Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовною заявою, якою просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №631679324 від 06.06.2021 в розмірі 172996, 21 грн та судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 06.06.2021 між АТ «Альфа Банк» та відповідачем в електронному вигляді було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631679324, відповідно до якої відповідач отримала кредит, умови якого не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 172996, 21 грн. 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань 30.11.2022. Ухвалою від 23.09.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (а.с. 46). 09.10.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначила, що позивачем фактично не доведені обставини, на які він посилається у позовній заяві. Так, на підтвердження укладення відновлювальної кредитної лінії №631679324 від 06.06.2021 позивачем не надано копію оферти, в якій відповідач зверталась до АТ «Альфа-Банк» з метою укладення угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Позивачем долучено акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту, однак це не є підтвердженням укладення договору, оскільки за відсутності копії оферти акцепт пропозиції є нікчемним. [PERSON] також зазначила, що позивачем не було доведено надсилання їй електронного повідомлення, яке б означало пропозицію укласти договір, як і не було доведено, що нею був отриманий електронний підпис одноразовим ідентифікатором. Позивачем не надано жодних доказів підписання відповідачем таким ідентифікатором договору, як і надано доказів, що такий договір підписувався саме відповідачем, а не іншою особою, яка могла заволодіти даними останньої. Довідка про ідентифікацію не має юридичної сили, оскільки не підписана представником АТ «Сенс Банк», а також на ній відсутня печатка. Розрахунок заборгованості не скріплений печаткою банку та не містить підпису керівника банку, головного бухгалтера, не містить реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому виникла заборгованість, такий розрахунок сформовано на підставі звіту станом на 07.07.2023, однак позов подано 31.05.2024, тобто більше ніж через рік після формування звіту. Виписку за період з 06.06.2021 по 17.07.2023 неможливо ідентифікувати як таку, що відображає заборгованість за угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, оскільки в ній відсутня інформація про виникнення заборгованості внаслідок невиконання умов такої угоди. В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо видачі за вказаним договором платіжної картки та встановлення відповідного кредитного ліміту на неї і його суми, здійснення будь-якого руху коштів по рахунку на підставі оферти. Також відповідач зазначила, що вважає неправомірним порядок обчислення сум, вказаних у договорі. Так, відсотки за користування кредитом нараховувались позивачем з 06.07.2021 по 06.07.2023 у той час, як строк кредитування закінчився 06.06.2022 і жодного документа, який би підтвердив домовленість сторін про автоматичну пролонгацію укладеного між сторонами договору позивачем не надано. Жодним із підписаних відповідачем документів нарахування овердтрафту не передбачено, а тому сторонами не узгоджено та є неправомірним (а.с. 48-52). Позивач не скористався своїм право на подачу відповіді на відзив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1, ст. ст. 15-16 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 06.06.2021 між АТ «Альфа Банк» та відповідачем в електронному вигляді було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631679324, відповідно до якої відповідач отримала кредит. Зі змісту паспорта споживчого кредиту, яка містить підпис споживача [PERSON] , строк кредитування визначено 12 з можливістю пролангацїї дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору. Зазначений кредитний договір між сторонами було укладено в спосіб підписання відповідачем одноразовим ідентифікатором( 5080) на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Умови споживчого кредиту: тип кредиту - «кредитування рахунку »; мета кредиту «споживчі цілі»; сума встановленого кредитного ліміту 100 000, 00 грн.; процентна ставка 39, 59 % річних. Акцепт договору позичальником здійснено шляхом підписанням аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора 5080 ( а.с. 34). На думку позивача, відповідачем порушено умови вказаного договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості за період з 06.06.2021 по 07.07.2023 становить 172 996, 21 грн (а.с. 33). Позивач звертався до відповідача з досудовою вимогою про погашення заборгованості, яка залишилася без відповіді (а.с. 27). 30 листопада 2022 року до ЄДР були внесені зміни про перейменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Зі змісту статуту АТ «Сенс Банк», розміщеного на офіційному сайті позивача за посиланням https://sensebank.ua/storage/files/statut-30112022.pdf, вбачається, що АТ «Сенс Банк» є правонаступником прав і обов`язків АТ «Альфа-Банк». Як вбачається з витягу з державного реєстру банків від 01.12.2022 Національний банк України вніс запис до Державного реєстру банків щодо зміни найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (скорочене найменування - АТ «Альфа Банк») на Акціонерне товариство «Сенс Банк» (скорочене найменування - АТ «Сенс Банк») (а.с. 13-26). Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли всіх істотних умов договору. За правилами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Частиною першою статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. Згідно із статями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Частиною 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України зобов`язано позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Водночас одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Посилання відповідача на недоведеність вимог позивача спростовується наступним. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях (частина друга статті 9 Закону про бухгалтерський облік). Вилучення оригіналів таких документів та регістрів забороняється, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством (абзац другий частини дев`ятої статті 9 Закону про бухгалтерський облік). Емітенти зобов`язані в порядку та строки, установлені договором, надавати власникам рахунків виписки про рух коштів на їх рахунках за операціями, що виконані користувачами електронних платіжних засобів. Форма виписки повинна включати всі обов`язкові реквізити, передбачені нормативно-правовим актом Національного банку з питань організації операційної діяльності в банках України (пункт 8 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженогопостановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705. Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань (пункт 4 розділу VII Положення). Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженогопостановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254. Первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі (абзац другий пункту 4.10. Положення). Інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (пункт 5.1 Положення ). Банки обов`язково мають складати на паперовихта/абоелектронних носіях, зокрема, такі регістри як особові рахунки та виписки з них (згідно із абзацом першим пункту 5.3. Положення ). У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року (справа № 355/558/18, провадження № 61-10222св19) зазначено, що виписка про рух коштів по рахунку свідчить про фактичне отримання кредитних коштів та наявність заборгованості за тілом кредиту. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №161/5267/20. До матеріалів справи приєднано виписку по рахунку № [NUMBER] [PERSON] , зі змісту якої за період з 06.06.2021 по 04.02.2022, відповідач активно користувалася наданими банком кредитними коштами, періодично погашала кредит(а.с. 36-41). Враховуючи вищезазначене виписка по рахунку [PERSON] є належним і достатнім доказом отримання відповідачем кредитних коштів та наявність заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №631679324 від 06.06.2021 станом на 06.06.2022 відповідач має заборгованість перед банком 172996,21(а.с.33). Відповідач в належний спосіб не спростувала розмір заборгованості, не надала суду квитанцій про сплату коштів в розмірі більшому ніж зазначено позивачем. Проте, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів про те, що відповідачем було здійснено будь-які дії з метою продовження строку кредитного договору. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Після спливу визначеного договором строку позики, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється. Що ж стосується нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору, то Велика Палата ВС роз`яснила, що після закінчення строку кредитування, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. За таких обставин нарахування відсотків поза межами строку дії договору за період з 06.07.2022 та до 06.07.2023 в сумі 40587,60 грн. є безпідставним та задоволенню не підлягає. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до часткового задоволення в межах строку дії кредитного договору, оскільки правовідносини, які склалися між сторонами по даній справі, виникають з договірних відносин, які є обов`язковими для виконання сторонами в повному обсязі та з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість у розмірі 132408,61 грн. ( 172996,21 грн. - 40587,60 грн. - відсотки нараховані поза межами строку дії договру) На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1854,10 грн.

Outcome: partial