Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-09 00:00:00

Представник позивачки, адвокат Бондаренко І.О. звернувся до суду з позовом вказуючи, що з 10 серпня 2019 року сторони по справі перебували між собою в зареєстрованому шлюбі, від спільного життя мають дитину, [PERSON] , [INFO] . Внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, з метою уникнення загрози життю та здоров`ю дитини, позивачка була вимушена разом із малолітнім сином виїхати за межі України. Як стверджує позивачка, їхня сім`я з відповідачем фактично припинила своє існування, а шлюб розпався, у зв`язку із чим, на момент звернення до суду також було порушене питання про розірвання шлюбу.На сьогоднішній день, дитина проживає разом з матір`ю поза межами України, в Канаді. Позивачка, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання, піклування та безпеку дитини, задля створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне просити суд визначити місце проживання малолітньої дитини разом з нею. При цьому, не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо спільного сина. Позивачка в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги та пояснила, що з початком повномасштабного вторгнення росії в Україну, в лютому 2022 року, спільно з відповідачем було прийняте рішення про її переїзд, разом з малолітнім сином, на безпечну територію, спочатку до Польщі, а через два місяці до Канади. Одразу після переїзду, відповідач пересилав необхідні кошти та щодня спілкувався з ними по відеозв`язку. Згодом стосунки погіршились та з листопада 2022 року чоловік перестав надавати будь яку матеріальну допомогу на утримання сина, телефонував 2-3 рази на місяць. Небажаючи сплачувати встановлені рішенням суду аліменти, оскаржував прийняте рішення. Востаннє спілкувався з сином у серпні 2024 року. При цьому, вона жодних перешкод у спілкуванні не вчиняла, фото та відео з сином надисилала батькам чоловіка, так як останній її заблокував у застосунку Вайбер. Зазначає, що в Канаді разом з сином проживає вже майже три роки, офіційно працевлаштована (місячна заробітна плата становить 7 тисяч доларів) та орендує житло (на 4 кімнати), дитина відвідує садочок. Також має помічницю, яка за плату допомагає з сином коли це потрібно. Зазначила, що питання визначення місця проживання дитини для неї дуже важливе, так як перетинаючи кордон разом з дитиною, повинна щоразу звертатися за дозволом до відповідача. Востаннє, наприклад, коли вона мала бажання та можливість побувати в Україні, відповідач під час телефонної розмови повідомив, що такого дозволу не надасть і дитина не зможе виїхати назад. Представник позивачки, адвокат Бондаренко І.О. повністю підтримав позовні вимоги та просив суд їх задоволити. Наголошував, що малолітній син сторін з 2022 року проживає разом з матір`ю в Канаді, докази перетину кордону (копії закордонних паспортів) містяться в матеріалах справи. Позивачка офіційно працевлаштована, орендує житло, дитина - відвідує дошкільний заклад. Натомість, відповідач ухилявся від обов`язку утримання дитини та надав кошти лише після винесення судом відповідного рішення про стягнення аліментів. Крім того, відповідач, заперечуючи позовні вимоги позивачки (будучи при цьому військовозобов`язаним), не ставить питання про визначення місця проживання малолітнього сина разом з ним. Відповідач в судове засідання жодного разу не з`явився, його представниця, адвокат Білоцька Т.В. позову не визала. Свою позицію обґрунтувала тим, що стороною позивача не надано потрібних та допустимих доказів про наявності у позивачки необхідного доходу, відсутності зловживань алкогольними чи наркотичними засобами. Наголошувала, що ті докази які були надані не оформлені належним чином та не засвідчені нотаріально. Крім того, відсутній висновок органу опіки та піклування щодо можливості розв`язання спору, наявність якого є обов`язковою. Підкреслила, що її довіритель на цей час не ставить питання про визначення місця проживання дитини разом з ним, позовів про повернення дитини в Україну не подавав та зі скаргами на дії позивачки щодо неналежного виконання нею своїх материнських обов`язків не звертався. Проте, вони не вбачають жодної потреби наразі піднімати питання визначення місця проживання малолітнього сина взагалі. Зважаючи на зазначене, просила відмовити повністю в задоволенні позовних вимог. Від представника Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Корецької міської ради Рівненської області до суду надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі. Крім того зазначено, що висновок про доцільність визначення місця проживання дитини надати не можуть, оскільки сторони по справі не є жителями Корецької територіальної громади. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився. До суду було подано заяву про розгляд справи без участі їхнього представника та додано Витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини, де зазначено, що орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації не має правових підстав у наданні висновку про визначення місця проживання дитини сторін, у зв`язку з неможливістю підтвердити проживання малолітнього [PERSON] в Подільському районі міста Києва. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, враховуючи позицію сторони відповідача, комплексно дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. З 10 серпня 2019 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що було видане Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції в місті Києві. Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2024 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , що було видане Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , 14 травня 2024 року була знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . До матеріалів справи додано копії паспортів громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] (номер паспорта [NUMBER] ) та [PERSON] (номер паспорта [NUMBER] ), що містять штампи із зазначенням дати перетину кордону, в`їзду 27.05.22 (Zosin), виліту 11.05.2022 (Warszawa) та даних про візи, зокрема Канада 31.07.2022-10.02.2026 (у [PERSON] ) та 31.07.2022-08.10.2029 (у [PERSON] ). Статтею 51 Конституції України та частинами другою-третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. У відповідності до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно з ч. 2, 8-9 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до ч. 2 ст. 54 СК України усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Судом встановлено, що малолітній син сторін, [PERSON] з 27 лютого 2022 року проживає разом зі своєю матір`ю, [PERSON] за межами України. Питання виїзду та проживання за межами України позивачки разом із малолітнім сином, якому на той час ще не виповнилось одного року, було прийняте сторонами спільно з урахуванням інтересів дитини. Згідно з ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (зокрема, постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20). При вирішенні спорів про визначення місця проживання дитини суди враховують спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; стосунки між дитиною і батьками в минулому; бажання батьків бути опікунами; збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання, школу, друзів; бажання дитини; безпекові питання. Органам державної влади слід враховувати чи страждатиме дитина через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки одного з батьків. Згідно з листом Корпорації Хіп Оптікал Солушнс (МакКаллоч Авеню 56, будинок 2 і 3, Етобікоук ON M9W 4Mб) від 19 липня 2024 року, [PERSON] працює в компанії Hip Optical Solutions Inc з 1 червня 2022 року з річним окладом 594 500,00 CAD і є віце-президентом з розвитку. Копію оригінального документу завірено та надано для перекладу (сертифікований перекладач - [PERSON] , член Товариства письмових та усних перекладачів Британської Колумбії (STIBC) - Канада). До матеріалів справи також додано договір оренди житла в Онтаріо від 01 серпня 2024 року (переклад виконано з англійської на українську мову Бюро перекладів «Філін»), що був укладений між [PERSON] (орендар) та Вільямом Кемпбелл (орендодавець). Згідно з листом Дошкільного закладу Carefree від 21 серпня 2024 року (переклад виконано з англійської на українську мову Бюро перекладів «Філін»), [PERSON] зараховано до дошкільного закладу Carefree з 18 липня 2022 року на денну форму навчання (з понеділка по п`ятницю). Таким чином, позивачка, на початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, дбаючи про життя та здоров`я дитини, оцінивши можливі ризики, вивезла дитину у безпечне місце, влаштувалась на роботу та влаштувала дитину в садок, орендує житло та має змогу повністю забезпечувати себе та дитину. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зважає на те, що відповідачем та його представником не було надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про неналежне виконання позивачкою або її ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, негативний вплив на виховання дитини або обставини, які б давали підстави стверджувати, що проживання малолітньої дитини з матір`ю суперечить її інтересам. Суд також враховує, що сторони разом не проживать близько трьох років, шлюб між ними було розірвано. Батько дитини не заявляв зустрічних позовних вимог про визначення місця проживання з ним сина, який фактично проживає з матір`ю. Крім того, як було встановлено в судовому засіданні відповідач також не звертався зі скаргами на дії позивачки щодо неналежного виконання нею своїх материнських обов`язків, як і не порушував питання про повернення дитини в Україну. Всі заперечення сторони відповідача ґрунтуються виключно на недоцільності визначення місця проживання дитини з будь ким з батьків. Судом не встановлено жодних обставин, які б створювали реальну небезпеку для життя та здоров`я дитини або обставин, які б суперечили інтересам дитини. Не встановлено також протиправної поведінки матері [PERSON] у відношенні до малолітньої дитини, що давали б підстави для відмови їй у визначенні місця проживання сина разом із нею. З огляду на введення воєнного стану в Україні, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки і права на життя. Частиною 4 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів, крім іншого, щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно з ч. 5 ст. 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 06 листопада 2024 року, внаслідок повномасштабного вторгнення росії, [PERSON] разом з малолітнім сином, [PERSON] виїхали та проживають в країні Канада. Зважаючи на це, орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації не має правових підстав у наданні висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] . Разом з тим, потрібно зазначити, що в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 грудня 2023 року в справі № 523/19706/19 (провадження № 61-12112сво22) зроблено висновок, що «Передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати неможна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо». У результаті детальної та поглибленої оцінки конкретної сімейної ситуації, суд вважає за можливе визначити місце проживання малолітньої (трирічної) дитини разом з матір`ю, що відповідатиме принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини. При розгляді справи судом не встановлено жодних фактів, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде суперечити її інтересам. Водночас, приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Суд наголошує, що визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю не повинно негативно впливати на її взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків не позбавляє іншого з них батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обидва з батьків, спір між якими вирішено судом. Суд підкреслює необхідність налагодження батьками співпраці з метою забезпечення належного контакту між кожним із них з дитиною, встановлення можливості спілкування та спільного проведення часу. При істотній зміні обставин сторони мають право ініціювати визначення іншого порядку фізичної опіки щодо дитини. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, приймаючи до уваги, що в умовах воєнного стану в Україні дитині безпечніше залишатись з матір`ю в Канаді, беручі до уваги, що дитина після припинення шлюбних відносин сторін проживає разом із матір`ю, врахувуючи права та інтереси малолітньої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між її інтересами, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та визначення місця проживання дитини з матір`ю, що не позбавляє батька дитини права та можливості особистого спілкування з дитиною, обов`язку брати участь в її утриманні та вихованні. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки сплачений нею при подачі позову судовий збір. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved