Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі - позивач), звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договорами №010/0012/82/0229829, №014/0012/82/0229728 від 04.04.2017 у розмірі 38355 грн 06 коп. В обґрунтування позовних вимог представник ТОВ «Коллект Центр» зазначив наступне. 04 квітня 2017 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», був укладений договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0012/82/0229829, відповідно до яких Банк надав Позичальнику грошові кошти за умовами передбаченими Кредитним договором, а Позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 04.04.2021 та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 45%. 04 квітня 2017 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», був укладений договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0012/82/0229728, відповідно до яких Банк надав Позичальнику грошові кошти за умовами передбаченими Кредитним договором, а Позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 04.04.2023 та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 49,9%. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитними договорами, надавши Позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Кредитного договору. [PERSON] в порушення умов договорів, заборгованість за договором не погашає, проценти за користування кредитними коштами не сплачує, у зв`язку з чим у неї обліковується прострочена заборгованість, яка становить 38355,06 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 15057,51 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 21931,94 грн; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 153,51 грн; заборгованість за пенею 1212,10 грн, яку позивач просить стягнути на його користь, оскільки право вимоги за кредитними договорами №010/0012/82/0229829, №014/0012/82/0229728 від 04.04.2017 перейшло до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору відступлення права вимоги №114/2-47 від 20.09.2019, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал», а також відповідно до Договорів відступлення права вимоги №10-01/2023 та №10-03/2023/01, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до Боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитними договорами в розмірі 38355,06 гривень та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 31.10.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У судові засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судові засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, клопотань чи заяв до суду не подав, не повідомив суд про причини неявки. Ухвала суду разом з позовною заявою була направлена судом за місцем реєстрації відповідача. Направлення рекомендованого листа на адресу проживання (реєстрації) відповідача, який повернувся у зв`язку із «адресат відсутній» є належним повідомленням особи про місце і час розгляду справи, оскільки відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду. Подібні за змістом правові позиції викладені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-6. Суд, виконуючи вимоги ст. 280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. Ухвалою суду від 23.12.2024 вирішено здійснювати заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 04 квітня 2017 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», був укладений договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0012/82/0229829, відповідно до яких Банк надав Позичальнику грошові кошти за умовами передбаченими Кредитним договором, а Позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 04.04.2021 та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 45% (а.с.6-11). 04 квітня 2017 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», був укладений договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0012/82/0229728, відповідно до яких Банк надав Позичальнику грошові кошти за умовами передбаченими Кредитним договором, а Позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 04.04.2023 та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 49,9%. (а.с.12 зворотня сторона-18) Сторони кредитного договору погодили, що позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснити повернення кредиту на умовах, передбачених в паспорті кредиту від згідно графіку платежів, який є невід`ємною частиною цього договору. 20.09.2019 між AT «Райфайзен Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу №114/2-19-F, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками AT «Райфайзен Банк» (а.с.38-39). 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Колект Центр» укладено Договори факторингу №10-01/2023, а 10.03.2023 Договір №10-03/2023/01, за умовами яких ТОВ «Колект Центр» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками AT «Райфайзен Банк» (а.с.47-50). Факт укладення договору факторингу підтверджується платіжним дорученням До матеріалів справи позивачем долучено підписані та скріплені печатками двох сторін акт приймання-передачі Реєстру боржників. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість [PERSON] : - за кредитним договором №010/0012/82/0229829 від 04.04.2017 становить 25428,44 грн, яка складається з: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 10565,90 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 14862,54 грн; - за кредитним договором №014/0012/82/0229728від 04.04.2017 становить 12926,62 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 4491,61 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 7069,40 грн; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 153,51 грн; заборгованість за пенею та/або штрафами 1212,10 грн (а.с.32-37). Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Коллект Центр» та відповідачем [PERSON] є відносини, які пов`язані із укладанням кредитних договорів, отриманням на їх виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договорами, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 04.04.2017 між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитні договори №010/0012/82/0229829, №014/0012/82/0229728. За вказаними договорами позичальник отримав кредитні кошти. Указані встановлені обставини дозволяють суду зробити висновок про те, що відповідачем грошові кошти за цими кредитними договорами були отримані на виконання умов договорів. Однак, після закінчення строку кредитування [PERSON] не повернула грошові кошти у повному обсязі згідно вимог договірних зобов`язань та не сплатила проценти за користування ними. Отже, відповідач у визначеному договором порядку не виконав свій обов`язок щодо повернення кредитних коштів та не сплатив проценти за користування ними, а тому з нього на користь ТОВ «Коллект Центр» у порядку переуступки права вимоги слід стягнути заборгованість за відповідними кредитними договорами. При визначенні розміру заборгованості, яка підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача суд враховує наступне. За договором №014/0012/82/0229728 від 04.04.2017 сума заборгованості становить 12926,62 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 4491,61 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 7069,40 грн (по 09.01.2023); заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості в межах дії договору до 03.04.2023) 153,51 грн; заборгованість за пенею та/або штрафами 1212,10 грн (а.с.34). Відповідно до на п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Окрім того, з огляду на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також цією нормою установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). При цьому, судом встановлено, що нарахована заборгованість за пенею та/або штрафами 1212,10 грн до встановленого в Україні періоду карантину, який звільняв позичальника від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за прострочення сплати кредиту. Таким чином, нарахування як відсотків, так і заборгованості за пенею по договору №014/0012/82/0229728 від 04.04.2017 здійснено позивачем у відповідності до вимог Договору і законодавства, тому сума заборгованості в розмірі 12926,62 грн підлягає стягненню. За договором №010/0012/82/0229829 від 04.04.2017 позивачем ТОВ «Коллект Центр» заявлено до стягнення суму у загальному розмірі 25428,44 грн, із яких 10565,90 грн основний борг та 14862,54 грн сума заборгованості за відсотками, нарахованими на дату відступлення права вимоги. Непогашена відповідачем сума основного боргу в розмірі 10565,90 грн стягується позивачем правомірно на підставі умов Договору. На момент уступлення прав вимоги від ПАТ «Райффайзен Банк» до ТОВ «Вердикт Капітал» сума відсотків становила 207,79 грн. Разом з тим, суд не погоджується із розрахунком позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за вказаним кредитним договором №010/0012/82/0229829 від 04.04.2017. Так, статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц), яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Із розрахунку заборгованості по кредитному договору №010/0012/82/0229829 від 04.04.2017 (на момент передачі прав вимоги від АТ «Райффайзен Банк» до ТОВ «Вердикт Капітал») заборгованість відповідача перед позивачем становила 10773,69 грн, з яких 10565,90 грн.\~заборгованість по тілу кредиту та 207,79 грн заборгованість по процентам (а.с.31-32). Саме ця сума була предметом договорів відступлення прав вимоги, укладених між АТ «Райффайзен Банк» до ТОВ «Вердикт Капітал». В подальшому ТОВ «Вердикт Капітал» здійснило нарахування відсотків за користування кредитними коштами по договору №010/0012/82/0229829 від 04.04.2017 за період з 12.12.2019 по 09.01.2023 в розмірі 14654,75 грн, що підтверджено поданим позивачем розрахунком (а.с.35). Саме ця сума заборгованості за кредитним договором №010/0012/82/0229829 від 04.04.2017 була включена в реєстр боржників по Договору факторингу, укладеному між ТОВ «Вердикт Капітал`та ТОВ «Коллект Центр». Однак, кредитний договір №010/0012/82/0229829 від 04.04.2017, укладений між [PERSON] та АТ «Райффайзен Банк», передбачав строк кредитування 48 місяців, тобто до 04.04.2021 (пункт 1.4 Договору). Будь-яких договір щодо пролонгації вказаного договору позивач суду не надав. Таким чином, відсотки повинні бути нарахованими до 04.04.2021, а не до 09.01.2023, як здйснено ТОВ «Вердикт Капітал» При цьому, зважаючи на зазначену вище позицію ВП ВС, суд розцінює нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза строком кредитування як фактичне застосування штрафних санкції до боржника, що є мірою відповідальності за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань боржником за договором. У зв`язку із цим, нарахування відповідачу ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» процентів за період з 04.04.2021 (дата спливу строку дії кредитного договору) по 09.01.2023 процентів договору не обґрунтувано, оскільки вони нараховані поза межами строку кредитування і по своїй суті є реалізацією положень ч. 2\~ст. 625 ЦК України, яка захищає інтереси кредитодавця в разі прострочення позичальником грошового зобов`язання. Таким чином, суд дійшов висновку, що правомірним є нарахування по договору №010/0012/82/0229829 від 04.04.2017 відсотків за період з 12.12.2019 по 04.04.2021 в розмірі: 6200,56 грн за період з 12.12.2019 по 31.03.2021, та 52,10 грн (13,026 грн за один день х 4 дні) за період з 01.04.2021 по 04.04.2021, в загальному 6252,66 грн. Таким чином, сум заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача за кредитним договором №010/0012/82/0229829 від 04.04.2017, становить 17026,35 грн, в тому числі 10565,90 грн. заборгованість по тілу кредиту та 6460,45 грн заборгованість по процентам (6252,66+207,79). Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов від ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] підлягає до часткового задоволення та з відповідача на користь позивача в порядку переуступки права вимоги слід стягнути заборгованість в загальному розмірі 29952 грн 97 коп: -за договором №014/0012/82/0229728 від 04.04.2017 сума заборгованості становить 12926,62 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 4491,61 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 7069,40 грн (по 09.01.2023); заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості в межах дії договору до 03.04.2023) 153,51 грн; заборгованість за пенею та/або штрафами 1212,10 грн; -за договором №010/0012/82/0229829 від 04.04.2017 сума заборгованості становить 17026,35 грн, в тому числі 10565,90 грн. заборгованість по тілу кредиту та 6460,45 грн заборгованість по процентам. Розподіл судових витрат у справі. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. У поданому позові ТОВ «Коллект Центр» заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу у розмір 13000 грн. Відповідачем у поданому відзиві заперечується проти стягнення витрат на правову допомогу у такому розмірі з огляду на її необґрунтованості. У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частинами 1,2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 3-5 ст.137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат позивачем надано Договір № 02-09/2024-6 про надання правової допомоги від 02.09.2024, платіжну інструкцію від 08.09.2024, заявку на надання юридичної допомоги № 7 із описом наданих послуг та їх вартістю та актом № 1 про надання юридичної допомоги від 02.10.2024 на загальну суму 13 000 грн (а.с.61-64, 69-71). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат . До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Отже, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною та доказами такої сплати. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З урахуванням наведених норм права, конкретних обставин справи, обґрунтованості та реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, розміру наданої правової допомоги та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, а також беручи до уваги те, що позов задоволено частково, суд приходить до висновку, що клопотання позивача про стягнення на його користь із відповідача понесених витрат на правову допомогу підлягає до часткового задоволення, а саме у розмір 4000 грн. Вказану суму суд вважає співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду ТОВ «Коллект Центр» сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн. Оскільки позов ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] задоволено частково (78,1%), з останнього на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 2364,87 грн.

Outcome: partial