Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

16 січня 2024 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якій позивач просить суд усунути перешкоди у вихованні і спілкуванні з дочкою [PERSON] , [INFO] шляхом встановлення наступного графіка систематичних побачень: 1. Перші два місяці після встановлення судом способу участі: 1.1. протягом чотирьох годин три або чотири будь-які дні тижня (ураховуючи обставини служби батька) попередньо узгодивши побачення із матір`ю дитини за добу, за місцем проживання батька або у загальнодоступних місцях, у присутності матері; 1.2. протягом чотирьох годин у дні державних свят попередньо узгодивши побачення із матір`ю дитини за добу, за місцем проживання батька або у Загальнодоступних місцях, у присутності матері. 2. Після спливу двох місяців після встановлення судом способу участі: 2.1. протягом чотирьох годин три або чотири будь - які дні тижня (ураховуючи обставини служби батька) попередньо узгодивши побачення із матір`ю дитини за добу, за місцем проживання батька або у загальнодоступних місцях, без присутності матері; 2.2. протягом чотирьох годин у дні державних свят попередньо узгодивши побачення із матір`ю дитини за добу, за місцем проживання батька або у загальнодоступних місцях, без присутності матері; 2.3. протягом 14 днів два рази на рік у періоди відпустки батька, попередньо узгодивши період з матір`ю дитини, за місцем проживання батька або у подорожах, включно, за межі України, без присутності матері; 3. У період хвороби безперешкодно відвідувати доньку за місцем її фактичного перебування; 4. Необмежене спілкування батька з донькою засобами телефонного та інтернет - зв`язку (через зв`язок, відео - зв`язок у мобільних додатках та соціальних мережах), ураховуючи попередньо узгоджений режим дня дитини. 5. У разі зміни фактичного місця проживання дитини з матір`ю на інше у межах України, попередити батька про такі зміни та протягом всього часу перебування за межами міста Харкова надання можливості необмеженого епілкування батька з донькою засобами телефонного та інтернет - зв`язку (через зв`язок, відео - зв`язок у мобільних додатках та соціальних мережах), ураховуючи попередньо узгоджений режим дня дитини. 6. У разі виїзду матері з дитиною за кордон, попередити батька про знаходження за межами України та протягом усього періоду перебування за кордоном надання можливості необмеженого спілкування батька з донькою засобами телефонного та інтернет - зв`язку (через зв`язок, відео - зв`язок у мобільних додатках та соціальних мережах), ураховуючи попередньо узгоджений режим дня дитини. Свої вимоги обгрунтовує тим, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] , проживали разом однією родиною без реєетрації шлюбу. [INFO] у пари народилася донька [PERSON] . Реєстрацію народження дитини було проведено відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області за актовим записом № 1033 відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України. Реєстрацію місця проживання дитини було проведено за адресою реєстрації місця проживання батька: [ADDRESS] . Деякий час після народження дитини батьки проживали разом, потім стали мешкати окремо. Донька разом із матір`ю стали проживати за адресою реєстрації місця проживання матері дитини: [ADDRESS] . З самого початку окремого проживання батьків дитини позивач докладав усіх зусиль для відвідин та отримання можливості побачити свою доньку, з матір`ю дитини позивач кожного разу телефоном домовлявся про свій візит у конкретні дату та час, але по приїзді батька до дитини з`ясовувалось, зі слів матері, що дитина або спить, або хворіє і таке інше. Мати навіть не впускала батька дитини до помешкання: виходила з будинку і кожного разу знаходила пояснення неможливості візиту батька до дитини. Тобто увесь час окремого проживання батька від дитини, завдяки тому, що відповідачка свідомо чинила перешкоди позивачу у спілкуванні та вихованні своєї доньки, фізично не давала змоги батьку побачити свою дитину, позивач бачив дитину всього декілька разів. Не зважаючи на таке ставлення матері дитини до її батька, зловживання правами одного з батьків, позивач все одно у будь-який спосіб намагався побачитися з донькою, приймати участь у її вихованні і розвитку. Окрім того, позивачем регулярно кожного місяця перераховувались кошти на рахунок матері дитини у якості аліментів у розмірі частки від доходів. Останнього разу позивач бачив доньку 25 лютого 2022 року упродовж всього хвилин 10 за місцем проживання матері дитини. Після початку Збройної агресії проти України відповідачка разом із донькою мешкали за кордоном. Тобто батько взагалі втратив можливість бачитися із донькою. Мати дитини дала батьку зрозуміти, що якщо він хоче спілкуватися з дитиною, нехай придбає їм ноутбук для надання можливості спілкування засобами онлайн - зв`язку. Позивач придбав матері з дитиною такий технічний пристрій. Але натомість, після цього зв`язок з матір`ю дитини за її ініціативою було перервано взагалі: відповідачка не відповідає на телефонні дзвінки та «заблокувала» доступ позивачу до її акаунтів у соціальних мережах. Враховуючи те, що доньці всього 4 роки, позивач ніякими іншими засобами, окрім як через мати дитини, безумовно не може зв`язатися із донькою. На теперішній час відповідачка разом із дитиною повернулися із-за кордону на територію України та мешкають у місті Харкові за адресою проживання матері дитини. З ураховуючи обставини, що склалися, позивач не виключає можливості щодо свідомого налаштування матір`ю доньки проти батька. Дочка [PERSON] є єдиною та щиро любимою рідною дитиною для батька. Тому, оскільки поведінка матері дитини унеможливлює реалізацію батьком своїх прав на участь у вихованні та розвитку, зустрічах з дитиною, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав як батька. Позивач зазначає, що на теперішній час фактично проживає у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] . У квартирі для доньки наявні всі комфортабельні умови для часу проводження разом із батьком, для розвитку та відпочинку дитини. Батько дитини офіційно працевлаштований - займає посаду інспектора патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції. За місцем служби характеризується як добре підготовлений співробітник, який до виконання службових обов`язків ставиться відповідально, в стосунках з громадянами коректний, тактовний, з повагою відноситься до оточуючих, має стабільний щомісячний дохід, повністю здоров та не перебуває на будь - якому диспансерному обліку. Разом із позовом, [PERSON] подав клопотання про виклик та допит в якості свідків [PERSON] , та [PERSON] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 січня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрити загальне позовне провадження. Призначено підготовче судове засідання. 01 лютого 2024 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Мойсюк А.М. про залишення без розгляду та повернення позовної заяви. Представник відповідача вважає, що позивачем безпідставно подано позовну заяву, а судом не враховано обов`язкового порядку досудового врегулювання спору, зокрема передумовою звернення до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні та встановленні порядку участі є обов`язкове звернення одним із батьків до органу опіки та піклування з заявою про визнання способу участі у вихованні дитини та спілкуванні. 06 лютого 2024 року представника відповідача [PERSON] - адвокатом Мойсюк А.М. подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого прсив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині усунення перешкод батьку у вихованні і спілкуванні з дочкою шляхом встановлення зазначеного позивачем граіфіку. Стягнути з позивача на користь [PERSON] , витрати на профеесійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн.. Зазначив, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження порушення графіку спілкування, обов`язкове досудове врегулювання спору шляхом звернення до органу опіки та піклування з заявою про встановлення графіку спілкування останнім не застосовувалося, а матеріали справи не містять доказів належного виконання батьківських обов`язків, зокрема відсутності заборгованості зі сплати аліментів тощо. Так, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Згідно обставин, викладених у тексті позовної заяви та додатками, жодним чином неможливо встановити факту здійснення перешкод зі сторони відповідачки. Позивачем не надано жодних доказів здійснення перешкод зі сторони матері, графік спілкування, встановлений органом опіки та піклування відсутній, як наслідок відсутні обставини, що свідчили би про недотримання відповідачкою графіку. Натомість, мати не заперечує проти спілкування батька з донькою, зокрема позивач неодноразово (за умов волевиявлення) проводив час з дитиною на прогулянках без присутності матері. Вказане, зокрема можуть підтвердити свідки: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, мало місце непоодиноких випадків, коли батько після проведення спільного з донькою часу, повертав дитину додому у сльозах та не міг дати раду доньці. Після прогулянок з батьком, донька поверталася додому у неохайному вигляді, схвильованою та страхом в очах. Згодом, сусіди повідомляли, що були свідками того, що під час прогулянки батька з донькою, [PERSON] почала плакати, однак батько не справившись з емоціями дитини, відвів її за будинок на поле, де дитина була в істериці допоки не заспокоїлась від втоми. В цей день. Позивач повернув дитину додому у вкрай схвильованому та емоційному стані. Дійсно, були поодинокі випадки, коли батько без попередження навідувався за місцем проживання доньки в ранній період часу, однак дитина в цей час спала. Враховуючи вік дитини та важливість здорового сну, мати не наважилась будити доньку задля безпідставних та необдуманих забаганок Позивача. Разом з тим, Позивач є поліцейським та здійснює службові повноваження пов`язані зі спілкуванням з великою кількістю осіб, зокрема, тими що є соціально небезпечними. Враховуючи загострення епідеміологічної оеспіраторної хвороби COVID-19 на території України, віковий імунітет та здоров`я доньки - мати була занепокоєна спілкуванням батька з донькою без захисної маски. Однак, позивачу було на це байдуже та сприймалося ним як здійснення перешкод. Отже, твердження позивача щодо здійснення перешкод у спілкуванні з дитиною є безпідставними та не підтвердженими жодними доказами. Батьки мають не тільки права, а й обов`язки щодо утримання дитини та забезпечення якнайкращих умов. Позивачем не надано суду жодних доказів належного виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання дитини та відсутності заборгованості щодо сплати аліментів. Передумовою звернення з позовом до суду і є передбачений обов`язковий порядок звернення до органів опіки та піклування для встановлення графіку спілкування. Оскільки орган опіки та піклування встановлює обставини виникнення спору між сторонами з метою з`ясування, зокрема виконання батьками своїх обов`язків. Так, у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один з батьків, що проживає окремо від дитини, відповідно до пункту 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини(перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (в разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, у разі кливості з іншими родичами дитини, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. До уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Тобто, орган опіки та піклування є тим органом, що попередньо встановлює усі обставини щодо можливого виникнення спору між батьками щодо порядку участі, перевіряє зокрема виконання батьками належного виконання обов`язків та за результатами такого обстеження надає висновок. У разі, якщо висновок органу опіки та піклування сторонами не виконується, передбачений порядок вирішення спору у судовому порядку. Отже, передумовою порушення прав позивача, є наявність порушень зі сторони відповідачки. Позивачем не надано суду жодного з цих документів на підтвердження наявності підстав та фактичного здійснення перешкод у спілкуванні, шляхом порушення графіку спілкування. Позивачем жодними доказами не підтверджено факту здійснення перешкод у спілкуванні з донькою та не надано доказів належного виконання батьківських обов`язків. Звертає увагу суду, що судовим наказом Жовтневого районного суду м.Харкова від 23.04.2020 по справі М°639/2378/20, ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 'Х частини доходів платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з 22.04.2020 та до 13.09.2037. Вказане рішення суду [PERSON] добровільно не виконується. Так, у Салтівському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на примусовому виконанні перебуває вищезазначений судовий наказ за виконавчим провадженням [NUMBER]. Стороною Відповідачки додатково буде долучено до матеріалів справи копію постанови про відкриття виконавчого провадження та розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. Так, після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, задля збереження життя та здоров`я Відповідачка з донькою вимушені були покинути територію країни. На сьогоднішній день, Відповідачка з донькою перебувають на території Словаччини, де зокрема донька [PERSON] забезпечена найкращими умовами проживання, медичним та освітнім забезпеченням, а найголовніше в безпечних умовах перебування поза межами ведення бойових дій. (вказані копи Аоказів лолаються до вілзиву та лолатково булуть лолучені до матеріалів справи за результатами злійснення переклалу) Відповідачка регулярно повідомляє Позивача про фактичне місце перебування, стан здоров`я та розвиток доньки, зокрема шляхом надсилання фото та відео. Проти спілкування батька з донькою не заперечує та вважає за можливе встановити наступний графік спілкування: - Спілкування батька з донькою щодня по дві години телефонними засобами зв`язку, відеозв`язку, месенджерами за попередньою домовленістю з мітр`ю, з урахуванням графіку харчування та сну дитини. Таким чином, враховуючи вік дитини, стан здоров`я, графік харчування та сну, вищезазначений порядок участі батька у вихованні доньки буде доцільним та матиме на меті забезпечення якнайкращих інтересів дитини та не порушувати прав батька. 14 лютого на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Мойсюк А.М. про виклик свідків, а саме [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В підготовчому судовому засіданні 14.02.2024 без виходу до нарадчої кімнати в задоволені клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду відмовлено. 12 квітня 2024 року представника відповідача [PERSON] - адвокатом Мойсюк А.М. подано клопотання про долучення доказів. 06 червня представником позивача [PERSON] - адвокатом Іщенко О.В, подано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. 11 червня 2024 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Іщенко О.В, подано клопотання про приєднання доказів, довідки про відсутність заборгованості по сплаті аліментів. В підготовчому судовому засідання 11.06.2024, без виходу до нарадчої кімнати клопотання представників сторін задоволені, долучені до матеріалів справи надані ними письмові докази, направлено листа Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. 28 червня 2024 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Мойсюк А.М. надійшло клопотання про долучення до справи доказів. Копії письмових доказів, надані сторонами долучені до матеріалів справи. В підготовчому судовому засіданні представники сторін просили їх клопотання про виклик свідків задовольнити, не заперечували проти закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до розгляду. В підготовчому засіданні 28.06.2024 судом розглянуті клопотання позивача та представника відповідача про виклик свідків, та без виходу до нарадчої кімнати постановлені ухвали, клопотання про виклик та допит заявлених свідків задоволено. Ухвалою суду від 28 червня 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі одного з батьків у вихованні дитини. Призначено справу до судового розгляду. Стосовно юрисдикції розгляду справи. В підготовчому судовому засіданні, представником позивача подавалось клопотання про залишення позову без розгляду з посиланням на норми міжнародного права та практику Верховного суду, висновки, викладені у постанова від 02.02.2022 у справі № 320/5807/19, від 29.07.2019 у справі № 761/37759/18, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16, від 18.09.2023 у справі № 545/2247/18. Слід зазначити, у справах у справі № 320/5807/19, № 761/37759/18 позовні заяви залишались без розгляду з підстав розгляду справ судами іноземних державах між тими самими сторонами та предмету. У справі № 545/2247/18 судом встановлено, що дитина була не законно вивезена з країни на родження та існує невиконане рішення про ії повернення до країни та вирішення судом іноземної держави щодо визначення місця проживання дитини. У справі № 520/1185/16 вирішувався спір щодо предмету іпотеки, що вказує на помилковість посилання на цю постанову. Доказів, що відповідач зверталась до суду іноземної держави для вирішення спору щодо виховання дитини матеріали справи не містять тому відсутні підстави залишення позобву без розгляду. Верховний Суд у постанові від 31 липня 2024 року у справі № 760/18630/22 зазначив висновок щодо застосування міжнародного права для визначеня підсудності справ. Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається ЦПК України, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (стаття 497 ЦПК України). Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися (частина перша статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Питання набуття, здійснення, припинення чи обмеження батьківської відповідальності, а також її делегування, права опіки, в тому числі права стосовно піклування про особу дитини та, зокрема, право визначати місце проживання дитини, а також права на спілкування, у тому числі право брати дитину на обмежений період у місце інше, ніж звичайне місце проживання дитини, охоплюються предметною сферою застосування Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей 1996 року (надалі - Гаазької конвенції про батьківську відповідальність 1996 року). Відповідно до пункту 1 статті 5 Гаазької конвенції про батьківську відповідальність 1996 року судові або адміністративні органи Договірної держави звичайного місця проживання дитини мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майно дитини. Стаття 6 Гаазької конвенції про батьківську відповідальність 1996 року встановлює, що для дітей-біженців та дітей, які внаслідок суспільних негараздів в їхній країні переміщені до інших держав, органи Договірної Держави, на території якої ці діти перебувають у результаті їхнього переміщення, мають юрисдикцію, передбачену в пункту 1 статті 5 Положення попереднього пункту також застосовуються до дітей, чиє звичайне місце проживання не може бути встановлено. Наведені норми дозволяють дійти до висновку, що юрисдикція спорів щодо батьківського піклування має визначатися залежно від місця звичайного проживання (п.п.47-51). Гаазька конвенції про батьківську відповідальність 1996 року не містить визначення поняття «звичайне місце проживання». Воно має встановлюватися на основі всіх обставин, які мають місце в кожній конкретній справі. Звичайне місце проживання може підтверджуватися таким: відвідуванням дошкільного навчального закладу - садка, школи, різноманітних гуртків; за результатами встановлення таких обставин: за дитиною здійснюється медичний догляд, у дитини є свої друзі, захоплення, дитина має сталі сімейні зв`язки та інші факти, які свідчать, що дитина вважає своє місце проживання постійним, комфортним і місцем проживання своєї родини, тощо. Тобто звичайне місце проживання дитини варто розуміти як таке місце, існування якого доводить певний ступінь прив`язаності дитини до соціального та сімейного її оточення. З цією метою потрібно враховувати, зокрема, тривалість, регулярність, умови і причини перебування дитини і сім`ї в тій чи іншій державі, місце та умови відвідування освітніх закладів, знання мови, соціальні та сімейні відносини дитини у такій державі (постанови Верховного Суду від 01 листопада 2022 року у справі № 201/1577/21, провадження № 61-4217св22, від 31 січня 2024 року у справі№ 336/5265/22, провадження № 61-12940св23). В той же час, як свідчить практика іноземних судів щодо застосування Гаазької конвенції про батьківську відповідальність 1996 року, при визначенні звичайного місця проживання мають також враховуватися наступні обставини. По-перше, якщо існує очевидне свідчення намірів розпочати нове життя в іншій країні, тоді попереднє місце звичайного проживання, як правило, втрачається та з`являється нове. По-друге, якщо переїзд відбувається на необмежений час або потенційно може не обмежуватися в часі, попереднє місце звичайного проживання після переїзду може також бути втрачено, а нове - знайдено достатньо швидко. Однак, якщо час переїзду обмежений, навіть якщо він триває достатньо великий проміжок часу, в ряді юрисдикцій ухвалювалося рішення про збереження місця звичайного проживання протягом цього часу. Це може бути застосовано в тих випадках, коли батьки уклали угоду про тимчасове перебування дитини в іншій державі. Оцінка інших ситуацій має тенденцію слідувати одному із зазначених підходів: «намірів батьків», заснованому на спільному намірі батьків відносно характеру переїзду; «інтересів дитини», де підкреслюється фактична реальність життя дитини (освіта, соціальна взаємодія, сімейні відносини тощо), змішаному. При визначенні того, який підхід має застосовуватися, береться до уваги вік дитини (пункт 13.85 PracticalHandbook onthe Operationof the1996 Hague ChildProtection Convention) (п.п. 59-61). Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2024 року у справі № 363/5573/23 зазначив наступне. Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону). У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» зазначено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: - хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; - об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; - юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. Згідно зі статтею 66 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки батьків і дітей, крім випадків, передбачених статтями 67, 67-1, 67-4 цього Закону, визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. Частиною першою статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися. У статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено підстави визначення підсудності справ судам України та зазначено, що суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України. Крім того, підсудність судам України є виключною у справах з іноземним елементом, якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні (пункт 2 частини першої статті 77 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Аналогічні положення містить Конвенція про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей, вчинена 19 жовтня 1996 року у м. Гаага, ратифікована Верховною Радою України 14 вересня 2006 року, яка набула чинності 01 лютого 2008 року і яка охоплює питання захисту дітей, батьківської відповідальності та опіки. Україна та Королівство Норвегія є Договірними Державами Гаазької конвенції 1996 року. Статтею 3 Конвенції визначено, що заходи, згадані у статті 1, можуть стосуватися, зокрема, права опіки, у тому числі права стосовно піклування про особу дитини та, зокрема, право визначати місце проживання дитини, а також права на спілкування, у тому числі право брати дитину на обмежений період у місце інше, ніж звичайне місце проживання дитини. Згідно зі статтею 5 Гаазької конвенції 1996 року судові або адміністративні органи Договірної Держави звичайного місця проживання дитини мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини. Отже, норми статті 5 цієї Конвенції містять загальне правило стосовно юрисдикції, яке полягає в тому, що заходи захисту дітей мають бути вжиті судовими або адміністративними органами держави місця постійного проживання дитини. Поняття «місце постійного проживання» не визначене цією Конвенцією, оскільки таке місце проживання дитини має визначатися Договірними Державами в кожному конкретному випадку на підставі фактичних обставин. Звичайне місце проживання відповідає місцю, яке відображає певний ступінь інтеграції дитини в соціальне і сімейне середовище. З цією метою, зокрема, повинні братися до уваги тривалість, регулярність, умови і причини перебування на території держави-члена і переїзду сім`ї в цю державу, громадянство дитини, місце і умови відвідування школи, мовні знання, а також сімейні та соціальні відносини дитини в цій державі. У разі неможливості встановлення судом звичайного місця проживання, до спірних правовідносин підлягатимуть застосуванню правила статті 6 Гаазької конвенції 1996 року, відповідно до яких (1) для дітей-біженців та дітей, які внаслідок суспільних негараздів в їхній країні переміщені до інших держав, органи Договірної Держави, на території якої ці діти перебувають у результаті їхнього переміщення, мають юрисдикцію, передбачену в пункті 1 статті 5. (2) Положення попереднього пункту також застосовуються до дітей, чиє звичайне місце проживання не може бути встановлене. Обставини неможливості визначення звичайного місця проживання дітей можуть включати, наприклад, часті переїзди дитини між двома і більше державами; втрату дитиною попереднього місця постійного проживання та брак достатніх підстав для набуття нового місця постійного проживання. Заснована на цьому положенні юрисдикція суду припиняється, якщо буде встановлено, що дитина має місце проживання, де б це не було. Юрисдикція спору ґрунтується на прив`язці постійного місця проживання дитини та вирішується у кожному конкретному спорі залежно від встановлених фактичних обставин справи. З огляду на вказане та враховуючи, що місцем звичайного проживання дітей до моменту їх виїзду була Україна, з 05 березня 2022 року відповідачка з дітьми виїхала до Чеської Республіки, а згодом - до Королівства Норвегія, і на час звернення [PERSON] до суду з цим позовом відповідачка з малолітніми дітьми проживала в Норвегії лише місяць, а також беручи до уваги, що колективний захист носить тимчасовий характер, не можна вважати, що вказана справа не підсудна національним судам України (п.п.40-55,65) Як встановлено, Кіра мітусова народилась, [INFO] , та проживала на теріторії України, з матірю до досягнення 2 років 6 місяців. Напочатку воєнних дій в Україні відповідачка з дитиною виїхала за її межі. З наданих в підготовчому засіданні представником відповідача копій документів до заяви про залишення позову без розгляду, вбачається що [PERSON] та [PERSON] отримали тимчасовий притулок на теріторії Словацької Республіки у період з 14.03.2022 по 04.03.2024. Дитина відвідувала дошкільний клуб «Синя точка COMIN у Нітрі». Під час розгляду справи по суті надано копії документів. що тимчасовий притулок продожено до 04.03.2025. Дитина відвідує дошкільний клуб «БЛЮ ДОТ КОМІН НІТРА». При цьому встановлено, що відповідач разом з дитиною 09.11.2023 прибули до свого місця проживання в Україні та перебували майже до кінця січня 2024. Згідно відмітки у паспорті перетинули кордон 28.01.2024. Отже встановлено, що дитина народилась в Україні, має зареєстроване місце прожвання. два споловиною років проживала до початку бойових дій, з матірю отримали притулок у іноземній державі, який має тимчасовий характер, на час подачі позову протягом двох місяців проживали за місцем реєстрації проживання матері, разом із братом та бабою, як зазнчено було відповідачем у судвому засіданні. Таким чином суд приходить довисновку, що справа підлягає розгляду за правилами національного законодавства України. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] вимоги позову підтримали та просили його задовольнити, надавши пояснення викладені в позові. Позивач на питання та сособисто зазначив, що дізнався про приїзд в Україну відповідача разом з донькою на початку грудня 2023 року від спільних знайомих. Оскільки з відповідачем був відсутній зв`язок та не був обізнаний про немер телефону на мав можливості домовитись про зустріч. Приїжджати та вимагати зустрічі з дитиною не бажав, оскільки мала б виникнути кофліктна ситуація, як це було раніше, коли йому не давали зустрічатися з дитиною. 08 січня 2024 року дійсно підвозив спільну знайому до відповідача, але не заходив до відповідача додому оскільки його не запрошували, та також не бажав влаштовувати скандал під час дитячого свята - дня народженя страшої дитини відповідача. До виїзду відповідача з дитиною за кордон не було встановлено графіку побачення з дитино, при цьому за декільки днів домовлялвся про зустріч, проте вона не відбувалась оскільки зі слів відповідача, дитина або хворіла або відпочивала. Раз на тиждень приїжджав побачитись з дитиною, проте у продовж одного року бачився разів десять. Проводив час з дитиною на прогулянках біля будинку відповідача. Останній раз бачив дитину 25 лютого 2022 року, передав гроші, після чого відповідач не повідомивши виїхала за кордон. Про цю обставину він дізнався в червні 2022 року, намагався звязатися з відповідачем, проте контакту не було. Про номер телефону дізнався під час судового розгляду. Також під час розгялду справи декілька разів спілкувався з дитиною Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в їх задоволенні з тих підстав, з підстав зазначених у відзиві на позов. Зазначив, що позивач безпідставно звернувся до суду без виришення досудового врегулювання спору щодо участі у вихованні дитини органом опіки на піклуваня з посиланням на правову позицію Верховного Суду у постанові від 17.01.2019 у справі № 638/18531/16-ц. Оскільки позивач не звертався до органу опікита піклування , відсутній відповідний висновок щодо визначення участі батька у вихованні дитини, позивачем не доведено наявність перешкод відповідачем у вихованнні дитини. Позивач мав заборгованість зі сплати аліментів, тому з метою належного спілкування з дитиною фактично сплатив заборгованість за аліментами після звернення до суду, що вказує на неналежне викнання обовязку щодо утримання дитини, що має враховуватися при вирішенні органом опіки та піклування. Відповідач не чинить прешкоди у спілкуванні з дитиною та не заперечує проти спілкування позивача з дитиною засобами телефонного звязку, відеозвязку за попередньою домоленістю. Відповідач [PERSON] в режимі відеоконференції на питання та особисті надала пояснення, що початку 2020 року припинили стосунки з позивачем та стали проживати окремо. Позивач зустрічався з дитиною коли йому було зручно та вона не перешкоджала цим зустрічам, при цьому виникала ситуація, що після прогулянок з батьком, дитина поверталась додому в схвильованому стані. Після початку збройного конфлікту з метою збереження життя та здоровья дитини та себе вони виїхали за межі України та отримали тимчасовий притулок в Словачинні. Не заперечувала той факт, що позивачем було придбано технічний пристрій (планшет) для дитини з метою спілкування з нею, проте ним було встановлення обмеження та контроль щодо використання пристроєм, внаслідок чого донька, як маленька дитина розбила планшет, оскільки вважала, шо він не працює. Також зазначила, що зв`язок з позивачем було втрачено з причин пошкодження ії мобільного пристрою, внаслідок чого нею було придбано новий телефон та ному сімкарту влітку 2023 року. Оскільки вона не памятала номеру позивача, то не мала можливості повідомити про новий номер. Коли вона не мала телефону, пропонувала позивачу спілкуватися з дитиною з телефону хрещеної матері дитини та телефону ії старшої дитини від іншого шлюбу, який проживає також з нею. Зазначила, що в листопаді 2023 року приїхала додому з дитиною та проживали з місцем своєї реєстрації до кінця січня 2024 року. При приїду в Україну до місця проживання вона не повідомляла позивачу, проте ій достовірно було відомо, що позивач був обізнаний про цю обставину від третіх осіб. 08 січня 2024 року, під час народження старшої дитини, позивач підвозив хрещену мати дитини до їх місця проживання, проте не вживав заходів щодо побачення з дитиною. Зазначила, що позивачу було відомо, що вона з дитиною Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в матеріалах справа наявна заява про розгляд справи без участі представника Депратаменту служб у справах дітей. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що сторони проживали без реєстрації шлюбу, [INFO] народилась [PERSON] , актовий запис №1033 від 18.09.2019, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.09.2019 року. Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (том №1 а.с. 25). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00042774151 від 18.12.2023, актовий запис №1033 складений 18 вересня 2019 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області про народження [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька записані відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України (том №1 а.с. 28-29). Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (том №1 а.с. 24, 27). Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.04.2020 року по справі №639/2378/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі частини доходів платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з 22.04.2020 року та до 13.09.2037 року (том №1 а.с. 73-74). Відповідно до довідки про відсутність заборгованості зі сплати аліментів, виданої Салтівським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 22 травня 2024 року, згідно матеріалів виконачого провадження [NUMBER], відкритого 31.01.2024 про виконання судового наказу №639/2378/20 виданого 29 квітня 2020 року Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі частини доходів платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з 22.04.2020 року та до 13.09.2037, що пред`явлено до виконання 29.01.2024 станом на 22.05.2024 відсутня заборгованість зі сплати аліментів (том №1 а.с. 212). Як зазначив позивач, на тепершній час фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , де створені всі умови для дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 06.05.2024 (том №2 а.с. 9). Відповідач [PERSON] разом із дитиною з початку повномасштабного вторгнення проживає у Словацькій Республіці, що підтверджується копіями з перекладом: трудового договору та додатку №1, довідки про відвідування дошкільного гуртка, довідки про працевлаштування [PERSON] , страхового свідоцтва державного медичного страхування [PERSON] та [PERSON] , довідками про право на надання медико-санітарного обслуговування [PERSON] та [PERSON] , довідка про відвідування дошкільного клубу. довідок про перебування на території Славацької Республіки [PERSON] та [PERSON] , а саме тимчасовий притулок на період з 14.03.2022 по.04.03.2024. Під час розгляду справи. Представником позивача надано додатково довідки,відповідно до яких [PERSON] та дитині [PERSON] продовждено тимчасовий притулок до 04.03.2025 (том №1 а.с. 125-165, том №2 а.с. 60-67). Як вбачається з довідки начальнику ВКЗ управління патрульної поліції в Харківській області Жепартаменту патрульної поліції № 11136 від 19.12.2023 року [PERSON] , [INFO] з 07.11.2015 (наказ Національної поліції України від 07.11.2015 №115 о/с) по теперішній час проходить службу в поліції. За місцем постійної служби має стабільний щомісячний дохід (том №1 а.с. 30-33). Під час розгляду справи встановлено, що позивач не перебуває на службі та не працює, проходить конкурс на державну службу. Відповідно до виписки із медичної карти № 1722 від 26 грудня 2023 року [PERSON] здоров та не перебуває на будь - якому диспансерному обліку (том №1 а.с. 34 - 35). Свідок [PERSON] надала свідчення, що позивач є ії сином, відповідач [PERSON] не дозволяє йому бачитися з донькою. Розповідає третім особам що він є поганим батьком. До початку війни батьки дитини бачив дитину разів п`ять. Батько два тижні намагався побачитися з дитиною, в декільках випадках вона погодилась на зустрічі, в деяких випадках відмовялялась з посиланням на відпочинок та стан здоровя дитини. Свідок [PERSON] надала свідчення, що в 2021 році переїхала проживати в Новобараврський район м. Харкова по сусідству разом з відповідачем. Була присутня три рази на зустрічах, коли позивач проводив час на прогулянках з дитиною. Перешкод у побачені з дитиною з боку відповідача вона не бачила. Дитина дужа прихильна до матері, та дуже хвилюється коли не бачить ії у полі зору. Відомово, що відповідач спілкувався за допомогою відеозвязку з дитиною. 05 серпня 2024 року на адресу суду надійшов висновок Департаменту служб у справах дітей №239 від 30.05.2024 про доцільність встановлення порядок участі [PERSON] у вихованні малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] . З висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] № 238 від 30.05.2024 року вбачається, що Департамент служб вважає за доцільне встановити порядок участі участі [PERSON] у вихованні малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] , визначивши час: 1) на період впровадження військового стану в Україні та під час перебування дитини за межами України:щороку взимку та влітку по 7 днів для спільного відпочинку; 3-4 дні на тиждень спілкування з дитиною за допомогою засобів аудіо та відеозв`язку у зручний для дитини час; 2) після припинення військового стану в Україні або проживання дитини на території України: особисте спілкування батька з дочкою протягом 4-х годин 3-4 дні на тиждень; щороку взимку та влітку по 7 днів для спільного відпочинку; 3) перші 2 місяці спілкування батька з дитиною в присутності матері, [PERSON] (том №2 а.с. 7-8). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Частиною 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначаено термін контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України). Відповідно до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами 1, 2 ст. 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України. при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи вищевикладене, суд зауважує, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Встановлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком. Суд наголошує, що для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останньої, що батьками, як встановлено судом, не здійснюється. Суд звертає увагу сторін на те, що саме батьки несуть відповідальність по відношенню до малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із мамою, так і з батьком. Під час розгляду справи встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо питаняння виховання дитини Встановлено, що сторони, з лютого 2020 року (точної дати сторонами не зазначено) припинили сімейні стосунки та проживають окреио, дитина проживає разом із матірю. На час розлучення, дитила досягла пятимісячного віку, з того часу, зі слів позивача, до виїзду матері з дитиною за кордон, він бачився з дитиною приблизно десять разів. Зазначив, що відповідач порушувала попередню домоленість щодо побачення його з дитиною з посиланням на ії стан здоровя, режим відпочинку. Відповідач не заперечувала, проти випадків щодо неможливості бачення дитини з батьком, зазначивши, що останній приїждав, коли йому було зручно, тому вона керувалась виключно інтересами дитини та станом ії здоров`я. Представник відповідача посилаючись на вимоги сімейного законодавства зазначив, що позов безпідставний та поданий без обвязкового досудового врегулювання йього питання органом опіки та пілкування з з посиланням на правову позицію Верховного Суду у постанові від 17.01.2019 у справі № 638/18531/16-ц. У справі № 638/18531/16-ц, встановлено, що позивач не звертавсяі до органу опіки та піклування шодо вирішення спору у свихованні дитини. Висновок органу опіки також не було надано під час розгляду справи та не було залучено до участі у справі відповідний орган, участь якого є обовязковою при розгляді цієї категорії справ. Саме з цих підстав судом апеляційної інстанції відмовлено позивачу у задоволенні позову. Залишаючи без змін рішення суду апеяційної інстьанції, Верховний Суд зазначив, що позивач має право звернутися до суду з позовом про захист своїх порушених прав із залученням до участі органу опіки та піклування, який має винести відповідне рішення про визначення способів участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 19 СК України у випадках, передбачених цим кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. Виходячи з аналізу вказаної норми звернення особи до органу опіки та піклування по захист своїх сімейних прав є правом такої особи, а не обов`язком. Відповідний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 686/667/17. Отже, доводи, які містяться у відзиві та обґрунтування представника відповідачки про те, що звернення позивачів до суду є передчасним, оскільки відсутнє попереднє вирішення спірного питання органом опіки та піклування, не заслуговують на увагу. У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11 грудня 2023 року в справі № 523/19706/19 сформульовано висновок, що винесення рішення в справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом - захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України. Після виїзду та проживання матері з дитиною за кордоном, встановлено, що зв`язок між сторонами був втрачений, як зазначено відповідачем внаслідок пошкодження ії мобільного пристрою та придбання нового телеіфону з новим номером, що унеможливлювало повідомити позивача про зміну номеру за відсутністю в памяті пристрою номара позивача. Стронами також зазначено, що позивач придбав для дитини притсрій (планшет) з метою спілкування, але зі слів матері дитина розбила планшет, можливо на емоціях, вважаючи що він не працює, оскільки позивачем був встановлений на пристрою контрольщодо його використання. 09 листопада 2023 року відповідач з дитиною прибули до України та проживали за місцем реєстрації відповідача до кінця січня 2024 року, про що зазначено відповідачем та підтверджуєтьсякопією паспорта громадянина Українидля виїзду за кордон (а.с.69-71). Відповідач зазначила, що не повідомляла позивача про прибуття, при йьому позивачу було відомо про цю обставину, але останній не вживав заходів щодо побачення з дитиною. Позивач в свою чергу також зазначив, що дізнався про приїзд відповідача з дитиною на початку грудня 2023 року, але не мав можливості домовитись про зустріч за відсутністю нового номеру телефону. Також зазначив, що 08.01.2024 підвозив, проте не здійснював будь яких дій щодо відвідування дитини з метою не зіпсувати дитяче свято старшої дитини відповідача. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В силу ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» один із батьків з ким дитина не проживає, має право на спілкування та побачення з дитиною, отримання інформації про дитину. Також дитина має право на отримання інформації про можливість побачення та спілкування з батьком та іншими родичами. Оцінюючи таки дії сторін, суд зазначає, що відповідач мала в зручний спосіб довести позивача про їх прибуття до свого місця проживання та повідомити дитині про можливість побачення та спілкування з батьком. Будь-яких доказів того, що спілкування дитини з батьком шкодить здоров`ю дівчинки, її емоційному чи психологічному стану, або суперечать інтересам дитини іншим чином, матеріали справи не містять. В свою чергу позивач будучи обізнаним про прибуття дитини до місця проживання, мав можливість вчинити дії щодо отримання інформації про дитини та побачення з нею, проте з початку грудня 2023 року та до виїзду дитини за кордон в січні 2024 не вжив жодних заходів стосовно цього питання, зокрема безпосереднє прибуття додому відповідача з відповідною пропозицією, висловивши своє бажання побачення з дитиною. Конструкція статті 159 СК України свідчить про те, що законодавець розмежовує вимоги про встановлення способу участі у вихованні дитини та про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні (див. пункт 50 постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 742/1716/23 (провадження № 61-17035сво23)). Відповідно до вимог чинного законодавства, вирішення питання щодо виховання дитини здійснюється за домовленістю між батьками, органом опіки та піклування або судом. Враховуючи наведене, судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо участі у вихованні дитини за відсутністю домовленості між собою Звертаючись до суду, позивач фактично просить встановити спосіб у вихованні дитини (спікування та систематичне побачення) Оцінюючи висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] № 238 від 30.05.2024 року, суд вважає його частково обґрунтованим. У висновку визначено наступне: 1) на період впровадження військового стану в Україні та під час перебування дитини за межами України: щороку взимку та влітку по 7 днів для спільного відпочинку; 3-4 дні на тиждень спілкування з дитиною за допомогою засобів аудіо та відеозв`язку у зручний для дитини час; 2) після припинення військового стану в Україні або проживання дитини на території України: особисте спілкування батька з дочкою протягом 4-х годин 3-4 дні на тиждень; щороку взимку та влітку по 7 днів для спільного відпочинку; 3) перші 2 місяці спілкування батька з дитиною в присутності матері, [PERSON] . В частнні висновку щороку взимку та влітку по 7 днів для спільного відпочинку під час воєнного стану та після його припинення, суд не погоджкється з таким, оскільки не відповідає інтересам дитини та обставинам справи. На час розгляду справи дитина досягла 5 років, з початку війни не бачилась з батьком, має прихильність до матері, тому без попередбнього налагодження ємоційного звязку з батько довготривалі розлучення з матірю може вплинути на стан дитини. З цих же підстав. визначення способу участі батька у вихованні дитини в редакції позовних вимог на час розгляду справи є неможливим. На час виїзду дитини за кордон, вона досягла років 6 місяців, фактично не бачилась та не зустрічлась з батьком два с половиною років, тому має поступомо налагоджуватися ємоційний зв`язок з батьком. Частиною 2 ст. 159 СК України визначено, що під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно матеріалів справи, судовий наказ про стягнення аліментів було подано відповідачем до примусового виконання 29.01.2024, після звернення до суду, позивачемв свою чергу 17.05.2024 під час розгляду справи сплачено заборгованість за аліментами.Зазначене вказує, що позивач не виконував належним чином свої обоязки по утриманню дитини, але свої зобовязання виконав. В позовних вимогах позивач просить встановити спосіб участі у спілкуванні та зустрічах з урахуванням його обставини служби, що суперечить вимогам законодавства та інтересам дитини. При цьому під час розгляду справи встановлено, що поивач на даний час не працює. Згідно матеріалів справи, Тому суд вважає достатнім вихзначити наступний способи участі одного з батьків у вихованні дитини: перші два місяці з початку виконання рішення суду, перебування дитини з батьком по два рази на тиждень, у будні дні з 17-00 години до 19-00 години, та вихідні дні з 14.00 години до 17.00 години в присутності матері [PERSON] за місцем проживання дитини або на нейтральній території, за попереднім узгодженням за добу між батьками місця зустрічі з урахуванням стану здоров`я, інтересів та бажання дитини; в подальшому перебування дитини з батьком два рази на тиждень, у будні дні з 17-00 години до 19-00 години, та вихідні дні з 14.00 години до 17.00 години без присутності матері [PERSON] за місцем проживання батька або на нейтральній території, за попереднім узгодженням за добу між батьками місця зустрічі з урахуванням стану здоров`я, інтересів та бажання дитини. та обов`язком батька повернення дитини до місця ії постійного проживання. Як зазначено позивачем, він тимчасово проживає у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] . Згідно матеріалів справи [PERSON] та дитина [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , квартира чиста, має всі комунікації наявні, для дітини мається місце для відпопосинуц. Спортивний куток,стіл для заннять. Книжки. Суд вважає, що після систематичних зустрічей батька та дитини протягом перших двох місцяців та налагодження ємоційного звязку, перебування дитини протягом 2-3 годин за місцем проживання батька небуде порушувати інтереси дитини за наявності ії бажання перебувати у цьому місці. Суд враховує тимчасове перебування [PERSON] з малолітньою дітиною [PERSON] поза межами території України у зв`язку із введенням воєнного стану на території країни, що унеможливлює участь батька [PERSON] у вихованні дитини у визначений спосіб. На підставі чого існують підстави для відстрочення виконннаня рішення в цій частині на час воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном. У відзиві відповідач не заперечує та вважає за можливе спілкування батька з донькою щодня по дві години телефонними засобами зв`язку, відеозв`язку, месенджерами за попередньою домовленістю з мітр`ю, з урахуванням графіку харчування та сну дитини. При цьому як вбачається зі скріншотів мобільних телефонів сторін, під час розгляду справи, не вбачається чіткої домовленості відповіідного часу та днів спілкування батька з дитиною засобами зв`язку, відеозв`язку. Як зазначено відповідачем, дитина відвідує садок до 16.00 год. та після повернення із садку додому займається вивченням іноземної мови по 50 хвилин 2 дні на тиждень. На підставі зазначеного суд вважає можливим визначити спілкування батька та дитини у період воєнного стану в Україні і перебування дитини у цей час за кордоном в режимі відеозв`язку три рази на тиждень за погодженням між батьками безпосередніх днів з 18:00 години до 19:00 години, відповідно до часового поясу країни, в якому перебуває дитина. Також враховуючи переодичне перебування сторін в різних країнах, суд важжає можливим визначити перебування батька з дитиною під час перебування дитини та батька на території однієї країни,за місцем ії проживання щосуботи та щонеділі протягом двох годин в присутності матері [PERSON] за місцем проживання дитини або на нейтральній території, за попереднім узгодженням між батьками часу та місця зустрічі з урахуванням розпорядку дня, стану здоров`я, інтересів та бажанням дитини. Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2023 року у справі № 569/14585/21 (провадження № 61-11045св23) за подібних фактичних обставин зробив висновок, що суди правильно врахували те, що діти наразі перебувають за кордоном, відстрочивши порядок виконання визначеного судом способу участі батька у спілкуванні та вихованні дітей на час воєнного стану в Україні та перебування дітей у цей період за кордоном, натомість зобов`язавши відповідача на цей період організувати спілкування дітей із батьком у режимі відеозв`язку через мобільні телефони, що сприятиме підтриманню зв`язку дітей із батьком до того часу, як вони повернуться до України. У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. Зурахуванням вікових змін дітей, їхнього розвитку та потреб батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дітей, що відповідатиме інтересам дітей. З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені права у подальшому, змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати її найкращим інтересам. Способом захисту прав може бути пред`явлення позову про зміну способу участі у вихованні дитини, який визначений рішенням суду. Тобто, зокрема, в разі зміни обставин, наприклад, пов`язаних із віком дитини, як мати дитини, так і батько не позбавлені можливості звернутися з позовом про зміну способу участі у вихованні дитини, який визначений рішенням суду (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2024 року в справі № 932/665/20 (провадження № 61-7201св24)). Позивач також в позовіставить вимогу про необхідність повідомлення його про змін місця проживання. Верховний Суд у постанові від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17 зазначив, що зобов`язання матері дитини повідомляти батька про факти захворювання та лікування [PERSON] , про від`їзд (обставини та напрям) дитини за межі міста Києва більше ніж на два дні не є діянням, спрямованим на обмеження волевиявлення особи, і входить до поняття надання інформації про дитину, що є складовою контакту з дитиною, в розумінні статті 1 Закону України «Про охорону дитинства». При цьому, на думку Верховного Суду, повідомлення батьку про важливі факти із життя дитини не можна розцінювати як обтяжливе зобов`язання. Як зазначено вище, встанволено втрату звязку внаслідок зміни номеру, телефону, переміщення відповідача з дитиною між країнами, тому суд вважає за необхідне в межах позовних вимог зобов`язати відповідача [PERSON] у разі зміни місця проживання дитини та засобів зв`язку , повідомляти позивача про такі зміни Стосовно вимог позивача про перебування з дитиою по два рази на рік протягом 14 днів за місцем його проживання, подорожей , включно за межі України, суд визначив, при наданні оцінки висновку органу опіки та пілування. При цьому виїзд за межі України одним із батьків у мирний час здійснюється за згодою іншого за нотаріально посвідченою заявою. За наявністю спору, він вирішується в судовому порядку, шляхом подання відповідного позову. Стосовно необмеженого спілкування засобами телефонного звязку та відвідування дитини під час ії хвороби, в даному випадку сторони мають право це узгодити, враховуючи розпорядок дня дитини, ії стан, відпочинок та належне виконання батьком обовязку по утриманню дитини Таким чином. у зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що на час воєнного стану не вбачається можливим забезпечити спілкування дитини, яка знаходиться за межами України, та батька, який мешкає в м. Харкові іншим шляхом ніж за допомогою телефонного зв`язку та/або відеозв`язку. Після повернення дитини до України або зміни інших умов, визначити час для перебування та спілкування батька з дитиною. Зобов`язати мати у разі зміни місця проживання дитини та засобів зв`язку, повідомляти батька про такі зміни. Таким чином, суд з урахуванням всіх обставин справи, інтересів дитини, поступового налагодженя звязку між дитиною та батьком, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та вважає, що визначений судом спосіб участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком у формі встановлення порядку спілкування відповідатиме інтересам дитини, створить умови для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку на виховання дитини та здійснення його права на особисте спілкування із малолітньою донькою, відповідатиме вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини та саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини та відповідатиме найкращим інтересам дитини. Стосовно судових витрат. Відповідно до ч.1, п 1. ч.3 ст. 133 ЦПК України. судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. 12 грудня 2024 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Мойсюк А.М. подані документи на підтвердження понесених його довірителем судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн., які представник позивач просив стягнути з позивача. З наданих документів вбачається, що 26.01.2024 між [PERSON] та адвокатом Майсюк Андрієм Миколайовичем, був укладений договір про надання професійної правничої допомоги. Предметом цього договору є захист прав клієнта у справі №639/184/24 про усунення перешкод у вихованні і спілкуванні з дитиною та інших справ у судових органах будь якої ланки (том № 2 а.с. 78-83). Відповідно до п.п. 4.1, 4.1.1 цього договору, за виконання зобов`язань, клієнт збов`язується сплатит грошові кошти - гонорар адвоката у розмірі 15 000,00 грн. за веедння справи №639/184/24 на стадії підгтовчого провадження. У разі призначення справи до розгляду по суті, клієнт додактво сплачує грошові кошти - гонорар адвоката у розмірі 25 000,00 грн. на рік або до винесення рішення у справі. На підтвердження виконаних робіт, надано акт виконаних робіт до договору про надання професійної правничої допомоги від 26.01.2024 від 09.12.2024, та товарни чек №1 від 26.01.2024 на суму 15 000,00 гн., таварний чек №2 від 01.07.2024 року на суму 25 000,00 грн. (том №2 а.с. 84, 87, 88). Усього витрачено Клієнтом на оплату правової допомоги адвоката 40 000,00 грн. Суд задовлняючи позов частково про визначення способу у вихованні дитини, виходив із встановлених обставин справи. На підставі чого, з відповідача на користь позивача підлгає стягненню сплачений судовий збір у сумі 1211, 20 грн. Витрати на правничу допомогу понесені відповідачем. Покладаються на останню.

Outcome: partial