Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у серпні 2024 р. до суду надійшла вищезазначена позовна заява, в якій з урахуванням заяви про часткову відмову від позовних вимог від 03.09.2024 (а.с. 51-52), представник позивача просить стягнути з [PERSON] суму гарантійного платежу в розмірі 82395 грн 40 коп., штраф за порушення умов попереднього договору в розмірі 82395 грн, суму завданих збитків в розмірі 30000 грн 00 коп. та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.05.2024 між позивачем та відповідачем укладено попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , відповідно до умов якого сторони взяли на себе зобов`язання укласти 20.06.2024 договір купівлі-продажу квартири. При укладенні попереднього договору позивач сплатила відповідачу гарантійний платіж в сумі 79841 грн 00 коп., що на день укладення еквівалентно 2000 дол. США. У випадку неукладення основного договору у визначені строки з вини відповідача, гарантійний платіж та сплачений штраф мав бути повернутий позивачу в розмірі еквівалентному 2000 дол. США. У визначений день основний договір купівлі-продажу квартири з вини відповідача укладений не був, оскільки за адресою відчужуваної квартири було зареєстровано неповнолітню особу. На вимогу позивача повернути гарантійний платіж та сплатити штраф, відповідач не відреагувала, кошти не повернула. Позивач змушена була витрачати додаткові кошти та орендувати житло, за яке сплатила 30000 грн 00 коп. 18.09.2024 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що у визначений день основний договір укладено не було, оскільки нотаріус повідомила про необхідність витребування від Святошиської районної в м. Києві державної адміністрації дозвілу на вчинення правочину у формі витягу з рішення відповідної районної адміністрації. Відповідач погоджувалась на укладення основного договору, однак позивач відмовилась від подальших дій та наполягала на розірванні попереднього договору. Умовами попереднього договору визначено, що гарантійний платіж та штраф підлягають поверненню за офіційним курсом станом на дату 20.06.2024, а не 29.09.2024, як зазначає позивач. Позовні вимоги щодо стягнення збитків є необгрунтованими та безпідставними (а.с. 68-73). 03.10.2024 представник позивача подав відповідь на відзив, зазначає про порушення відповідачем строків подачі відзиву на позовну заяву. Також зазначив, що основний договір між сторонами укладено не було з підстав того, що за адресою вказаної квартири зареєстровано неповнолітню доньку власниці квартири, яку відповідач зобов`язалась зняти з реєстраційного обліку, що виконано не було. При розрахунку суми гарантійного внеску та штрафу, номінований в іноземній валюті, що підлягає сплаті у гривнях, застосовуються положення ст. 533 ЦК України. Вимоги щодо стягнення збитків є обгрунтованим та такими, що відповідають положенням Закону (а.с. 85-90). ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2024 справу розподілено на суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 27-28). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.08.2024 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін без виклику (а.с. 30-31). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.09.2024 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] (а.с. 32-33). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.09.2024 закрито провадження у справі у частині позовних вимог про зобов`язання [PERSON] виконати умови попереднього договору купівлі продажу квартири [ADDRESS] , який було посвідчено Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рябикіною А.А., зареєстровано в реєстрі за №88, усунути перешкоди укладенню договору купівлі-продажу квартири, укласти договір купівлі-продажу квартири з [PERSON] на узгоджених в Попередньому договорі умовах (а.с. 56-57). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.09.2024 скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 12.08.2024, шляхом скасування арешту з квартири [ADDRESS] (а.с. 78-79). Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. ІІІ. Фактичні обставини справи судом встановлено, що 25.05.2024 [PERSON] (Сторона-1) та [PERSON] (Сторона-2) уклали попередній договір на таких умовах: Сторона-1 передає квартиру [ADDRESS] , а Сторона-2 приймає та сплачує за нього грошові кошти в сумі 3513004 грн, що еквівалентно 88000 дол. США (п. 1.1 договору). Пунктом 2 договору визначено, що сторони зобов`язуються укласти основний договір до 20.06.2024 (включно). Сторони попередньо визначили дату та час підписання основного договору - 20.06.2024 о 11 год. 00 хв. (п. 3 договору). Відповідно до п. 11 договору за адресою відчужуваного об`єкту зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (п.11 договору). Сторона-1 повідомила, що відчужуваний об`єкт буде звільнений та вказані в п. 11 договору зареєстровані особи будуть зняті з реєстраційного обліку до 20.06.2024 включно (п. 11.1). Пунктом 16 договору встановлено, що сторони домовились, що в день укладення та підписання попереднього договору Сторона-2 сплачує Стороні-1 гарантійний платіж в національній валюті України в сумі 79841 грн 00 коп., що еквівалентно 2000 дол. США. У випадку неукладення в строки передбачені попереднім договором основного договору з вини Сторони-1 та у випадку невиконання умов передбачених в п. 2 цього договору або відмови від укладення основного договору Сторона-1 зобов`язується повернути Стороні-2 протягом 3 календарних днів з дати встановленої п.4 цього договору гарантійний платіж та штраф у розмірі еквівалентному 2000 дол. США за офіційним курсом легітимної валюти до долару США на дату встановлену в п. 4 цього договору (п. 18 договору). Пунктом 19 договору встановлено, що у випадку не укладення в строки передбачені попереднім договором основного договору з вини Сторони-2 (відмова від укладення основного договору), гарантійний платіж переходить у власність Сторони-1 без будь-яких подальших зобов`язань з її боку. Попередній договір від 25.05.2024 посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рябикіною А.А., зареєстровано в реєстрі за №88 (а.с.11). 20.06.2024 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Капусняк О.Т. листом повідомила, що 20.06.2024 посвідчити договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] можливо лише за наявності згоди органів опіки та піклування, оскільки відповідно до відомостей, що містяться в реєстрі територіальної громади м. Києва, за вказаною адресою зареєстрована неповнолітня особа (донька власниці квартири) [INFO] . Продавець не надала витягу з рішення Святошинської РДА про дозвіл на відчуження вказаної квартири, право на користування яким має дитина (а.с. 14). 09.07.2024 позивач надіслала на адресу відповідача вимогу про повернення гарантійного платежу в сумі 81400 грн 00 коп. та сплати штрафу в розмірі 81400 грн 00 коп. (а.с. 15-18). 22.06.2024 [PERSON] та [PERSON] уклали договір оренди житла (квартири), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Орендна плата за користування житлом за один календарний місяць становить 15000 грн00 коп. (а.с.19-20). 22.06.2024 орендодавець отримала від орендаря [PERSON] грошові кошти в розмірі 30000 грн 00 коп. (а.с. 21). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладено протягом строку (у термін), встановлений попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 та постановах Верховного Суду, від 21.02.2018 у справі №910/12382/17, від 03.08.2022 у справі №910/6232/21 та від 14.02.2023 у справі №910/15531/21 зазначено, що аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося. Судом встановлено, що основний договір купівлі-продажу між сторонами укладено не було, тому передана [PERSON] грошова сума, є авансом, яка підлягає поверненню позивачу. Щодо вимоги про стягнення штрафу, суд зазначає наступне. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 1 частини першої статті 611 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Неустойка є мірою цивільно-правової відповідальності, тобто одним із видів забезпечення виконання зобов`язання за наслідками його порушення. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 552/6997/19, провадження № 61-1280св21. Системне тлумачення положень статей 549, 611 ЦК України дозволяє дійти висновку, що штраф, як вид неустойки, забезпечує виконання зобов`язань, зокрема, договірних. Сутність негативних зобов`язань полягає в тому, що предметом виконання є утримання від дій, і зобов`язання виконується протягом усього часу його існування. Зобов`язання, що передбачає пасивну дію (утриматись від вчинення певних дій) забезпечується шляхом накладення штрафу. Аналогічний висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 172/1159/20, провадження № 61-14612св21. В даному випадку сторони у п.18 попереднього договору досягли взаємної домовленості про те, що у випадку невиконання умов договору або відмови від укладення основного договору Сторона-1 зобов`язується повернути Стороні-2 протягом 3 календарних днів з дати встановленої п.4 цього договору гарантійний платіж та штраф у розмірі еквівалентному 2000 дол. США за офіційним курсом легітимної валюти до долару США на дату встановлену в п. 4 цього договору. Таким чином, сторони фактично встановили розмір неустойки, який дорівнює розміру авансу, за вчинення відповідачем дій, наслідком яких є неукладення основного договору у визначений термін. З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Відповідальність особи, яка порушила зобов`язання, наступає за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо особа доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання, така особа є невинуватою (частина перша, друга статті 614 ЦК України). Основний договір купівлі-продажу між сторонами у визначений термін укладено не було, оскільки [PERSON] не забезпечила зняття з реєстраційного обліку до 20.06.2020 неповнолітню дитину, чим порушила вимоги п. 11 попереднього договору. Доводи відповідача, зазначені у відзиві на позовну заяву, не спростували вказаних обставин. З огляду на викладене, суд, встановивши, що з вини відповідача не відбулось укладення основного договору, у визначений строк, вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі еквівалентному 2000 дол. США, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Пунктом 18 попереднього договору визначено, що гарантійний платіж та штраф у розмірі еквівалентному 2000 дол. США підлягає поверненню Стороною-1 за офіційним курсом легітимної валюти до долару США на дату встановлену в п. 4 цього договору (п. 18 договору). В силу п. 4 договору, сторони домовились, що місце посвідчення договору визначає Сторона-2, про що Сторона-2 повідомляє Сторону-1 не менш ніж за 3 дні до дати та часу укладення основного договору. Враховуючи, що положенням попереднього договору визначено інший порядок грошового еквіваленту, ніж зазначено у ст. 553 ЦК України а саме, станом на 20.06.2024, тому офіційний курс долара США має розаховуватись саме на цю дату - на 20.06.2024, який було визначено (100 доларів США = 4053 грн 81 коп.), а отже сума, яка підлягає стягненню судом по гарантійному платежу з розрахунку 2000 дол. США становить 81076 грн 20 коп. Сума, яка підлягає стягненню судом за штрафом з розрахунку 2000 дол. США становить 81076 грн 20 коп. Доводи позивача про розрахунок офіційного курсу гривні до долара США станом на день підписання позову (29.07.2024) є необгрунтованими та такими, що не підлягають врахуванню. Щодо вимоги про стягнення збитків. Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди (пункт 4 частини 1 статті 611 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 зазначено, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача. На виконання вимог вказаних положень, позивачем є доведені обставини того, що укладаючи попередній договір купівлі-продажу квартири, позивач мав законні очікування на придбання житла у визначений сторонами термін. Проте, основний договір купівлі-продажу з вини відповідача укладено не було. Право позивача на володіння, користування очікуваним житлом було порушено. Для відновлення свого порушеного права 22.06.2024 позивач уклав договір оренди іншого житла, здійснив витрати на оплату орендної плати в розмірі 30000 грн00 коп. про що орендодавець написав відповідну розписку. З огляду на викладене, доведеним є вимоги позивача про стягнення завданих збитків в розмірі 30000 грн 00 коп. з відповідача. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. V. Розподіл судових витрат щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 по справі № 826/1216/16, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До позовної заяви долучено договір №2024-ПНС про надання адвокатом правової допомоги від 20.06.2024, додатковий договір №1 від 24.06.2024 до договору №2024-ПНС про надання адвокатом правової допомоги від 20.06.2024, акт виконаних робіт від 30.08.2024, платіжні інструкції від 29.08.2024 (а.с. 43-48). Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК). У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд зауважує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з вимог розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи, що справа не є значної складності, обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, враховуючи виконані в акті роботи, суд вважає можливим зменшити їх розмір та стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача у розмірі 4000 грн 00 коп., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 3116 грн 46 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial