Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись в суд з позовом до Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані по [ADDRESS] , в т.ч. на належні їм по 1/3 частині домоволодіння та по 1/6 частині кожному цього ж домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (дружина/мати позивачів). Свої вимоги обґрунтовували тим, що у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищевказане домоволодіння, в нотаріальному порядку їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що позбавляє їх можливості оформити спадщину на спадкове майно та на належні їм частки домоволодіння. Окрім цього, позивачі просили суд витребувати у Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області копію спадкової справи № 202/2014. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 04.11.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву та роз`яснено право пред`явити зустрічний позов. Також вказаною ухвалою зобов`язано Тлумацьку державну нотаріальну контору Івано-Франківської області належним чином посвідчену копію спадкової справи, у разі її відкриття, та витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи № 202/2014, у разі її відкриття, та витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи, зокрема щодо майна: [PERSON] , померлої [INFO] , останнє місце проживання якої було с. Бортники Івано-Франківського району Івано-Франківської області. 27.11.2024 року з Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області надійшла копія спадкової справи № 202/2014, заведена після смерті [PERSON] . Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 04.12.2024 року до участі у справі залучено співвідповідача [PERSON] . Крім цього, даною ухвалою було встановлено співвідповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву та роз`яснено право пред`явити зустрічний позов. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явились, однак у позовній заяві просили розгляд справи провести у їх відсутності. Представник відповідача Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив розгляд справи провести без його участі. [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив розгляд справи провести без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги № 2 Бортниківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року за [PERSON] (позивач), який був головою двору, [PERSON] та [PERSON] (позивачка) значилось господарство (колгоспний двір), розташоване по [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 24.02.2005 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , побудовані у 1967 році та не є самовільним будівництвом (а.с. 4-7). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Пунктом 3 вищевказаної Постанови визначено, що вирішуючи спори про право приватної власності на майно, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про власність» об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення, набуті з передбачених законом підстав. Отже [PERSON] (позивач), [PERSON] та [PERSON] (позивачка) в рівних долях (по 1/3 частині кожному) належало майно господарського двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про одруження [PERSON] (позивач) та [PERSON] з 03.10.1965 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 16). У шлюбі у них народилось двоє дітей: донька [PERSON] (позивачка), [INFO] , та син [PERSON] (співвідповідач), [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 19, 70). 01.10.1994 року [PERSON] (позивачка) зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 26.09.2024 року (а.с. 15). 13.07.2004 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] (позивачка) було розірвано та після державної реєстрації розірвання шлюбу їй було залишено шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 17). 04.03.2006 року [PERSON] (позивачка) зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 18). [INFO] [PERSON] (дружина/мати позивачів) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент смерті спадкодавця - [PERSON] , для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивачка) прийняли спадщину в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (чоловік/мати позивачів), успадкувавши належну їй 1/3 частину домоволодіння (по 1/6 частині кожен), оскільки вони вступили в управління спадковим майном, до дня смерті проживали разом з нею, вели з нею спільне господарство та проводили її похорон, що підтверджується довідкою Бортниківського старостинського округу № 2 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 314 від 24.09.2024 року (а.с. 10). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 202/2014 від 19.11.2014 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (дружина/мати позивачів) (а.с. 42-53). Крім цього з матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] (дружина/мати позивачів) є її чоловік [PERSON] (позивач) та діти: [PERSON] (співвідповідач) та [PERSON] (позивачка). Однак [PERSON] (співвідповідач) спадщину в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] не приймав, з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався та не вступив в управління спадковим майном. В свою чергу [PERSON] (співвідповідач) 07.08.2024 року звертався до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини (а.с. 46 зворот), а також подав до суду письмову заяву про визнання позову. Отже [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивачка) є єдиними спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] (дружина/мати позивачів), інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину, немає та з заявами про прийняття спадщини інші особи не звертались. У зв`язку з цим на момент звернення до суду позивачі правомірно претендують по 1/2 частині кожний на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, в т.ч. на належні їм по 1/3 частині домоволодіння та по 1/6 частині кожному цього ж домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (дружина/мати позивачів). Позивачам в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за законом після смерті [PERSON] (дружина/мати позивачів) на спадкове домоволодіння, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданими державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області №№ 511/02-31, 512/02-31 від 22.08.2024 року (а.с. 13, 14). Зазначені обставини перешкоджають позивачам належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, враховуючи те, що відповідач та співвідповідач повністю визнали позов, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що сторонами по справі не заявлялось вимог про відшкодування судових витрат, клопотань про відшкодування витрат до закінчення судових дебатів до суду не надходило, суд не може вийти за межі заявлених вимог, а тому питання розподілу судових витрат судом не вирішується. На підставі ст.ст. 535, 548, 549, 553, 560, 561 ЦК України (в редакції 1963 року),

Outcome: approved