Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій, вказуючи на обставини фактичного догляду за [PERSON] , яка померла [INFO] , з метою реалізації спадкових прав просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю у період з 2018 року по день смерті особи за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування вимог заявник зазначає, що проживаючи спільно однією сім`єю з [PERSON] , вони були пов`язані спільним побутом, вели господарство. Інші спадкоємці, що претендували би на спадщину, відсутні. Ухвалою суду від 21.10.2024 року по справі відкрите провадження. В судовому засіданні представник заявника підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, повідомив про можливість слухання справ у його відсутності. Судом встановлено наступні обставини. [PERSON] померла [INFO] . Після смерті особи відкрилась спадщина - квартира [ADDRESS] . [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. із заявою про прийняття спадщини. Листом від 10.06.2024 року заявнику відмовлено у вчиненні нотаріальної дії із видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю доказів родинних відносин зі спадкодавцем, а також даних про постійне проживання (реєстрацію) зі спадкодавцем на час смерті. За змістом повідомлення Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради станом на 12.04.2024 року за адресою: [ADDRESS] , була зареєстрована одна особа: [PERSON] . При вирішенні питання ґрунтовності заявлених вимог суд керується таким міркуванням. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За змістом ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. У постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року по справі № 750/12880/19 зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Верховний Суд вважає, що для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю необхідні докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, а показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали пояснення, зміст яких зводиться до того, що [PERSON] за характером військової служби винаймав житло у [PERSON] , надавав допомогу особі у сфері побутового забезпечення, медичного догляду. Судом не отримано достатніх доказів на підтвердження такого стану, коли після заселення на правах наймача квартири між заявником та [PERSON] як орендодавцем набуто права та обов`язки в тому ступені, що виявляли взаємне піклування та допомогу, забезпечення, здійснення утримання, пов`язану із цим спільність дій щодо ведення господарства. Відсутність переконливих доказів на підтвердження спільного бюджету, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги не узгоджується із заявленими вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволені заяви.

Outcome: dismissed