Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

До Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся\~\~ [PERSON] з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач вказує на те, 13.07.2020, Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області В. Огуречка №190 о/с, він був звільнений з Національної поліції «за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію». Рішенням Дніпровського окружного адміністративного суду від 12.05.2021 та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021, які були ухвалені за результатами розгляду адміністративної справи №160/9423/20, відкритої за позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 24.11.2021 Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №7220/с, позивач був поновлений на службі в поліції, що підтверджується записом №7 в трудовій книжці. Протиправними діями Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області незаконним звільненням позивачу було завдано моральну шкоду, а саме зважаючи на той факт, що в вимушеному прогулі з вини відповідача, позивач перебував з 13.07.2020 по 24.11.2021, понад один рік чотири місяці на 11 днів. Позивач посилається на те, що не маючи необхідної практики в судових справах, він був вимушений звернутись за допомогою до адвоката, який надавав йому правничу допомогу під час підготовки позовної заяви та на проведення супроводу розгляду справи в суді, котрому позивачем було сплаченого 50000 грн. Вважає, що глибину спричинених і пережитих моральних, й через них фізичних страждань, яких я зазнав через незаконні дії відповідача, і відповідно до них ступінь причиненої моральної шкоди, неможливо об`єктивно оцінити сторонній, навіть фаховій людині, яка не зазнала та не відчула на собі наслідків такої шкоди. Позивач за весь час вимушений був вести жалюгідне існування, несумісне з поняття людської гідності, позбавлений можливості задовольняти базові людські потреби, в харчуванні, отримання гідних житлових умов, лікуванні й забезпеченні себе ліками. Все це наклало свій відбиток і вплинуло на взаємодію з оточуючим середовищем, на спілкування з близькими, друзями, здатність й навіть саму можливість, створити, нові стосунки та нову сім`ю й створити гідні умови для існування. Крім того, позивач посилається на те, що він не міг вести звичний спосіб життя, втратив повагу друзів та родичів. Компенсацію за час вимушеного прогулу відповідно до постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021 у розмірі середнього заробітку в сумі 104\~486,52 грн позивачу було сплачено за період з 13.07.2020 по 12.05.2021, однак вимушений прогул з вини відповідача тривав значно довше, а саме до дня поновлення його на посаді до 24.11.2021. Таким чином, звільнення та тривале поновлення його на службі в поліції, протягом якого він не мав можливості вести звичний спосіб життя, завдало йому душевних страждань та призвело до погіршення самопочуття, що спричинило моральну шкоду, яку позивач оцінює у грошовому еквіваленті в розмірі 3355 874,16 грн, а також просить стягнути з відповідача 50000,00 грн витрат за надання правової допомоги. Ухвалою суду від 16 жовтня 2024 справу прийнято до провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надав відзив на позовну заяву, не визнав позовні вимоги, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Наголошував, що моральну шкоду не можна виміряти повністю зрозумівши емоційний стан особи, яка просить про таку сатисфакцію. Тому у випадках, коли особа заявляє вимоги про відшкодування моральної шкоди, вона повинна повністю обґрунтувати таку шкоду. Втім, вважають, що сума, в яку оцінив для себе моральну шкоду позивач, є явно завищеною та такою що не відповідає ступеню та характеру страждань, а також принципам розумності та справедливості. Так, розмір відшкодування моральної шкоди має бути достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Вважають, що позивач не надав до суду жодного доказу спричинення йому моральних страждань Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог немає, адже норми спеціального законодавства не встановлюють право поліцейських на отримання коштів за спричинену моральну шкоду, так як взагалі не передбачають інститут її спричинення. Крім того, вважаємо за необхідне зазначити, що [PERSON] у позові не доведено заподіяння йому моральної шкоди. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, представник відповідача зазначив, що відсутні правові підстави для розподілу та стягнення з бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50000,00 грн, так як позивачем не надано розрахунку понесених витрат із зазначенням детального опису виконаних робіт (наданих послуг), часу, витраченого на виконання послуг адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що необхідно для визначення розміру витрат на правничу допомогу, та розподілу судових витрат позивачем суду надано не було. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, відповідно до норм ч. 10\~ст. 84 ЦПК України\~вважає за необхідне здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків. 12.05.2021 рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду задоволені позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 13.07.2020 №190 о/с «По особовому складу». Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області поновити [PERSON] на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Інгулецького відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.07.2020 по 12.05.2021 (а.с.12-15). 16.11.2021 постановою Третього апеляційного адміністративного суду рішення Дніпровського окружного адміністративного суду від 12.05.2021 в адміністративній справі №160/9423/20 скасовано в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.07.2020 по 12.05.2021 та прийнято в цій частині нову постанову про часткове задоволення позовних вимог. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.07.2020 по 12.05.2021 у розмірі 104\~486,52 грн. В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/9423/20 залишено без змін (а.с.16-19). 24.11.2021 Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №7220/с, позивач був поновлений на службі в поліції, що підтверджується записом №7 в трудовій книжці (а.с.20). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до\~статті 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Завдання майнової шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої\~статті 11 ЦК України). Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої\~статті 16 ЦК України). Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя\~статті 23 ЦК України). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Абзац другий частини третьої\~статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Доводи відповідача про недоведеність позивачем моральних страждань суд відхиляє, з огляду на наступне. Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України. КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1\~цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом стягнення середньомісячного заробітку за затримку розрахунку при звільненні, а має самостійне юридичне значення. За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, в даному випадку незаконне звільнення, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1\~КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12. Факт незаконного рішення відносно позивача (про його звільнення) підтверджений відповідним рішенням суду, а тому у відповідності до вимог ст.82\~ЦПК України не підлягає доказуванню. Отже, позивач має право на відшкодування моральної шкоди. Суд вважає підтвердженим заподіяння позивачу моральної шкоди у вигляді душевних страждань, переживань, однак позивачем не надано докази, які б підтверджували глибину страждань, а саме: покази свідків, які б вказували на відношення позивача до того, що сталося, тривалість страждань, зміни життєвих обставин. Крім того підтверджується виписками із медичної карти стаціонарного хворого. Суд враховує, що позивачем не доведено настання негативних наслідків через встановлені тимчасові обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, обмеженні у праві полювання. Крім того позивач, на підтвердження заподіяння моральної шкоди до матеріалів справи надав виписки із медичних карток стаціонарного хворого №23П12161 з 19.05.2023 по 07.06.2023, №24П16725 з 14.06.2024 по 18.06.204, та рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.02.2021 про розірвання шлюбу. Однак, суд в цій частині погоджується із запереченнями відповідача, а саме, що сімейні стосунки з дружиною припинилися ще до незаконного звільнення, що не є наслідком його звільнення, а також на те, що позивач не був обмежений у праві керування транспортними засобами. До того ж, аналізуючи вищезазначені виписки із медичних карт стаціонарного хворого, позивач має захворювання з 2007 року та знаходиться на «Д» нагляді у сімейного лікаря. Суд звертає увагу на те, що розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. З огляду на те, що внаслідок незаконного звільнення, останній зазнав душевних страждань, однак враховуючи вимоги розумності і справедливості, на думку суду, моральна шкода, яка заподіяна [PERSON] може бути оцінена у розмірі 70000,00 грн. Щодо стягнення на користь [PERSON] судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає про наступне. Згідно ч.1\~ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3\~ст.133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати\~на професійну правничу допомогу. Частиною 1\~ст.137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.2, 3, 4\~ст.137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:\~1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;\~2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:\~1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);\~2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);\~3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;\~4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч.5\~ст.137 ЦПК України, уразі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Згідно з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, подані копія ордера на надання правничої (правової) допомоги, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, квитанція №456630 від 04.10.2024 на суму 50000,00 грн (а.с.9,10,11). Представник позивача просить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги на загальну суму 50000,00 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсної вартості та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд бере до уваги доводи представника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, який заперечував проти задоволення стягнення правничої допомоги в сумі 50000,00 грн, наголошуючи, що розмір гонорару є невиправданим. З врахуванням викладеного вище, виходячи з предмету спору, ціни позову, значення справи для сторін, її складності, усталеної судової практики розгляду справ цієї категорії, а також критеріїв реальності адвокатських послуг, їх обсягу та розумності, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги понесеної\~\~позивачем у зв`язку з розглядом справи у розмірі 2500,00 грн, та вважає, що саме такі витрати є співрозмірними із складністю даної справи і підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області належить стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1112,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial