Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

11 жовтня 2024 року позивачі звернулись до суду з позовною заявою до Горлівської міської ради Донецької області про визнання права власності, в якій просять визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/3 частину двокімнатної квартири загальною площею 53,08 кв.м за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/3 частину двокімнатної квартири загальною площею 53,08 кв.м за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/3 частину двокімнатної квартири загальною площею 53,08 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 лютого 1997 року є власниками квартири [ADDRESS] в рівних частках. 6 серпня 2024 р. позивачі звернулись до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про внесення відомостей про право власності на зазначене майно до Державного реєстру прав на нерухоме майно та отримали рішення від 9 серпня 2024 р. про відмову у проведенні реєстраційної дії з підстав неможливості отримання від органу БТІ підтвердження набуття права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією території Горлівського району Донецької області. Оскільки право власності позивачів на вказану квартиру не визнається іншою особою, позивачі просять суд визнати за кожним з них право власності на 1/3 частину цієї квартири. Ухвалою суду від 21.10.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті позову, призначено підготовче засідання. У встановлений судом строк представник відповідача відзив на позовну заяву не надав. Ухвалою суду від 10.12.2024 підготовче провадження у справі закінчено, розгляд справи призначено на 14.01.2025. Позивачі в судове засідання не з`явились, представлення їх інтересів довірили [PERSON] . Представник позивачів в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач, Горлівська міська рада, будучи відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив на позов не подав. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських об`єднань, Горлівська міська рада, код ЄДРПОУ 04052749, зареєстрована за адресою: Донецька область, місто Горлівка, проспект Перемоги, буд. 67. Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велись) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 р. № 309 (із відповідними змінами) м. Горлівка Донецької області віднесено до тимчасово окупованих територій. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; в судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки; відзив на позов не подав, суд на підставі ст. 280-283 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивачів не заперечує. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновок, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, досліджені докази, на підставі яких встановлені ці обставини. Згідно свідоцтву про право власності на житло № [NUMBER] від 12 лютого 1997 р., виданого відділом приватизації державного житлового фонду виконкому Горлівської міської Ради народних депутатів Донецької області, позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності. У технічному паспорті, виданому Горлівським міським бюро технічної інвентаризації 24 грудня 1996 р., зазначено, що кожен із власників вказаної квартири володіють по 1/3 її частині. Позивачі стверджують, що 06 серпня 2024 вони звернулись до державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявою про внесення відомостей про право власності на квартиру до Державного реєстру прав на нерухоме майно. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Великодолинської селищної ради Одеської області від 09 серпня 2024 позивачам відмовлено у державній реєстрації квартири з підстав неможливості отримання від органу БТІ підтвердження набуття права власності на нерухоме майно. Відмова мотивована тим, що подані позивачем документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у зв`язку з тимчасовою окупацією території Горлівського району Донецької області. Таким чином, право власності позивачів на вказану квартиру не визнається державним реєстратором, що є порушенням права власності і підлягає захисту в судовому порядку. Вирішуючи спір, суд приймає до уваги наступне законодавство. Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, передбаченому законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом положень ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Приписами ст. 328 ЦК України зазначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Судом встановлено, що позивачі набули право власності правомірно, на підставі рішення виконкому Горлівської міської ради Донецької області від 5 лютого 1997 р., що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 12 лютого 1997 р., виданого відділом приватизації державного житлового фонду виконкому міської Ради народних депутатів . Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За вимогами ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказами, за положеннями ч.1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З довідок про взяття на облік як внутрішньо переміщених осіб, які долучені до матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є внутрішньо переміщеними особи з м. Горлівка. Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велись) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 р. № 309 (із відповідними змінами) м. Горлівка Донецької області віднесено до тимчасово окупованих територій. Нині, станом на момент прийняття рішення по справі, м. Горлівка є тимчасово окупованою територією, що є загальновідомим фактом, а тому не потребує додатковому доказуванню. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII від 15 квітня 2014 року встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. За положеннями статті 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Наказом Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, на території Донецької області, зокрема, на території міста Горлівка Донецької області, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Таким чином, визнати право власності на спірне майно, а також захистити своє право власності на нього позивачі можуть лише в судовому порядку. Враховуючи той факт, що позивачі набули право власності на вказану квартиру правомірно, але це право не визнається державним реєстратором, що є порушенням права власності, суд вважає за необхідне задовольнити позов і визнати за позивачами право власності на двокімнатної квартири загальною площею 53,08 кв.м за адресою: [ADDRESS] . З огляду на викладене та

Outcome: approved