Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 12.09.2023 [PERSON] звернулася до суду з позовом до КНП Ізмаїльської міської ради «Ізмаїльська міська центральна лікарня» про стягнення середнього заробітку згідно ст. 119 КЗпП України. Свої вимоги мотивує тим, що з 16.01.2019 працювала на посаді медичної сестри хірургічного відділення у КНП Ізмаїльської міської ради «Ізмаїльська міська центральна лікарня» згідно до наказу № 10К від 16.01.2019. 12.09.2019 року, між позивачкою та Начальником [INFO] було укладено Контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу. У зв`язку з укладенням контракту відповідачем було видано наказ № 160-К від 11.09.2019 «Про увільнення [PERSON] від роботи у зв`язку з проходженням військової служби за контрактом». Відповідач, видаючи Наказ № 160-К від 11.09.2019, у пункті 3 передбачив свій обов`язок по нарахуванню позивачці середнього заробітку, а саме було зазначено: «нарахувати середній заробіток за період з 12.09.2019 та вжити заходів, передбачених діючим законодавством України, для відшкодування із Держбюджету перерахованих сум». Проте відповідач свій обов`язок не виконав. Відповідач мав виплачувати позивачці середній заробіток з часу її вивільнення у зв`язку з укладенням Контракту, тобто з 12.09.2019 до 18.07.2022. 19.03.2024 позивачка уточнила позовні вимоги та просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за період з 12.09.2019 по 18.07.2022 у сумі 140\~526,75 грн без врахування (утримання) податків та зборів. Аргументи учасників справи В судове засідання позивачка не з`явилася, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, згідно заяви представника позивача від 30.12.2024 просить провести судове засідання, призначене на 30.12.2024, без участі представника, раніше у судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, вважають, що позивачка має право на отримання відповідних виплат, передбачених законом, відсутність механізму їх виплати не є підставою для порушення відповідачем зобов`язання, покладеного законом. В судове\~засідання представник\~відповідача не\~з`явився,\~про час\~та місце\~судового розгляду\~справи повідомлений\~належним чином,\~згідно заяви\~від 30.12.2024\~просить судове\~засідання,\~призначене на\~30.12.2024,\~провести у\~відсутність представника,\~позовні вимоги\~не визнає\~у повному\~обсязі.\~Згідно відзиву\~на позов\~від 17.10.2023,\~позивач працює\~в КНП\~IMP\~IP\~ОО «Ізмаїльська\~МЦЛ» з\~27.12.2018\~на посаді\~медичної сестри.\~Наказом по\~підприємству від\~11.09.2019\~№ 160-К\~ [PERSON] \~було увільнено\~від роботи\~у зв`язку\~з проходженням\~військової служби\~за контрактом\~із нарахуванням\~середнього заробітку\~та вжиттям\~заходів,\~передбачених діючим\~законодавством України,\~для відшкодування\~із Держбюджету\~перерахованих сум.\~В період\~часу з\~2019\~по 01.04.2020\~роки фінансування\~КНП IMP\~IP\~ОО «Ізмаїльська\~МЦЛ» здійснювалось\~відповідно до\~медичної субвенції,\~через що\~був брак\~коштів на\~медичну сферу,\~тому у\~затвердженому на\~2019-2020\~роки виплату\~компенсацій передбачено\~не було.\~Розпорядженням Кабінету\~Міністрів України\~від 15.11.2019\~№ 1110-р\~«Про перерозподіл\~та розподіл\~медичної субвенції\~з державного\~бюджету місцевим\~бюджетам у\~2019\~році» було\~здійснено перерозподіл\~медичної субвенції\~з державного\~бюджету місцевим\~бюджетам,\~розподіл резерву\~коштів медичної\~субвенції з\~державного бюджету\~місцевим бюджетам\~та нерозподілених\~видатків медичної\~субвенції з\~державного бюджету\~місцевим бюджетам,\~у тому\~числі для\~територій Донецької\~та Луганської\~областей,\~на яких\~органи державної\~влади тимчасово\~не здійснюють\~свої повноваження,\~згідно з\~додатком,\~відповідно до\~статті 20\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2019\~рік» та\~частини шостої\~статті 108\~Бюджетного кодексу\~України.\~21.11.2019\~КНП IMP\~IP\~ОО «Ізмаїльська\~МЦЛ» звернулось\~з листом\~до військового\~комісаріату [INFO] з\~проханням перерахувати\~кошти для\~виплати позивачу\~середнього заробітку.\~06.12.2019\~найшла відповідь\~з рекомендацією\~звернутись до\~командування в/ч\~ [NUMBER] \~у зв`язку\~з тим,\~що Державна\~прикордонна служба\~України підпорядковується\~Міністерству внутрішніх\~справ.\~25.02.2020\~КНП IMP\~IP\~ОО «Ізмаїльська\~МЦЛ» звернулось\~до начальника\~ [NUMBER] \~прикордонного загону\~ [PERSON] \~з таким\~самим проханням,\~але відповіді\~на лист\~отримано не\~було. 17.07.2020\~на гарячу\~лінію Держпраці\~в Одеській\~області надійшло\~звернення позивача\~з вимогою\~виплатити середньомісячну\~заробітну плату\~за період\~її служби\~за контрактом,\~у зв`язку\~з чим\~31.08.2020\~до Ізмаїльської\~міської ради\~надійшов лист\~від Головного\~управління Держпраці\~в Одеській\~області з\~метою виявлення\~порушень.\~17.09.2020\~на скаргу\~позивача Ізмаїльською\~міською радою\~було надано\~розгорнуту відповідь\~із зазначенням\~норм діючого\~законодавства,\~яку було\~направлено позивачу\~та до\~Головного управління\~Держпраці в\~Одеській області.\~05.02.2021\~Головним державним\~інспектором відділу\~з питань\~праці та\~заробітної плати\~Головного управління\~Держпраці в\~Одеській області\~за результатами\~позапланової перевірки\~дійсно був\~складений акт\~№ ОД014/062/АВ\~від 05.02.2021\~із зазначенням\~як порушення\~невиплату позивачу\~середнього заробітку\~під час\~проходження військової\~служби у\~період часу\~з 12.09.2019. 10.02.2021\~КНП IMP\~IP\~ОО «Ізмаїльська\~МЦЛ» були\~повторно відправлено\~листи до\~наступних організацій:\~Головному державному\~інспектору з\~питань оплати\~праці Управління\~з питань\~праці Головного\~управління Держпраці\~в Одеській\~області Продановій\~О.І.;\~Начальнику Головного\~управління Держпраці\~в Одеській\~області Байдюк\~С.В.;\~Голові Державної\~прикордонної служби\~України Дейнеко\~С.В.;\~Міністру внутрішніх\~справ України\~Авакову А.Б.;\~Начальнику Ізмаїльського\~прикордонного загону\~Луцкову В.М.\~З отриманих\~відповідей вбачається,\~що компенсації\~військовослужбовцям,\~які передбачені\~ст.\~119\~КЗпП України,\~виплачувались лише\~2014-2015\~років у\~відповідності до\~Постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 04.03.2015\~№ 105\~«Про затвердження\~Порядку виплати\~компенсації підприємствам,\~установам,\~організаціям у\~межах середнього\~заробітку працівників,\~призваних на\~військову службу»,\~яка втратила\~чинність на\~підставі постанови\~Кабінету Міністрів\~України від\~10.04.2019\~№307\~«Про визнання\~такими,\~що втратили\~чинність,\~деяких постанов\~Кабінету Міністрів\~України».\~На разі,\~на час\~підписання позивачем\~контракту про\~проходження військової\~служби постанова\~Кабінету Міністрів\~України від\~04.03.2015\~№ 105\~вже втратила\~чинність,\~отже механізм\~перерахувань і\~виплат таких\~компенсацій діючим\~законодавством України\~не передбачений. Також,\~КНП IMP\~IP\~ОО «Ізмаїльська\~МЦЛ» з\~метою виплати\~середнього заробітку\~позивачу звернулось\~з листом\~до Ізмаїльської\~міської ради,\~але отримало\~відмову у\~зв`язку з\~тим,\~що міський\~бюджет на\~2021\~рік був\~затверджений з\~недостатністю коштів\~по видатках\~на заробітну\~плату. Коштів на відшкодування середнього заробітку особам, призваним на військову службу, та фінансування закладів охорони здоров`я з такої мети НСЗУ не передбачає. З 01.04.2020 в рамках медичної реформи КНП IMP IP ОО «Ізмаїльська МЦЛ» працює за договорами з Національною службою здоров`я України та отримує кошти за фактично пролікованого пацієнта, у зв`язку з чим виплата середнього заробітку працівникам, які проходять військову службу НСЗУ, не передбачена, а відповідно до ст. 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом, зі свого боку КНП IMP IP ОО «Ізмаїльська МЦЛ» вчинило всі можливі дії щодо отримання компенсації з метою виплати середнього заробітку позивачу. Раніше представник відповідача у судовому засіданні не заперечувала право позивачки на отримання середнього заробітку, проте просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з тих підстав, що відсутній механізм виплати таких сум відповідачем, із математичним розрахунком середнього заробітку згодна. Фактичні обставини справи, встановлені судом Наказом від 11.09.2019 № 160-К [PERSON] було увільнено від роботи у КНП Ізмаїльської міської ради «Ізмаїльська центральна лікарня» у зв`язку з проходженням військової служби за контрактом, що сторонами визнано та відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. 12.09.2019 між [PERSON] та Начальником [INFO] укладено контракт про проходження громадянином України військової служби в Державній прикордонній службі на посадах осіб сержантського і старшинського складу, строком на 3 роки. Контракт набрав чинності 12.09.2019, наказ від 12.09.2019 № 419-ОС (а.с. 11-14). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 07.05.2022 Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 178, [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 10). Згідно довідки військової частини [NUMBER] від 09.08.2023 № 12/439, [PERSON] дійсно проходить службу у військовій частині [NUMBER] [ADDRESS] Державної прикордонної служби України з 12.09.2019 (наказ командира частини від 12.09.2019 № 419-ОС) по теперішній час (а.с. 19). Згідно листа Головного управління Держпраці в Одеській області від 18.02.2021, під час проходження військової служби за контрактом після увільнення адміністрацією КНП ІМР «Ізмаїльська міська центральна лікарня» жодні дії стосовно дотримання норм чинного законодавства про працю в частині виплати середнього заробітку [PERSON] вчинено не було (тобто, відповідні державні гарантії належним чином не реалізовано) (а.с. 15-18). Згідно Акту Головного управління Держпраці в Одеській області від 05.02.2021, складного за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, праці, зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснення державного гірничого нагляду КНП ІМР «Ізмаїльська міська центральна лікарня», середній заробіток на підприємстві, в якому працювала [PERSON] на час призову, за час набуття права на таку виплату з дня зарахування працівника до списків особового складу військової частини, не нараховано та не виплачено, чим також порушено п. 3 Наказу підприємства від 11.09.2019 № 160-К, та позбавлено права на гарантії та пільги відповідно діючого законодавства (а.с. 38-45). Позиція суду Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 2 ЦПК України,\~завданням\~цивільного судочинства\~є справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Суд\~та учасники\~судового процесу\~зобов`язані керуватися\~завданням цивільного\~судочинства,\~яке превалює\~над будь-якими\~іншими міркуваннями\~в судовому\~процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; неприпустимість зловживання процесуальними правами. Згідно ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані\~встановлюються такими\~засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями\~свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до\~статті 43 Конституції України,\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з частиною першою статті\~3\~та статтею\~4 КЗпП України,\~трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з\~КЗпП України\~та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до частин першої, третьої\~статті 21 КЗпП України,\~трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно з частиною першою\~статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються з частиною першою\~статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Структура заробітної плати визначена\~статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата\~це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата\~це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати\~це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до частини першої\~статті 4 Закону України «Про оплату праці»,\~джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності. Згідно з пунктом 3 частини першої\~статті 36 КЗпП України,\~підставами припинення трудового договору є, зокрема призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частини третьої\~статті 119 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої\~статті 119\~КЗпП України (на час виникнення спірних правовідносин, яка була чинною до 18.07.2022), за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до\~Закону України\~"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". 19.07.2022 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2359-ІХ від 01.07.2022, пунктом 17 якого внесено зміни, а саме: «у\~частині третій\~статті 119 слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінити словами «зберігаються місце роботи і посада»». Виходячи з вищевикладеного, за період з 12.09.2019 до 18.07.2022 позивачка мала право на отримання середнього заробітку відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України. Праву позивачки на отримання вищевказаних сум кореспондує обов`язок позивача щодо їх виплати. Відсутність коштів та механізму їх виплати не звільняє відповідача від обов`язку виплатити позивачці суму середнього заробітку, передбаченого законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»,\~порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати»\~затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі\~Порядок № 100). Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до довідки КНП ІМР «Ізмаїльська міська центральна лікарня» № 01/06-223 від 12.03.2024 середній заробіток [PERSON] на момент увільнення її з роботи у 2019 році складає 193,83 грн за один відпрацьований день (а.с. 82). Згідно із наданим позивачкою розрахунком в уточненнях до позовної заяви від 19.03.2024 (а.с. 84) сума середнього заробітку за період з 12.09.2019 по 18.07.2022 становить 140526,75 (193,83 грн - середньоденна заробітна плата х 725 р.д.) грн. Розрахунок середнього заробітку відповідачем не оспорено. За таких обставин, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за період 12.09.2019 по 18.07.2022 у сумі 140526,75 грн, яка обчислена без утримання податків та зборів. Згідно із ч. 2 ст. 233 КЗпП України в редакції станом на дату отримання позивачкою права на середній заробіток відповідно до ч. 3 ст. 119 КзПП України та станом на дату припинення такого права, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За таких обставин, строк для звернення до суду з вищевказаним позовом позивачкою не пропущено. Судові витрати Згідно ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Відповідно до\~ст.\~7\~Закону України\~«Про державний\~бюджет України»,\~з 1\~січня 2023\~року прожитковий\~мінімум для\~працездатних осіб\~встановлено 2684\~грн. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справлється 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З огляду на задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1405,27 грн (140\~526,75 грн * 1%). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved