Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

Прокурор Макарівського району звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнював в інтересах [PERSON] до [PERSON] ,\~ [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння, посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 27.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом за № 1137, належне [PERSON] домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , від її імені було продане [PERSON] фінансовою установою «Автоломбард Альянс іпотечних кредитів [PERSON] і компанія». Як зазначено у вказаному договорі правовою підставою здійснення правочину була довіреність, посвідчена приватним нотаріусом 01.11.2007 за №786. [PERSON] у 2009 році зверталася до Макарівського районного суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу домоволодіння недійсним на підставі того, що довіреність № 786 від 01.11.2007 року для здійснення від її імені будь-якого відчуження даного домоволодіння нею не видавалась, а тому не могла бути підставою для вчинення договору купівлі-продажу від її імені. Рішенням Макарівського районного суду від 10.06.2011 в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним відмовлено. Не погодившись із прийнятим рішенням [PERSON] оскаржено вищевказане рішення до апеляційного суду Київської області. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 27.10.2011 цивільну справу за вказаним позовом повернуто до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення та вирішення клопотання про забезпечення позову. 15.12.2011 в даній справі винесено додаткове рішення, яким доповнено рішення Макарівського районного суду від 10.06.2011 у справі за позовом [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Журавльова Л.М. про визнання договору купівлі-продажу домоволодіння недійсним словами в назві позову «повернення домоволодіння та стягнення моральної шкоди», абзацом другим такого змісту «В позові [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про повернення домоволодіння у її власність та стягнення моральної шкоди відмовити». Вказане судове рішення [PERSON] оскаржила до апеляційного суду. Рішенням апеляційного суду Київської області від 05.04.2012 рішення Макарівського районного суду від 10.06.2011 - скасовано, та ухвалено нове, яким позовні вимоги [PERSON] в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] та [PERSON] , - задоволено. Додаткове рішення від 15.12.2011 - залишено без змін. Лише після винесення вказаних судових рішень [PERSON] дізналася про те, що на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 16.10.2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] вказане спірне майно, розташоване в [ADDRESS] - відчужено. При цьому, ухвалою Макарівського районного суду від 12.03.2009 року, яка була чинною до 18.01.2012 року, було накладено арешт на спірне домоволодіння. Також, ухвалою Макарівського районного суду від 23.08.2012 в даній справі вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на домоволодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] , до вирішення справи в судовому порядку. У подальшому, за результатами аналізу відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , незважаючи на розгляд справи в суді та існування ухвали про накладення арешту на спірне домоволодіння, на підставі договору купівлі-продажу №4304 від 25.12.2016 відчужено будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] . Позивач просить: визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння в [ADDRESS] ; витребувати домоволодіння в [ADDRESS] з володіння добросовісного набувача [PERSON] . Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 03.01.2018 постановлено продовжити розгляд цивільної справи №1016/2109/12 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання по справі на 08.06.2018. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 25.10.2018, замінено первісних відповідачів [PERSON] та [PERSON] на належного [PERSON] та до справи залучено третіх осіб [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 28.02.2019 заяву [PERSON] про забезпечення позову - повернуто заявниці. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 16.07.2019 частково задоволено клопотання про витребування доказів та витребувано у приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу Скляр Оксани Станіславівни та Журавльової Лариси Михайлівни належним чином завірені копії: нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу домоволодіння 16.10.2009 року; журналу реєстрації нотаріальний за 2009 рік; нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу домоволодіння від 27.08.2008 року; книгу реєстрації нотаріальних дій за 2008 рік; книгу реєстрації нотаріальних дій за травень 2007 року. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 16.07.2019 витребувано докази від Головного управління Держгеокадастру в Київській області; приватного нотаріуса КМНО Войтовського В.С.; Макарівської селищної ради. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 20.08.2020 витребувано докази від Головного управління Держгеокадастру в Київській області, приватного нотаріуса КМЮ Войтовського В.С., Макарівської селищної ради. Також вказаною ухвалою залучено до участі у справі [PERSON] , в якості відповідача по справі та [PERSON] як третю особу без самостійних вимог на стороні відповідачів. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 22.02.2022 витребувано докази від Макарівської селищної ради. Відповідно до Розпорядження керівника апарату № 200 від 07.04.2023 року та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2023 року дану справу передано на розгляд судді Білоцькій Л.В. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 15.01.2024 витребувано докази від Макарівської селищної ради, а саме: виписку з погосподарської книги по особовим рахункам за адресою: [ADDRESS] , за весь період з моменту її відкриття; належним чином завірену копію погосподарської книги на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] ; відомості про наявність рішень про вилучення земельної ділянки у [PERSON] та належним чином завірені копії рішень про вилучення земельної ділянки у [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 03.04.2024 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 30.05.2024 року. Судовий розгляд справи призначався неодноразово, черговий раз на 15.01.2025 року. Представник позивача прокурор Макарівського відділу Києво-Святошинської окружної прокуратури Ілюшенко К.В. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, які вказані в позові та наголосила, що добросовісність набуття має оцінюватися в кожному конкретному випадку з врахуванням обставин та дій, які були вчинені набувачем майна. Представник позивача адвокат Синяченко В.П. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовільнити з посиланням на те, що спірний будинок був предметом застави і за дорученням не міг бути проданим. Реалізація спірного майна відбулася поза волею власника. Посилання відповідача на здійснення реконструкції спірного будинку слід оцінювати критично, оскільки проведеною експертизою встановлено факт відсутності дозвільних документів на її проведення. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовільнити. Звернула увагу суду на те, що не надавала довіреності на продаж належного їй домоволодіння. Після реалізації спірного майна, до неї також було пред`явлено позов про стягнення заборгованості. Представник відповідача [PERSON] адвокат Лєшков Г.Ю. позовні вимоги заперечив, просив відмовити в їх задоволенні з посиланням на те, що його довіритель є належним набувачем, оскільки він вчинив всіх необхідних заходів під час придбання майна, в реєстрах не було жодних обтяжень і на відповідача як на власника майна не має покладатися надмірний тягар щодо встановлення обставин під час придбання майна. З раніше поданого відзиву вбачається, що [PERSON] є власником домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , що був придбаний ним за договором купівлі-продажу від 15.12.2016, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. Крім того, [PERSON] є власником земельних ділянок за цією ж адресою. Вказані договори були укладені [PERSON] із попередніми власниками громадянками [PERSON] та [PERSON] відповідно до законодавства України, на їх підставі проведена державна реєстрація права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На виконання умов вказаних договорів, [PERSON] сплатив продавцям вартість нерухомого майна. Право власності на домоволодіння минулих власників - громадянок [PERSON] та [PERSON] , підтверджувалось договором купівлі-продажу домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , від 16.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 2795, що був укладений ними із громадянином [PERSON] . У відповідності до п.1.3 договору від 16.10.2009 року до складу вказаного домоволодіння входило: житловий будинок «А» загальною площею 76,6 кв.м., житловою 40,2 кв.м., сарай «Б», вбиральня «В», погріб «Г», огорожа «1-5», скважина «6». Також, згідно п.1.6. договору від 16.10.2009 року, [PERSON] стверджував, що відчужуване за цим договором майно під арештом, забороною не перебуває. Продаж майна вчинено за 70\~746 гривень, які продавець отримав від покупців до підписання договору (п. 2.1. договору від 16.10.2009 року). У відзові відповідач вказує, що саме цей договір був наданий [PERSON] громадянками [PERSON] та [PERSON] в якості підтвердження права власності на домоволодіння. Враховуючи вищенаведене, оплатність вказаного договору, а також термін протягом якого на підставі вказаного договору [PERSON] та [PERSON] здійснювали право власності відносно нерухомого майна (майже 7 років), [PERSON] на момент придбання цього майна в 2016 році не знав та не міг знати про претензії третіх осіб на вказане майно. 15.12.2016 року під час укладення договорів купівлі-продажу домоволодіння та земельних ділянок між [PERSON] , як покупцем, та [PERSON] і [PERSON] , як продавцями, нотаріусом було перевірено та встановлено відсутність обтяжень та обмежень, арештів щодо домоволодіння та земельних ділянок. Продавцями було зазначено про відсутність спорів щодо нерухомого майна. Враховуючи вищезазначене, зважаючи на придбання нерухомого майна відповідачем за оплатним договорами [PERSON] є добросовісним набувачем нерухомого майна. В ч. 1 та 3 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 Кодексу. Виходячи із змісту договорів купівлі-продажу № 4304 та 4305, [PERSON] та [PERSON] придбавали домоволодіння, 1940 року будівництва, площею 76,6 квадратних метрів, а громадянин [PERSON] є на сьогоднішній день власником будинку площею 134 квадратних метрів та земельної ділянки. Враховуючи викладене, нерухоме майно, що є предметом судового спору в даній справі вже давно має інші характеристики та в результаті суттєвих покращень та здійснених перебудов є зовсім іншим об`єктом цивільних прав. Інші сторони, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином, до суду не з`явилися, про причини неявки не повідомили. Вислухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зазначена справа неодноразово переглядалась судами. Так, заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 11.03.2013 року позовні вимоги прокурора Макарівського району задоволено частково, а саме в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння по [ADDRESS] , укладений 16.10.2009 року між відповідачами [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] , та [PERSON] , з іншої, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 2795. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25.06.2013 року апеляційна скарга [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] була відхилена, а заочне рішення Макарівського районного суду від 11.03.2013 року залишено без змін (а.с. 113-115 том 1). Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.10.2013 року касаційну скаргу [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] задоволено частково. Заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 11.03.2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25.06.2013 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції ( а.с. 165-166 том 1). Відповідно рішення Макарівського районного суду Київської області від 04.03.2015 у справі №1016/2109/12, залишено без задоволення позовні вимоги прокурора Макарівського району Київської області в інтересах [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння (т.2 а.с.231-233). Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10.02.2016, рішення Макарівського районного суду Київської області від 04.03.2015 залишено без змін (т.4 а.с.116-121). Відповідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.11.2017, рішення Макарівського районного суду Київської області від 04.03.2015 та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10.02.2016 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалу суду першої інстанції, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав, що суд першої інстанції при розгляді справи вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки прокурором подано заяву про зміну позовних вимог, якою заявлено позовні вимоги про витребування майна та визнання права власності у порядку ст.388 ЦК України, проте суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу, що є порушенням принципу диспозитивності судового розгляду Вказував, що апеляційний суд не перевірив доводів сторін та не встановив факт добросовісності чи недобросовісності набуття відповідачами у цій справі спірного майна, наслідком якого є витребування або відмова у витребуванні набутого ним майна відповідно до вимог ст. 388 ЦК України, погодившись з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння. Таким чином, на порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК України суд першої інстанції не вирішив питання про уточнення позовних вимог, а в подальшому й апеляційний суд, не з`ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не надали належної правової оцінки зібраним у справі доказам і доводам сторін, що має суттєве значення для правильного вирішення спору (т.6 а.с.131-134). Судом встановлено, що 27.08.2008 року між [PERSON] в інтересах якої діяв [PERSON] (на підставі довіреності від 29.05.2007) та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. 27.08.2008 року. Згідно п.3.1 вказаного договору, продавець повідомляє покупця про те, що вищевказаний об`єкт продажу під забороною (арештом) та заставою (в тому числі податковою) не перебуває, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не переданий, щодо нього не ведуться судові спори, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження, як юридична адреса об`єкт продажу не використовується. Відсутність заборони та арешту (обтяжень) на відчуження нерухомого майна підтверджується витягом є Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна від 27.07.2008 та Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави від 27.07.2008 (т.6 а.с.191-192). Відповідно довіреності від 29.05.2007 року, [PERSON] уповноважила [PERSON] представляти її інтереси з питань розпорядження житловим будинком [ADDRESS] . Для цього представник вправі: представляти інтереси [PERSON] в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, незалежно від підпорядкування та форм власності, в тому числі в Макарівському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, в органах нотаріату, органах виконавчої влади та місцевого самоврядування тощо; вносити необхідні платежі, які стосуються реалізації її права власності на житловий будинок; подавати від її імені документи, включаючи заяви (в т. ч. про належність їй майна особисто), довідки, документи, отримувати довідки (в т. ч. довідку- характеристику або витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, довідки з відділу земельних ресурсів, Державний акт, інші документи або їх дублікати, що стосуються виконання цього доручення і необхідність у поданні яких викликатиметься інтересами [PERSON] як власника житлового будинку чи вимогами чинного законодавства (зокрема сімейного законодавства та законодавства про нотаріат); отримувати довідки та документи, оформлені на її ім`я (як то: витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, витяги з Державних реєстрів реєстрації заборон (арештів), податкових застав і таке інше, дозволів, узгоджень, актів, тощо); розписуватися за неї, в тому числі підписувати цивільно-правові угоди (узгоджувати всі питання, які можуть виникнути в процесі реалізації довіреності; сплачувати належні з [PERSON] платежі, якщо вони передбачені умовами договору, а також виконувати всі інші юридично значимі дії в межах та в обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду уповноважень, та які б належало виконувати [PERSON] , якби вона самостійно займалася зазначеним питанням (т.7 а.с.91). 16.10.2009 року між відповідачем [PERSON] , як продавцем з однієї сторони та [PERSON] , та [PERSON] , (в рівних частинах по 1/2 кожна) як покупцями з іншої сторони було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 6-9 том 1). Згідно п. 1.3 договору від 16.10.2009 року до складу вказаного домоволодіння входить: житловий будинок «А» загальною площею 76,6 кв.м., житловою 40,2 кв.м., сарай «Б», уборна «В», погріб «Г», огорожа «1-5», скважина «б». Домоволодіння, що відчужується, належало продавцю на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М., 27.08.2008 року за реєстровим № 1137, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів за N? 3101593, право власності за яким зареєстровано КП КОР «Макарівське БТІ» 14.10.2008 року в книзі 16, номер запису 481, реєстраційним номер 7247666, що підтверджується витягом 20573899. Як передбачено п. 1.6 договору, продавець стверджує, що відчужуване за цим договором майно під арештом, забороною не перебуває. Продаж майна вчинено за 70746 грн., які продавець отримав від покупців до підписання договору (п. 2.1 договору від 16.10.2009 року). Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С., зареєстровано в реєстрі за № 2795. Рішенням апеляційного суду Київської області від 05.04.2012 року позовні вимоги [PERSON] , в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] , та [PERSON] , на підставі якого останній набув право власності на спірний будинок - задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] , та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М., 27.08.2008 року за реєстровим № 1137, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів за N? 3101593 (а.с. 10-15 том 1). Відповідно до ухвали Макарівського районного суду Київської області від 12.03.2009 року, яка була чинною до 18.01.2012 року (ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18.01.2012 року зазначена ухвала суду першої інстанції скасована), було накладено арешт на спірне домоволодіння за заявою [PERSON] , про забезпечення позову (а.с. 38 том 1). Також, ухвалою Макарівського районного суду від 23.08.2012 в даній справі вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на домоволодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] , до вирішення справи в судовому порядку (т.1 а.с.21). Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 16.12.2014 №7127/14-43/17002/14-43, дійсна (ринкова) вартість житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] (без врахування земельного компонента) станом на момент проведення досліджень становить 1322714 гривень. У зв`язку з ненаданням додаткових матеріалів на дослідження, зокрема: проектно-технічної, договірної та кошторисної документації на реконструкцію будівель та споруд домоволодіння [ADDRESS] ; виконавчої (звітної) документації: актів здачі-приймання виконаних робіт, відомостей матеріалів, тощо на виконання будівельних робіт з реконструкції будівель і споруд вищевказаного домоволодіння; інформації щодо технічного стану будівель та споруд домоволодіння станом на 2009 рік, надати відповіді на питання 2, 3 не було можливості. На території домоволодіння [ADDRESS] було з 2009 року проведено: реконструкцію житлового будинку, в результаті яких було збільшено площу житлового будинку та його конфігурацію; влаштування нових господарських будівель та споруд; реконструкцію сараю літ. "Б"; влаштування на подвір`ї вимощення з декоративного каменю та огорожі. На час\~проведення натурного\~обстеження домоволодіння\~ [ADDRESS] будівельні\~роботи з\~реконструкції надвірних\~споруд домоволодіння\~не проводились (т.2 а.с.102-122). Згідно листа Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області №7/10-8/0802/08/02 від 08.02.2014, під час перевірки з виїздом на місце встановлено, що на земельній ділянці за вищевказаною адресою розміщений житловий будинок, господарські будівлі та споруди. Ознак виконання будівельних робіт та нового будівництва, не виявлено. На момент перевірки замовник будівництва та будівельники були відсутні, будівельної техніки на об`єкті не було (т.2 а.с173). Згідно архівного витягу, виданого Архівним відділом Макарівської районної державної адміністрації 21.05.2010, рішенням №2 виконкому Макарівської селищної ради народних депутатів від 19.01.1988, впорядковано нумерацію будинків в [ADDRESS] (т.5 а.с.13). Відповідно архівного витягу, виданого Архівним відділом Макарівської районної державної адміністрації 21.05.2012, протоколом №6 засідання правління колгоспу «Комуніст» с. Макарів від 18.04.1973, рекомендовано зборам уповноважених прийняти [PERSON] в члени колгоспу і виділити 30 га. Протоколом №3 зборів уповноважених членів колгоспу «Комуніст» с. Макарів від 03.07.1973, затверджено рішення правління колгоспу. Виділено земельні ділянки, зокрема [PERSON] 030 (т.5 а.с.14). Згідно архівної довідки №06-04/159 від 26.02.2010, виданої Архівним відділом Макарівської районної державної адміністрації в погосподарській книзі №14 Макарівської селищної ради депутатів трудящих станом на 01.01.1974 в господарстві (особовий рахунок № [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] значаться: голова сім`ї - [PERSON] (так у документі), 1940 року народження, будинок 1923 року збудування; земля, що знаходиться в особистому користуванні господарства в 1974 році всього 0,30 га. В протоколах засідань правління, зборів уповноважених членів колгоспу «Комуніст», смт Макарів Київської області за 1971 рік не виявлено рішення про надання земельної ділянки [PERSON] (т.5 а.с.15). У матеріалах справи міститься витяг із земельно-шнурової книги №24, згідно якої власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 30 га значиться [PERSON] (т.5 а.с.16-18). Відповідно рішення Макарівської селищної ради №218-16-VІ від 26.03.2009, надано дозвіл на виготовлення технічної документації для передачі у приватну власність громадянам України для ведення особистого селянського господарства і будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд і гаражного будівництва на території Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області згідно додатку (т.5 а.с.31). Згідно витягу з рішення Макарівської селищної ради №339-24-VІ від 26.07.2012, визнано такими, що втратили чинність рішення селищної ради від 26.03.2009 №218-16-VІ в частині передачі земельної ділянки [PERSON] , [PERSON] площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] (т.5 а.с.32). До матеріалів справи долучено також проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для безоплатної передачі у власність громадянам України [PERSON] , [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд в [ADDRESS] (т.8 а.с.128-158). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №121895292 від 25.04.2018, власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Підстава набуття права власності договір купівлі-продажу №4304 від 15.12.2016, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального кругу Войтковським В.С. (т.6 а.с.202-205). Відповідно довідки, виданої архівним відділом Бучанської районної державної адміністрації №05-06/59 від 21.01.2022, у протоколах сесій, засідань виконавчого комітету Макарівської селищної ради Київської області за 1991-2014 роки, які зберігаються в архівному фонді № P-210 «Макарівська селищна рада та її виконавчий комітет, смт Макарів Макарівського району Київської області», не виявлено рішення про вилучення земельної ділянки (припинення користування земельною ділянкою) розміром 0,36 га у [PERSON] по [ADDRESS] на території Макарівської селищної ради Київської області (т.8 а.с.240). Згідно листа Макарівської селищної ради №03-23/333 від 12.02.2024, Макарівською селищною радою восьмого скликання рішення про вилучення у [PERSON] земельної ділянки, у тому числі за адресою: [ADDRESS] , не приймались (т.9 а.с.47). Відповідно вимог ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно може бути витребувано від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Таке витребування застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпну сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного безпосередньо із власником договору. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Для застосування пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України ключовими аспектами є відсутність волі власника на відчуження майна, добросовісність набувача, а також оплатність при відчуженні спірного майна. Стаття 388 ЦК України передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі зазначеної норми залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача на підставі зазначеної норми. Волею є детерміноване i мотивоване бажання особи досягти поставленої мети. Сама по собі воля не тягне юридичних наслідків для відповідної особи. Волевиявлення - прояв волі особою зовні, завдяки чому воля стає доступною для сприйняття іншими особами. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК країни) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Зазначене також підтверджується висновками Верховного Суду, який неодноразово звертав увагу на те, що можливість задоволення позовних вимог на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язане із встановленням двох основних обставин - наявності волі у власника (позивача, який витребував майно) та обставин переходу права власності до останнього набувача (чи було таке набуття добросовісним чи не добросовісним). Разом з тим, положеннями зазначеної норми не зазначено наслідки у випадку, якщо за встановлених обставинами справи одночасно встановлено і відсутність волі у власника під час вибуття з його володіння майна і наявність добросовісного оплатного набуття права власності відповідачем-володільцем спірного майна. Отже, для застосування положень пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України є визначальним питання добросовісності/недобросовісності набувача, оплатність чи неоплатність набуття добросовісним набувачем такого майна, а також обставини, за яких спірне майно вибуло з володіння первісного власника (за волею чи без волі власника, наприклад, чи в порядку продажу майна у виконавчому провадженні при виконанні судового рішення чи за інших умов), а тому такі обставини підлягають обов`язковому з`ясуванню та перевірці судом для правильного вирішення ним спору. Враховуючи викладене, суд визнає досліджені докази належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивачка безпосередньо не укладала договір купівлі-продажу спірного домоволодіння, а довіреність на підставі якої діяв [PERSON] під час укладення договору купівлі-продажу не містила відомостей щодо надання повноважень довірителем повіреному на відчуження домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Тобто, вищевказане майно вибуло з володіння законного власника поза її волею. Більш того, відповідно рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29.10.2023 у справі №359/7243/13-ц, з [PERSON] стягнуто на користь Повного товариства «Ломбард «Альянс автопотечних кредиторів Стецков та компанія» заборгованість за Договором № 1 Про надання ломбардом фінансового кредиту від 29.05.2007 року, додатковою угодою № 1 від 02.08.2007 року, додатковою угодою № 2 від 20.09.2007 року, додатковою угодою № 3 від 03.12.2007 року в сумі 1788960 (один мільйон сімсот вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень 62 копійки (т.2 ст.173-174). Твердження відповідача [PERSON] про те, що він набув спірне майно за оплатним договором та є добросовісним набувачем, слід оцінювати критично, оскільки, наявність або відсутність підстав для застосування статті 388 ЦК України, слід оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна, а також враховувати висновок про те, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону. На цьому наголосила Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі №233/4365/18. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що питання про добросовісність чи недобросовісність покупця, який набув майно слід оцінювати у кожному конкретному випадку окремо. У постанові Верховного суду від 06.09.2023 у справі № 910/21329/17 зазначено, що добросовісність набувача передбачає не лише звіряння відомостей про права на нерухоме майно з інформацією, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також розумну обачність набувача. Така розумна обачність включає перевірку, виявлення та докладання інших зусиль для визначення наявності прав інших осіб стосовно нерухомого майна. Набувач нерухомого майна може вважатися добросовісним лише тоді, коли він не просто покладався на відомості з Державного реєстру, а робив це добросовісно. Якщо перевірка нерухомого майна дає підстави для сумнівів щодо наявності прав інших осіб на нерухоме майно, у тому числі незареєстрованих, то набувач такого майна має вчинити дії, спрямовані на усунення таких сумнівів, або відмовитися від набуття нерухомого майна; в іншому разі набувач не буде вважатися добросовісним. Відповідач [PERSON] придбав спірне домоволодіння під час дії ухвали про накладення на нього арешту в якості забезпечення позову з забороною його відчуження. Також, суд враховує той факт, що договір купівлі-продажу укладався під час перебування вказаної справи в провадженні суду (з 2012 року) і вказані відомостей перебували у вільному доступі. Щодо твердження представника відповідача про те, що [PERSON] здійснено реконструкцію спірного домоволодіння та значно збільшено його площу, то суд оцінює вказане критично, оскільки зазначені дії відбувалися під час дії ухвали про накладення арешту на майно в якості забезпечення вказаного позову, а також згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 16.12.2014 №7127/14-43/17002/14-43 відсутня проектно-технічна, договірна та кошторисна документація на реконструкцію будівель та споруд домоволодіння [ADDRESS] ; виконавча (звітна) документація: акти здачі-приймання виконаних робіт, відомостей матеріалів, тощо на виконання будівельних робіт з реконструкції будівель і споруд вищевказаного домоволодіння. Оцінюючі здобуті докази суд приходить до висновку, що спірне домоволодіння вибуло з власності [PERSON] поза її волею, а тому має бути витребувано з володіння [PERSON] на її користь. Однак, заявлена вимога щодо визнання права власності позивачки на спірне домоволодіння не підлягає задоволенню, оскільки виходячи з вимог ст.388 ЦК України, її право власності презюмується, а у разі набрання вказаним рішенням законної сили, воно підлягатиме виконанню шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи викладене,

Outcome: partial