Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

27.05.2024року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Щит-1» про припинення трудових відносин та зобов`язання виключити запис про директора підприємства. Просить суд визнати припиненими трудові відносини між ним та Приватним підприємством «Щит-I» з 29 січня 2024 року на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України та виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань запис про директора Приватного підприємства «Щит-I», [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24.12.2011 року він був прийнятий на посаду директора приватного підприємства «Щит-І». В Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПП «Щит-І» зареєстроване під номером: 10261020000009974. Засновником (учасником) юридичної особи є [PERSON] . Позивач у позові зазначає, що з [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі з жовтня 2015 року по 27 березня 2018 року. 16 січня 2024 року ним прийнято рішення звільнитись з посади директора ПП «Щит-І» за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України. В цей же день, 16.01.2024 року він направив заяву про звільнення на юридичну адресу ПП «Щит-І» рекомендованим листом з повідомленням. Вказаний лист засновник ПП «Щит-І» не отримала, тому 31.01.2024 року поштове відправлення було повернуто на його адресу. 02.02.2024 він звернувся до засновника ПП «Щит-І» [PERSON] з повідомленням про скликання позачергових загальних зборів засновників підприємства у зв`язку з припиненням повноважень директора [PERSON] на підставі заяви про звільнення з посади за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України від 16.01.2024 року. Загальні збори засновників пропонувалось провести 19.02.2024 о 12 год. 00 хв. за юридичною адресою підприємства: [ADDRESS] . Вказане повідомлення було повернуто на його адресу без вручення. 20.02.2024 ПП «Щит-І» було направлене повторне повідомлення про скликання позачергових зборів засновників підприємства у зв`язку зі звільнення за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України) директора [PERSON] . Загальні збори засновників призначались на 06 березня 2024 року на 12.00 год за юридичною адресою підприємства: [ADDRESS] Засновниця [PERSON] повторно на повідомлення Укрпошти не відреагувала і лист не отримала. Крім того, на адресу ПП «Щит-І» засновнику [PERSON] ним направлявся наказ №2024-1-к від 29 січня 2024 року «Про звільнення директора», в якому повідомлялось, що він, [PERSON] припиняє виконувати обов`язки директора ПП «Щит-І» з 29 січня 2024 року за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України. Наказ також направлявся засновнику рекомендованим листом з повідомленням, який також повернувся без вручення адресату. Таким чином, позачергові загальні збори ПП «Щит-І» не відбулися у зв`язку з неотриманням листів-повідомлень [PERSON] , яка є єдиними засновником приватного підприємства. Були проігноровані його повідомлення про бажання реалізувати своє право на вільний вибір трудової діяльності, не розглянуто по суті його заяву про звільнення протягом передбачених строків. За захистом своїх порушених трудових прав, позивач вимушений був звернутися до суду з указаним позовом. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 червня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач у встановлений судом строк не надіслали відзив на позов. Представник позивача до судового засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач до судового засідання повторно не з`явилися, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не надано. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснювалася. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог статті 233 КЗпП України, працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 26.03.2024 [PERSON] є керівником Приватного підприємства «Щит-I», ідентифікаційний код юридичної особи 36492842. Засновником юридичної особи та кінцевим берефіціарним власником є [PERSON] . 16.01.2024 року рекомендованим листом з повідомленням [PERSON] направив заяву про звільнення на юридичну адресу ПП «Щит-І» ( [ADDRESS] ). Вказаний лист засновник ПП «Щит-І» не отримала, тому 31.01.2024 року поштове відправлення було повернуто на адресу Позивача, що підтверджується трек відправленням накладеної АТ «Укрпошта». 02.02.2024 Позивач звернувся до засновника ПП «Щит-І» [PERSON] з повідомленням про скликання позачергових загальних зборів засновників підприємства у зв`язку з припиненням його повноважень як директора на підставі заяви про звільнення з посади за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України від 16.01.2024 року, які пропонувалось провести 19.02.2024 о 12 год. 00 хв. за юридичною адресою підприємства: [ADDRESS] . Вказане повідомлення було повернуто на адресу Позивача без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання». 20.02.2024 Поизвачем на адресу ПП «Щит-І» було направлене повторне повідомлення про скликання позачергових зборів засновників підприємства у зв`язку зі звільненням за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України) директора [PERSON] , які планувалося провести 06 березня 2024 року на 12.00 год за юридичною адресою підприємства: [ADDRESS] Засновниця [PERSON] повторно на повідомлення АТ Укрпошти не відреагувала і лист не отримала. Крім того, на адресу ПП «Щит-І» засновниці [PERSON] . Позивачем направлявся наказ №2024-1-к від 29 січня 2024 року «Про звільнення директора», в якому повідомлялось, що він, [PERSON] , припиняє виконувати обов`язки директора ПП «Щит-І» з 29 січня 2024 року за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України. Наказ також направлявся засновнику рекомендованим листом з повідомленням, який також повернувся без вручення адресату. Згідно із с. 4 ст. 145 ЦК України, ч. 5 ст. 41 Закону України «Про господарські товариства», ч. 2 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» питання обрання та відкликання одноосібного виконавчого органу товариства відноситься до компетенції загальних зборів учасників товариства. За змістом положень ст. 38 КЗпП, ст. 30,39 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», ст.58,60,62 ЗУ «Про господарські товариства» права директора на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства розглянути заяву директора про звільнення, створити новий виконавчий орган та внести дані зміни в Єдиний державний реєстр. Відповідно до ст. 24 КЗпП України- трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін. Зі змісту ст. 21 КЗпП України випливає, що трудовий договір є двостороннім договором між працівником та роботодавцем, які по відношенню один до одного мають відповідні права та обов`язки. Інші суб`єкти мають право втручання у взаємовідносини цих сторін лише у випадках та в порядку передбаченому чинним законодавством. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Відповідно до статті 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до п. 4 ч.1ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. За ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Разом з тим, особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від3 липня 2019 року у справі № 520/11437/16-ц, у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року, у справі № 758/1861/18). Уповноважена на звільнення керівника засновниця ПП «ЩИТ-І» [PERSON] проігнорувала повідомлення позивача про його звільнення і не розглянув по суті заяву позивача про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконала покладених на неї Статутом обов`язків. З огляду на викладене, своєю бездіяльністю, яка виразилася в не розгляді та не вжитті заходів для прийняття рішення про звільнення позивача в межах статутної діяльності Товариства відповідачем були порушені трудові права позивача, зокрема, його право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням, та право на вільне обрання місця для його реалізації. Як убачається з матеріалів справи, на час її розгляду судом процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю та статуту підприємства, ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», ЗУ «Про господарські товариства» які регулюють порядок звільнення керівника, не виконана. [PERSON] позбавлений можливості реалізувати своє право на припинення трудового договору у визначеному законодавством порядку, що порушує його право на працю, відтак підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, вільний вибір виду діяльності. Згідно з ст. 22 КЗпП України, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. В статті 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Враховуючи, що позивач був звільнений від сплати судового збору за подачу позову до суду як інвалід 2 групи, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved