Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, згідно вимог якого просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 12.04.2014 Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів його доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову зазначила, що 12.04.2014 [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] і проживала з ним разом до квітня 2023. Шлюб було зареєстровано Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, свідоцтво № [NUMBER] . Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні сімейні цінності, оскільки кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім?ю. Відповідач почав нехтувати сімейними цінностями, у зв`язку з чим між нами постійно виникають сварки, свідком яких нерідко була дитина, що також тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє їй душевні страждання. [PERSON] не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у сім`ї, він не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім?ї, піклуватися про побудові сімейні відносин між позивачем та іншими членами сім?ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Шлюбні відносини між ними припинені з березня 2023. Спільне господарство останні не ведуть. На підставі такого відношення до [PERSON] втратила до відповідача почуття любові та поваги, які були у неї під час укладення шлюбу. Вважає, що надання строку на примирення не виправить стан їх відносин, а спроби примирення між ними не приносять жодних результатів. Позивач переконалася, що вони з чоловіком маєють різні характери, протилежні погляди на сімейне життя, обов?язки та захоплення, що виключає їх подальше спільне життя, тому збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам спільної дитини сина. Окрім того, [PERSON] зазначила, що вона має намір зареєструвати шлюб з іншим чоловіком. Суперечки за місце проживання дитини відсутні. Також, позивач зазначила, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідач з березня 2023 року не бере участі у вихованні та утриманні нашої спільної дитини. Таким чином, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. [PERSON] вказала, що самостійно вона не зможе забезпечити сину належний рівень життя, тому батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу). Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов?язків щодо дитини. Так, відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, його стан здоров?я дозволяє працювати, а тому позивач вважає він може сплачувати такий розмір аліментів. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.12.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, з позовної заяви вбачається, що позивач просить справу розглядати за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на\~позов,\~заяв та\~будь-яких\~клопотань до\~суду від\~відповідача не\~надходило,\~у зв`язку\~з чим\~суд,\~відповідно до\~положень ч.\~8\~ст.\~178\~ЦПК України\~вирішує справу\~за наявними\~матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність учасників справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Шлюб між сторонами в справі зареєстрований 12 квітня 2014 році в Крюківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області за актовим записом №85, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 12.04.2014. Сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 08.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського районного управління юстиції у Полтавській області. Сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням зазначених вище положень закону, враховуючи, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу між сторонами є неможливим, суперечить інтересам позивача, а тому підлягає розірванню, у зв`язку з чим, суд вважає позов [PERSON] частині розірвання шлюбу обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача в частині стягнення аліментів, суд зазначає таке. Як встановлено судом син сторін [PERSON] проживає разом із матір`ю позивачкою по справі. Відповідач участі у виховані дитини не приймає, матеріально не забезпечує. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної\~Ради України\~№ 789-ХІІ\~від 27\~лютого 1991\~року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як встановлено судом, відповідач, в порядку ст. 188 СК України, від обов`язку утримувати неповнолітнього сина [PERSON] не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст.\~189\~СК України між сторонами не укладено. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ненадання регулярної та належної матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина є порушенням обов`язку [PERSON] піклуватися про свою дитину, а тому суд приходить до висновку, що наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина. Статтею 182\~СК України встановлено,\~що при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини;\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів;\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина;\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів;\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення.\~Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов`язок по утриманню дітей покладено на обох батьків, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини є законними та обґрунтованими у зв`язку з чим, суд вважає позов [PERSON] частині стягнення аліментів обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Суд, вирішуючи питання про сплату судового збору, виходить з того, що п. 3 ч. 1 ст.\~5\~ЗУ «Про\~судовий збір» передбачено звільнення позивачів від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1\~211 грн 20 коп. та на користь позивача у розмірі 1\~211 грн 20 коп. відшкодування витрат за сплату судового збору.

Outcome: approved