Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що зареєстрована та постійно проживає у кімнаті [ADDRESS] . У вказаній кімнаті також зареєстрований відповідач, проте з 2013 року він не проживає за зареєстрованим місцем проживання. Згідно ордеру №0504 від 24.12.1991 року кімната [ADDRESS] була надана на сім`ю із 3-х осіб: [PERSON] з дружиною [PERSON] , та сина [PERSON] . Позивач вказує, що відповідач з 2013 року не проживає у вказаній кімнаті, житлом не цікавиться, його речей у кімнаті немає, родинних відносин відповідач не підтримує з позивачем, оплату комунальних послуг та витрат на утримання прибудинкової території він не несе, за комунальні послуги оплату здійснює позивач. Факт непроживання відповідача за місце його реєстрації підтверджується актом про непроживання особи від 15.10.2024 року, підписами сусідів на заяві від 12.09.2024 року. Реєстрація відповідача у спірній кімнаті є перешкодою для позивача в отриманні ордеру на кімнату в гуртожитку, який наразі повинна видавати Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація згідно листа від 07.06.2024 року та протоколу №3 засідання наглядової ради від 02.09.2024 року, згідно яких рекомендовано подати заяву про видачу ордеру на кімнату члену сім`ї позивача на ім`я якого було видано попередній ордер. Але [PERSON] не проживає протягом тривалого часу у гуртожитку, а тому немає права на такі дії. Видача ордерів відбувається на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2019 року про зобов`язання ПрАТ «Артек» передати безоплатно гуртожиток по [ADDRESS] до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». З урахуванням зазначеного, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS] . У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового слухання. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. У судове засідання відповідач не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового слухання. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. Відповідачу, крім того, ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялись на його зареєстроване місце проживання, згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА - [ADDRESS] . Згідно наявних у матеріалах справи доказів, поштовий конверт повернувся до суду без вручення. На довідці про причини повернення / досилання стоять відмітки «повертається» та «за закінченням терміну зберігання». Суд повторно направив ухвалу про відкриття провадження у справі на зареєстроване місце проживання відповідача. Поштовий конверт повторно повернувся до суду без вручення. На довідці про причини повернення / досилання стоять відмітки «повертається» та «за закінченням терміну зберігання». Частина 1 статті 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Суд також звертає увагу, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22). Судом враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на викладене, суд визнав за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із неявкою учасників справи у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована та проживає у кімнаті [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади від 23.09.2024 року. Згідно ордеру №0504 від 24.12.1991 року кімната [ADDRESS] була виділена у користування на сім`ю із 3-х осіб: [PERSON] з дружиною [PERSON] , та сина [PERSON] . Таким чином позивач є членом сім`ї наймача житла [PERSON] . Відповідач був чоловіком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 23.04.2024 року Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). [PERSON] з 2007 року зареєстрована та проживає у гуртожитку по [ADDRESS] , що підтверджується, зокрема. Довідкою ТОВ «Компанія Діловий Центр» від 27.09.2024 року №65. Відповідно до розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 03.06.2020 року № 337 [PERSON] , як особа, яка потребує поліпшення житлових умов, прийнята на квартирний облік за місцем проживання. Згідно витягу з протоколу №3 від 02.09.2024 року [PERSON] не перебуває на квартирному обліку. Відповідач [PERSON] зареєстрований у гуртожитку по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади від 23.10.2024 року. Згідно акту про непроживання, складеного 15.10.2024 року Громадською організацією «Голос Чистяківської», [PERSON] не проживає у кімнаті [ADDRESS] . У вказаному приміщенні проживає [PERSON] , яка самостійно несе тягар утримання жилого приміщення. Вказаний акт підписаний головою Громадської організації «Голос Чистяківської» та мешканцями гуртожитку Громадською організацією «Голос Чистяківської». Згідно змісту позовної заяви вбачається, що з 2013 року відповідач не проживає в кімнаті [ADDRESS] , будь-яких витрат по утриманню житла не несе, житлом взагалі не цікавиться, а тому є таким, що втратив право користування кімнатою у гуртожитку, на що слід зазначити таке. 20 вересня 2021 року Верховний Суд у справі №200/17337/17 відступив від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 р. у справі № 524/7927/16-ц, про те, що у позивача, який не є власником або наймачем, а членом сім`ї наймача кімнати в гуртожитку, не виникає права на звернення до суду з позовом про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Верховний Суд у справі № 200/17337/17 наголосив на тому, що особа, яка на законних підставах вселилася в жиле приміщення як член сім`ї наймача та зареєстрована у ньому, набула рівного права із наймачем на користування жилим приміщенням, несе тягар його утримання, така особа має право на звернення до суду за захистом своїх прав, зокрема і з позовом про визнання іншої особи (зокрема й наймача) такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно частин 1, 2 ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Частиною 1 ст. 71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, на думку суду, позивач, яка на законних підставах вселилися в жиле приміщення як член сім`ї наймача та зареєстрована у ньому, набула рівного права із наймачем на користування жилим приміщенням, має право на звернення до суду за захистом своїх прав, зокрема і з позовом про визнання іншої особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зокрема наймача. Позивачем надано докази на підтвердження того, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні з 2013 року та взагалі не з`являється у гуртожитку, житлом не цікавиться. Згідно положень статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилалась, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено перелік документів, на підставі яких здійснюється зняття з реєстрації місця проживання особи. В цьому переліку, крім інших документів, передбачено надання судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили. Отже, рішення суду є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку. Щодо судових витрат. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір, однак прохальна частина позову не містить вимоги щодо стягнення судових витрат із відповідача. Відтак, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved