Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. [PERSON] 03.12.2024 звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 20.04.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 356. Вказує, що від шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] народився та син [PERSON] , що стверджується свідоцтвами про народження дітей. Зазаначає, що подружні відносини вони припинили приблизно рік тому по тій причині, що не могли дійти згоди в облаштуванні побуту, між ними часто виникали суперечки та взаємні образи через те, що дружина часто залишала сім`ю, місце її перебування йому не було відомо, періодично без попередження виїжджала за кордон. Дітей залишала проживати разом з ним, навіть не погоджуючи це питання. Позивач зрозумів, що вони із відповідачкою відчужилися один від одного, втратили почуття любові та поваги один до одного, їхній шлюб носить лише формальний характер, а тому вирішив, що його слід розірвати, оскільки його збереження є недоцільним та суперечить інтересам позивача. Вказує, що 02.12.2024 р. із [PERSON] уклали нотаріально завірений договір про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні, за яким визначили місце проживання дітей з батьком за адресою [ADDRESS] . Зазначає, що особисто виявили бажання проживати із батьком, перебувають на його самостійному утриманні та вихованні, з матір`ю дітей укладено нотаріально посвідчений договір щодо місця проживання дітей та їх виховання, а тому вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити неповнолітніх дітей проживати разом із батьком на його самостійному вихованні та одноособовому утриманні. Відповідачка відзиву на позовну заяву не подавала. Заяви, клопотання учасників справи та процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 грудня 2024 року було прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 24.12. 2024 року. (а.с.45) У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не прибув, 12.12.2024 скерував на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити, судове засідання провести без його участі. (а.с.46) Відповідачка [PERSON] , в підготовче судове засідання також не прибула, 12.12.2024 скерувала на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, дійсно підтверджує, що діти проживають з батьком та перебувають на його утриманні. Оскільки самостійно виявили бажання проживати з батьком. З наслідками визнання позову ознайомлена. Просить справу розглянути без її участі в судовому засіданні. (а.с.47) Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 24.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.01.2025. (а.с.52). У судове засідання 08.01.2025 сторони не з`явились, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання даної справи. Позивач [PERSON] не прибув, скерував на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити, судове засідання провести без його участі. (а.с.46) Відповідачка [PERSON] , в підготовче судове засідання також не прибула, скерувала на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, дійсно підтверджує, що діти проживають з батьком та перебувають на його утриманні. Оскільки самостійно виявили бажання проживати з батьком. З наслідками визнання позову ознайомлена. Просить справу розглянути без її участі в судовому засіданні. (а.с.47) Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Згідно ч.1. ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, приходить до наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що між позивачем - [PERSON] , [INFO] та відповідачкою - [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб 20.04.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 356, та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 23.09.2017. (а.с.8) Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.11.2009 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кіцманського районного управління юстиції Чернівецької області та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.08.2013 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кіцманського районного управління юстиції Чернівецької області. (а.с.9-10) Відповідно до копії Договору про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні від 02.12.2024, який посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області С.В. Олексюк, визначено місце проживання, утримання та самостійне виховання спільних дітей: неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . (а.с18) Відповідно до письмової заяви [PERSON] , [INFO] , останній повідомляє, що фактично проживає разом із своїм батьком [PERSON] , батько опікується ним, утримує, купує все необхідне, возить до навчального закладу, на гуртки. Матрі з ними не проживає, часто виїжджає за кордон, їм не допомагає, а тому він виявляє бажання проживати з батьком і просить визначити його місце проживання з батьком, оскільки перебуває на самостійному утриманні батька. (а.с.19) Згідно наявних в матеріалах справи письмових заяв [PERSON] та [PERSON] , які являються сусідами [PERSON] , підтверджують, що разом із [PERSON] проживають його неповнолітні діти [PERSON] 2009 року народження та [PERSON] 2013 року народження. Діти перебувають на утриманні та вихованні батька, він возить їх до навчального закладу, купує все необхідне, виховує, проводить дозвілля. Матір дітей з сім`єю не проживає, дітьми не цікавиться, їм не допомагає. Місце її фактичного проживання невідоме. (а.с.21-27) Відповідно до довідки ОЗО Кіцманський ліцей №1 Кіцманської міської ради від 03.12.2024р. стверджується, що батько [PERSON] бере активну участь у вихованні своїх синів [PERSON] та [PERSON] , цікавиться знаннями дітей, спілкується з класними керівниками, мама не приймає участі в житті школи, не цікавиться дітьми. (а.с.29) Згідно з інформацією № 1188 від 02.12.2024, з метою медичного обслуговування неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] укладено декларацію з лікарем-педіатром [PERSON] , яка безпосередньо забезпечує надання медичних послуг неповнолітнім. Лікар-педіатр [PERSON] спостерігаючи за неповнолітніми [PERSON] та [PERSON] зазначає, що за наданням медичної допомоги при захворюванні дітей, проведенням профілактичних щеплень, планових медичних оглядів, на консультації вузьких спеціалістів, інформування в телефонному режимі щодо стану здоров`я хлопців звертається батько - [PERSON] . Всі рекомендації лікарів щодо здоров`я дітей виконує батько. (а.с.30) Довідками АТ КБ «Приват Банк» стверджується інформація, що на ім`я [PERSON] та [PERSON] батьком [PERSON] відкрито рахунки « Юніор » та впродовж 2022-2024 років постійно зараховуються грошові кошти. (а.с.31-41) Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 611 від 03.12.2024, виданого виконавчим комітетом Кіцманської міської ради Чернівецького району Чернівецької області, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , де і проживає по даний час разом із своїми дітьми: неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] та малолітнім сином [PERSON] , [INFO] . За вказаною адресою зареєстрована мати дітей [PERSON] , 1986 року народження, яка вже більше трьох місяців не проживає з сім`єю. Згідно Договору про визначення місця проживання дітей, батьки домовилися і підписались про місце проживання дітей з батьком та самостійне виховання та утримання дітей батьком [PERSON] , [INFO]. Умови проживання задовільні. Норми права, які застосував суд. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. На даний час шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер, оскільки вони припинили сімейно-шлюбні відносини, на момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть і примирення між ними стало неможливим. З врахуванням того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому є неможливим. Беручи до уваги те, що шлюб носить формальний характер, за таких обставин його слід розірвати. При цьому, судом з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та жінки і після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дітей. При цьому, сторони спору про поділ майна не заявляють. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги відсутність перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу та встановлені судом обставини, позовна заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється СК України (ст.1 СК). Частиною 1 статті 121 СК передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст.141 СК, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Разом з тим, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст.14, ч.1 ст.15 СК України). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст.150-151 СК. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17, дійшов висновку, що поняття «одинокий батько» та «одинока матір» є тотожними, та зазначив: відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Згідно ст.157 СК - питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. Висновки суду Судом встановлено, що неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] проживають разом з батьком [PERSON] . Батько самостійно виховує синів, піклується про їх здоров`я та забезпечуєю їх на рівні необхідному і достатньому для задоволення основних потреб, без участі матері. Мати дітей участі у вихованні та утриманні синів не приймає, і не заперечує даного факту, що підтвердила в заяві, яку скерувала на адресу суду 12.12.2024. В той же час, батьки неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , добровільно між собою визначили місце проживання дітей, порядок їх утримання та виховання. А тому, враховуючи, що сторони між собою досягли згоди щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд рахує, що позов підлягає до задоволення в цій частині і місце проживання синів [PERSON] та [PERSON] слід визначити з батьком [PERSON] , що не суперечитиме інтересам дітей, адже в суді встановлено факт самостійного виховання та утримання синів їх батьком, без участі матері, яка проживає окремо. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 24,56, 104-105, 110, 112, 114-115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved