрована в Сєвєродонецькому бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за громадянами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про що 31.07.1995 р. здійснено запис в реєстрову книгу за реєстровим номером 654. Технічним паспортом на квартиру підтверджується, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м., знаходиться у спільній сумісній власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу за № 654. У зв`язку із повномасштабним вторгненням 24 лютого 2022 року Російської Федерації на територію України і тимчасовою окупацією міста Сєвєродонецьк Луганської області, позивачка була вимушена залишити своє місце проживання і виїхати на територію України, яка підконтрольна українській владі. На сьогодні позивач взята на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою № 1201-5000534563 від 28.03.2022 р. Оскільки право власності на квартиру набуто до 01 січня 2013 року, відомості про право власності на квартиру не були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв`язку із чим позивач була вимушена звернутись до державного реєстратора із відповідною заявою. Рішенням № 74264609 від 24.07.2024 р. державним реєстратором було зупинено розгляд заяви на підставі ч.3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і сформовано запит до відповідного БТІ. У відповідь на запит державного реєстратора було надано лист Сєвєродонецької міської військової адміністрації, яким повідомлено, що архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою Російської Федерацією, БТІ не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на запити державних реєстраторів. У зв`язку із зазначеними вище обставинами, 21.08.2024 р. державним реєстратором прийнято рішення № 74695464 про відмову у проведенні реєстраційних дій за заявою у зв`язку із неотриманням відповіді з КП БТІ. Виходячи з викладеного вище, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сєвєродонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивач не може розпоряджатися своїм майном, а також ініціювати питання щодо отримання компенсації за зруйноване житло, що порушує її права власності. Іншого способу захисту права власності позивача, ніж як звернення із даним позовом, на даний момент не існує. Ухвалою суду від 25 жовтня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 28). Позивач у призначене судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с. 32). Представник позивача адвокат Верба А.П. в судовому засіданні позов підтримав, надав детальні пояснення по суті позову, наполягав на задоволенні позовних вимог. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача та представника позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Згідно зі\~ст.15\~ЦК України\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що підставі розпорядження Сектору приватизації житла Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради народних депутатів №8095 від 23.06.1995 р. за проханням наймача [PERSON] квартира яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] передана в приватну спільну сумісну власність (а.с.10). На підставі Свідоцтва про право власності на житло від 26.06.1995 р., виданого Сектором приватизації житла, квартира яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.11). На зворотній стороні Свідоцтва міститься запис, посвідчений керівником органу приватизації, про те, що вказана квартира зареєстрована на праві приватної спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло та записана в реєстрову книгу за № 8183. Також на зворотній стороні Свідоцтва наявний Реєстраційний напис, посвідчений начальником Бюро технічної інвентаризації міста Сєвєродонецьк Луганської області про те, що квартира [ADDRESS] зареєстрована в Сєвєродонецькому бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за громадянами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про що 31.07.1995 р. здійснено запис в реєстрову книгу за № 654. Згідно технічного паспорту вказана квартира складається з трьох житлових кімнат площею 18,0 кв.м., 12,0 кв.м., 7,20 кв.м., кухні 7,5 кв.м., ванної кімнати 2,5 кв.м., вбиральні 1,1 кв.м., коридору 8,4 кв.м., вбудованої шафи 1,5 кв.м. Квартира обладнана балконом(терасою) 1,0 кв.м, лоджією 1,3 кв.м. Житлова площа квартири 37,20 кв.м., загальна площа квартири 60,5 кв.м. (а.с. 12-13). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями відділу адміністративних послуг військово-цивільної адміністрації м. Сєвєродонецька Луганської області [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Оскільки право власності на квартиру набуто до 01 січня 2013 року, відомості про право власності на квартиру не були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв`язку із чим позивачка вимушена була звернутись до державного реєстратора із відповідною заявою. Рішенням № 74264609 від 24.07.2024 державного реєстратора прав на нерухоме майно Одринською О.В., Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області було зупинено розгляд заяви на підставі ч.3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і сформовано запит до відповідного БТІ (а.с.14). У відповідь на запит державного реєстратора було надано лист Сєвєродонецької міської військової адміністрації, яким повідомлено, що архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою Російської Федерацією, БТІ не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на запити державних реєстраторів в тому числі про зареєстровані до 01.01.2013 права власності. Тому не має можливості надати інформацію стосовно реєстрації права власності на зазначену квартиру. У зв`язку із зазначеними вище обставинами, 21.08.2024 державним реєстратором прийнято рішення № 74695464 про відмову у проведенні реєстраційних дій за заявою у зв`язку із неотриманням відповіді з КП БТІ (а.с.15). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1ст. 317 ЦК України). Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Стаття 355\~ЦК України\~передбачає,\~що майно,\~що є\~у власності\~двох або\~більше осіб\~(співвласників),\~належить їм\~на праві\~спільної власності\~(спільне\~майно). Майно\~може належати\~особам на\~праві спільної\~часткової або\~на праві\~спільної сумісної\~власності. Право\~спільної власності\~виникає з\~підстав,\~не заборонених\~законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною 1 ст. 357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності із ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частинами 3, 4 ст.334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року № 5 «про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації, відповідно до Закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин. Право власності позивача на квартиру набуте до 01 січня 2004 року, тому до таких правовідносин суд вважає за необхідне застосувати норми Цивільного кодексу УРСР,1963 року, Закону України від 07.02.1991 року «Про власність». У відповідності до ст. 12 Закону України «Про власність» громадяни набувають право власності у разі укладання угод, які не заборонені Законом. За змістом ст.ст.128,153 Цивільного Кодексу УРСР, 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібний у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однією зі сторін повинно бути досягнуто згоди В свою чергу, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї із таких умов: 1) Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації. Між тим, державна реєстрація таких прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, одним з яких є документ, яких підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно (оригінал та копія), в якості якого є укладений у встановленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат. Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи обставини справи, а також те, що позивач на теперішній час позбавлена можливості отримати документ, що підтверджує державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved