Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області із позовом до [PERSON] , в якому просила розірвати шлюб, укладений 30 червня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис №45. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 30 червня 2001 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Сторони разом прожили до листопада 2023 року. Спільне подружнє життя між ними не склалося, оскільки мають різні погляди на сімейне життя. Відсутність взаєморозуміння, різність поглядів на ведення спільного господарства, все це призвело, що сторони стали чужими людьми. У листопаді 2023 року позивачка з відповідачем розійшлися, з того часу проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Добровільно розірвати шлюбу в органах ДРАЦС відповідач відмовляється. Тому позивачка вирішила звернутися до суду із позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою судді від 06 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивачка не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду письмове клопотання з проханням розглянути справу за її відсутності, наполягає на задоволенні позову. Також позивачка просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». (а. с. 17) Відповідач в судове засідання не з`явився про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення, подав до суду письмову заяву від 13.12.2024 з проханням розглянути справу без його участі, проти позовних вимог не заперечує, згоден на розірвання шлюбу. (а. с. 18) Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені доказами, зібраними по справі, виходячи з наступного. З дослідженого у судовому засіданні свідоцтва про одруження серії [NUMBER] установлено, що [PERSON] та [PERSON] одружилися 30 червня 2001 року, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області зроблено відповідний актовий запис №45. Після укладення шлюбу прізвища подружжя: « [PERSON] », « [PERSON] ». (а. с. 7) Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 37 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб є правозгідним. Згідно із ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. У статті 110 СК України закріплено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. З матеріалів позовної заяви вбачається, що подружні відносини сторони припинили, і їх відновлювати позивачка не має наміру, наполягає на розлученні. Відповідач також не заперечує проти розірвання шлюбу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, і це має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачкою заявлено клопотання про залишення їй прізвища - « [PERSON] », а тому суд вважає за можливе залишити позивачці прізвище « [PERSON] ». Статтею 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У зв`язку з тим, що позивачкою подано клопотання про покладення судових витрат, а саме судового збору, на неї, а тому суму судового збору в розмірі 1211,2 грн, яка сплачена позивачкою, стягненню з відповідача не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: approved