Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-09 00:00:00

\~ \~Позивач звернувся до суду із даним позовом у якому зазначив, що 24.07.2018р. уклав із відповідачкою кредитний договір №2001085000402 та видав кредитну картку з кредитним лімітом у 7000 грн, який пізніше було збільшено до 32186,00 грн. Відповідач неналежним чином виконував обов`язки за кредитним договором, внаслідок чого в нього виникла заборгованість, яка станом на 04.06.2024р. становить 60396,66 грн, що складається з тіла кредиту 32185,36 грн та відсотків 28211,30 грн. Просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість та судові витрати. Ухвалою від 01 серпня 2024 р. було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому позов не визнав у повному обсязі. Зазначив, що у матеріалах справи відсутній кредитний договір, укладений між позивачем та відповідачем, відсутні докази надання грошових коштів 7000,00 грн., виписка з особового рахунку також не містить відомостей про надання коштів чи встановлення кредитного ліміту у вказаному розмірі. Позовна заява не містить рішення банку про укладення кредитного договору чи встановлення або збільшення кредитного ліміту. Виписка з банківського рахунку відповідача складена у паперовій формі тане засвідчена представником банку, а підготовлена начальником управління стягнення проблемних активів, повноваження якого відсутні у справі. Тому така довідка не може бути належним доказом. Заява про приєднання не містить відомостей, який тип кредитної картки було видано відповідачці. Також, позовна заява не містить відомостей, що саме цей ДКБО відповідачка розуміла та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи заяву, а також, що вказаний документ на час отримання кредитних коштів взагалі містив умови щодо процентів їх розмір та спосіб їх нарахування. Посилання позивача на підписання відповідачкою паспорту кредиту, як підстава для задоволення позову, є необґрунтованим, оскільки Верховний Суд у постанові №393/126/20 (61-14545сво20) від 23.05.2022 вказав, що способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту, тобто договір має бути укладеним після, а не до підписання паспорту споживчого кредиту. Позивач надає розрахунок простроченої заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 28211,30 грн. Зі змісту паспорту споживчого кредиту та ДКБО не вбачається такого поняття, як «прострочена заборгованість за користування кредитом». Відсутні відомості, звідки позивач брав дані для складання розрахунку заборгованості за кредитом. Такий розрахунок заборгованості не є первинним документом бухгалтерського обліку. Необхідність дослідження саме первинних документів бухгалтерського обліку в справах щодо стягнення кредитної заборгованості відображена у постановах Верховного суду від 30.01.2018 та 161/16891/15-ц та від 14.06.2018 №364/737/17. Окрім того, представником позивача при розрахунку заборгованості не враховано особливий статус відповідачки, яка підпадає під захист згідно Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно даного Закону, військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Також, представником відповідачки надано роздруківку з особового рахунку та розрахунок боргу, проведений [PERSON] , за яким вона вказує, що сума її внесків за договором за період з 28.12.2018 по 07.02.2024дорівнює 40684,96 грн та погашення заборгованості по відсотках складає 36487,81 грн. Відповідач подав відповідь на відзив, у якій вказав, що доводи відповідача є безпідставними та необґрунтованими. Так, відповідачем було підписано заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування та паспорт споживчого кредиту. Банк належним чином виконав свої зобов`язання та надав позивачу грошові кошти у повному обсязі в розмірі 7000,00 грн, який було збільшено до 32186,00 грн. Кредитний ліміт 7000,00 грн було зазначено у розділі заяви «кредитна картка». Також у заяві було вказано розрахунковий день 30 число місяця, а також процентна ставка 57,64% річних та інші умови кредитування. Також у заяві було вказано, що позичальник приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування , яка розміщена на сайті pumb.ua в повному обсязі. Виписка з банківського рахунку підтверджує, що відповідач користувався кредитними коштами, здійснював покупки та отримував готівкові кошти. На підтвердження заборгованості позивач надав виписку з особового рахунку та розрахунок заборгованості. Збільшення кредитного ліміту позивачем здійснювалося на підставі пункту 4.1. ДКБО, до якого підписуючи заяву, приєднався позичальник. Свою згоду на укладення кредитного договору позичальник протягом 14 днів не відкликав та не звертався до банку із незгодою щодо збільшення кредитного ліміту. Ухвалою суду від 21 листопада 2024 р. було визнано явку представника позивача обов`язковою для отримання пояснень з приводу розбіжностей у датах та сумах користування кредитом і його поверненням у розрахунку боргу та виписках з рахунків. Після визнання явки обов`язковою, представник позивача у судові засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про дистанційну участь у судових засіданнях до суду не подавав. Відповідачка та її представник подали клопотання про розгляд справи у їх відсутність за наявними доказами. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За таких обставин, суд розглядає справу за поданими сторонами доказами. Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 81 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов`язки. Відповідно до ч.ч.3, 5 вказаної правової норми цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч.1 ст.12, ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ЦК України). \~ \~ \~ \~Судом на підставі наданих матеріалів встановлено,наступні обставини. 24 липня 2018 року між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та відповідачкою [PERSON] , було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви № 2001085000402 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. За даною заявою позичальник погодив, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення до договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО) фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua у повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг. Як вбачається із заяви №2001085000402 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 24.07.2018, з умовами якої погодилася відповідачка, про що свідчить наявність її власноручного підпису в ній, визначено основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту. Так, сторонами визначено кредитний ліміт у 7000,00 грн, розрахунковий день 30 число місяця, строк дії договору встановлено відповідно до умов ДКБО, реальна річна процентна ставка складає 57,64%; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування 8744,87 грн. Підписавши заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб [PERSON] підтвердила, що вона ознайомлена з ДКБО, Тарифами Банку та цілком згодна; всі умови ДКБО їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. (а.с. 9-23) \~ \~ \~ \~Також 24.07.2024 [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту, у якому, окрім вищевказаних умов вказано строк кредитування 12 місяців, з автоматичним продовженням у разі ненадходження заперечень, фіксована процентна ставка 47,88% річних та реальна процентна ставка 57,64% річних, а також щомісячний графік погашення заборгованості із розрахунку 7000,00 грн суми кредиту. (а.с. 9) Згідно довідки позивача, кредитний ліміт відповідачці збільшувався, останній раз 15.06.2023 до ставки 32186,00 грн. (а.с. 26) У матеріалах справи наявна Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб із додатками, затверджена рішенням Правління АТ «ПУМБ», протокол № 694 від 06.03.2018, (а.с. 11-23) яка містить: предмет договору; порядок та умови укладення договору; порядок внесення змін до договору; строк дії та умови припинення договору; загальні умови надання послуг банку; загальні права сторін; відповідальність сторін та порядок вирішення спорів; обставини непереборної сили (форс-мажор); умови обслуговування карткових рахунків; правила користування, умови випуску та обслуговування карток; порядок здійснення розрахунків; умови надання кредитного ліміту у формі овердрафту та кредитної картки з відновлювальною кредитною лінією; умови надання споживчого кредиту; персональне обслуговування. Пунктом 2.2.5 Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діє з 10.06.2017 р.), затвердженої рішенням Правління АТ «ПУМБ» протокол № 653 від 30.05.2017р., передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору. Відповідно до п. 2.2.2, 2.4.1 розділу І Публічної пропозиції на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, дата набрання чинності договору визначається заявою на приєднання договору, якщо інше не передбачене умовами договору та/або заявою про приєднання до договору. Договір діє протягом невизначеного строку і може бути розірваний за ініціативою банку або за ініціативою клієнта у випадках закриття всіх карткових рахунків та інших рахунків, відкритих за цим договором та/або відмови від усіх послуг банку. Згідно з п. 2.2.3 розділу І Публічної пропозиції, укладаючи цей договір, клієнт та банк приймають на себе всі обов`язки та набувають всіх прав, передбачених договором. Відповідно до п. 5.1.6, 5.1.7 розділу І Публічної пропозиції, клієнт зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати банку вартість послуг, які надані банком та договором та інші платежі, відповідно до умов договору та встановлених тарифів. Сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором. Пунктом 4.3.6.4 розділу ІІ Публічної пропозиції встановлено, що змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого кредитного ліміту або закрити кредитний ліміт взагалі за умови інформування клієнта шляхом направлення SMS-повідомлення на номер мобільного телефону. В SMS-повідомленні про зміну розміру кредитного ліміту банк повідомляє клієнту новий розмір кредитного ліміту. У разі незгоди клієнта із зміненим розміром кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п. 4.2.19 розділу ІІ цього договору клієнт протягом 30 (тридцяти) календарних днів повинен звернутися до банку та особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку, якщо клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною розміну кредитного ліміту та/або здійснив першу платіжну операцію після отримання вказаного SMS-повідомлення банку згода клієнта зі зміною умов договору вважається підтвердженою. Відповідно до п.5.1.4. Розділу І Публічної пропозиції АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти. Як вбачається з матеріалів справи АТ «Перший Український Міжнародний Банк» свої зобов`язання перед відповідачем виконав та надав у користування кредитні кошти. Факт користування кредитним лімітом підтверджується випискою з особового рахунку [PERSON] у АТ «ПУМБ». Суд зазначає, що виписка з особового рахунку є первинним документом бухгалтерського обліку, і позивачем подавалася двічі при поданні позову (а.с. 32-56), а також 11.09.2024 системою «електронний суд» подавалася така сама виписка, додатково завірена підписом особи, яка її виготовила (а.с. 108-131). Відповідачем не доведено, що особа, яка сформувала цю виписку, не має права доступу до банківської таємниці щодо банківського рахунку [PERSON] у АТ «ПУМБ». З виписки по особовому рахунку за період з 11.11.2018 по 30.09.2022 видно, що відповідачка [PERSON] користувалася кредитними коштами, та здійснювала погашення заборгованості, у тому числі й процентів. За довідкою позивача, [PERSON] було встановлено кредитний ліміт у розмірі 7000,00 грн з 24.07.2018, який у подальшому було неодноразово збільшено, зокрема, з 04.06.2020 до 31200,00 грн, та останній раз 15.06.2023 до 32186,00 грн. (зворотній бік а.с. 26) Згідно із наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 04.06.2024 року становить 60396,66 грн та складається з тіла кредиту 32185,36 грн та 28211,30 грн заборгованості за процентами. (а.с. 27-32) Згідно до копії облікової картки та копії військового квитка [PERSON] серії [NUMBER] , вона проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] з 24.10.2023 (а.с. 82-84). Отже в силу приписів пункту 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», під час мобілізації та особливий період вона звільнена від нарахування проценті за користування кредитом, про який йдеться у позові. З врахуванням заперечень відповідача, судом здійснено перевірку відповідності вказаних у розрахунку дат і конкретних сум користування кредитом та внесків [PERSON] на його погашення із наданою випискою «виписка/особовий рахунок» з 24.07.2018 по 04.06.2024. Аналізом документу «виписка/особовий рахунок» встановлено, що вона містить три виписки по рахунках [PERSON] з детальним переліком витрат та поповнень рахунку з позначками «дебет» та «кредит» перший з них по рахунку IBAN [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] . Ці виписки не містять підсумків щодо загальних сум використаних та повернутих коштів. Виписка з рахунку [NUMBER] містить збій у хронології записи починаються з 11.11.2018 та збільшуються до дати 30.09.2022, після якої слідує запис за операцію 26.11.2018 та наступні записи йдуть до дати 07.02.2022. Порівнюючи розрахунок заборгованості на аркушах справи 27-28 та виписки з трьох вказаних рахунків [PERSON] , судом не встановлено, з якої конкретної виписки було взято відомості про використане тіло кредиту, оскільки суми та дати використаного кредиту у розрахунку боргу вочевидь не відповідають записам у виписці з рахунків (а.с.33-56 та а.с. 108-131). Так, наприклад, перші десять записів використаного тіла кредиту у розрахунку боргу вказані як: «26.07.2018 500 грн, 27.07.2018 500 грн, 30.07.2018 500 грн, 31.07.2018 1571,61 грн, 14.08.2018 273 грн, 21.08.2018 524,2 грн, 23.08.2018 307,4 грн, 27.08.2018 912,8 грн, 28.08.2018 542,7 грн, 29.08.2018 225,7 грн.» Перші три записи щодо погашення кредиту вказані 31.08.2018 977,49 грн., 28.09.2018 1866,99 грн, 29.10.2018 276,73 грн. За наданою позивачем випискою по рахунку [NUMBER] , відомості про використання кредиту починаються з листопада 2018 року, а не з липня 2018 року. За наданою позивачем випискою по рахунку [NUMBER] , відомості про використання кредиту починаються з 27.07.2018 рік та містять лише п`ять підряд записів про використання кредиту: 27.07.2018 500 грн, 30.07.2018 200 грн, 31.07.2018 70,76 грн, 31.07.2018 1000 грн, 14.08.2018 126,4 грн. Далі слідує запис про сплату [PERSON] 17.08.2018 1000 грн. Наступні чотири записи йдуться щодо витрат 17.08.2018 1 грн, 21.08.2018 500 грн, 23.08.2018 69 грн, 27.08.2018 200 грн. За наданою позивачем випискою по рахунку [NUMBER] відомості про використання кредиту починаються з 17 серпня 2018 року. Усі наступні записи як витрат, так і погашень [PERSON] у виписках по рахунку не відповідають записам у розрахунку боргу, як щодо сум, так і дат здійснення витрат або погашень. Окрім того, самою [PERSON] подано виписку по рахунку [NUMBER] станом на 23.10.2024, згідно до якої дебет [PERSON] за період з 24.07.2018 по 30.12.2023 складає 167988,33 грн, кредит складає цей же показник. 167988,33 грн. Інших первісних документів, у яких би рух грошових коштів відповідав вказаним у розрахунку боргу відомостям, позивач до суду не подав. Судом оглянуто виписку по рахунку [NUMBER] , яку надала відповідачка, і також встановлено невідповідність записів щодо дат та сум, які вказані у наданій позивачем виписці з цього самого рахунку. Таким чином, судом встановлено, що розрахунок заборгованості не відповідає записам щодо витрачених [PERSON] та повернутих нею коштів, які містяться у виписках з її рахунків наданих суду як позивачем, так і представником відповідачки. Представник позивача, ігноруючи ухвалу суду про обов`язковість його участі, у судові засідання не з`явився та не надав пояснень з приводу розбіжностей у виписках з карткових рахунків та у розрахунку боргу. За відсутності інших доказів якими позивач обґрунтовує здійснений ним розрахунок заборгованості з тіла кредиту та процентів, суд позбавлений можливості перевірити та встановити чи взагалі наявна заборгованість у відповідачки перед позивачем, яким являється її розмір, а також коректність всіх боргових нарахувань. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ч.ч.1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтями 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, в порушення вказаної вище вимоги процесуального закону, судом встановлено, що позивач не надав належних доказів на підтвердження наявності у [PERSON] перед позивачем кредитної заборгованості та її розміру. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Проте позивач не надав суду належних, достовірних та достатніх доказів для доведення наявності боргу за кредитним договором і його розміру, а тому підстави для задоволення позову відсутні. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року). За цих обставин у задоволенні позову АТ «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] слід відмовити. Зважаючи на результат вирішення спору, відповідно до ст.144 ЦПК України\~судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі ч. 2 ст.11, ст.ст.3, 15, 16 ЦК України,

Outcome: dismissed