Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог за первісним позовом Позивач [PERSON] звернулася із позовними вимогами до [PERSON] , [PERSON] про часткове розірвання договору довічного утримання, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послалася на ті обставини, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є її дітьми. 08 грудня 2003 року між нею та відповідачами укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області Скоробагатько В.Д., зареєстрований в реєстрі за № 5024. За цим договором вона зобов?язалася передати у власність порівну відповідачам належний їй житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі зобов?язалися довічно повністю утримувати її, забезпечувати харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, зберігши в її безоплатному довічному користуванні цілий житловий будинок. Згідно з умовами договору довічного утримання вартість матеріального забезпечення визначена у розмірі 70 грн на місяць. У разі невиконання або неналежного виконання сторонами умов договору він може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку відмови від добровільного розірвання однією зі сторін у судовому порядку. Право власності на домоволодіння зареєстроване за відповідачами Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації 28 лютого 2004 року (№ 3723998). Зокрема за [PERSON] зареєстровано частина домоволодіння, яку вона просить скасувати. Право власності на земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] та співвласником (25%) [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії КВ № 08854, виданого 27 квітня 2004 року на підставі договору довічного утримання від 08 грудня 2003 року № 5023 та договору дарування земельної ділянки від 10 грудня 2003 року № 5108. З моменту укладення договору довічного утримання її донька та син періодично приїздили до неї, допомагали по господарству, але на той час вона не потребувала постійного догляду та утримання, оскільки могла утримувати себе самостійно, тримала господарство та не мала проблем зі здоров?ям. Починаючи з 2014 року стан її здоров?я погіршився, вона має кардіологічні та гінекологічні захворювання, хвороби суглобів, очей, гіпертонічну хворобу та ряд супутніх захворювань. В зв?язку з цим вона потребує постійного догляду, лікування та допомоги в транспортуванні до лікарні. За станом здоров?я вона часто перебуває на амбулаторному лікуванні. Упродовж 2015 2016 років вона неодноразово зверталася до відповідача [PERSON] з питаннями щодо виконання ним умов договору довічного утримання, натомість він не виконує взяті на себе зобов?язання, не звертає уваги на її потреби та стан здоров?я, не забезпечує її харчуванням, медикаментами, необхідною допомогою, не доглядає за нею в період лікування, не надає жодної допомоги на лікування і взагалі відмовляється її доглядати. Коли вона звертається до нього за допомогою, він вчиняє сварки та принижує її. Відповідач не надає допомоги по господарству, не допомагав у проведенні поточного ремонту у житловому будинку, неодноразово наполягав на продажу житлового будинку, чим фактично бажає позбавити її місця проживання всупереч договору. Враховуючи таке ставлення до неї з боку [PERSON] вона просила його розірвати договір довічного утримання в добровільному порядку, проте він відмовився. З [PERSON] договір довічного утримання розірваний за спільною домовленістю на підставі угоди про розірвання договору довічного утримання № 30 від 19 січня 2017 року. Посилаючись на правила статей 16, 744, 755, 756 частину 1 статті 756 ЦК України, статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у остаточній редакції позовної заяви станом від 19 грудня 2017 року просила частково розірвати договір довічного утримання № 5024 від 08 грудня 2003 року в частині укладення вказаного договору між нею та [PERSON] , скасувати його державну реєстрацію, скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] на частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 088754, виданий 27 квітня 2004 року на підставі договору довічного утримання від 08 грудня 2003 року № 5023 на ім?я [PERSON] та співвласника [PERSON] . Короткий зміст позовних вимог за зустрічним позовом 11 серпня 2017 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, заборону вчинення дій, які можуть порушити права власності. Позовні вимоги обґрунтував тим, що він, є співвласником частини житлового будинку та 0,75 % земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , які належать йому на підставі договору довічного утримання, укладеного з [PERSON] № 5024 від 08 грудня 2003 року. Як співвласник він з 2016 року позбавлений можливості законно володіти зазначеним майном. [PERSON] та [PERSON] незаконно обмежують його у реалізації правомочності користуватися та розпоряджатися майном. [PERSON] з метою розірвання договору довічного утримання в односторонньому порядку порушує умови вказаного договору шляхом неприйняття будь-якої допомоги та грошей, тому і чинить перешкоди у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою. У спірному житловому будинку мешкають [PERSON] та [PERSON] , які не допускають його навіть зайти на подвір?я, у будинок і на земельну ділянку. За таких умов він не може користуватися і розпоряджатися своїм майном, що є триваючим порушенням його права. Посилаючись на норми статті 41 Конституції України, статей 391, 386, \~391 ЦК України, просив усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном з боку [PERSON] , яка діє спільно з [PERSON] , заборонити перешкоджати здійсненню його права перебувати у житловому будинку, користуватися та розпоряджатися майном та земельною ділянкою, що належать йому на праві власності, а саме: 0,5 частини житлового будинку та 0,75 % земельної ділянки по [ADDRESS] , відповідно до технічної документації; заборонити [PERSON] , яка діє спільно з [PERSON] , в майбутньому перешкоджати йому розпоряджатися і користуватися нерухомим майном, що належить йому на праві власності по [ADDRESS] . Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області Литвин О.В. від 22 серпня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про часткове розірвання договору довічного утримання, скасування його державної реєстрації та державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 27 вересня 2016 року за заявою представника позивача позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації договору довічного утримання та визнання недійсним і скасування державного акту на право власності на земельну ділянку залишено без розгляду. Заочним рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 27 вересня 2016 року позов задоволено. Розірвано договір довічного утримання, укладений 08 грудня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Скоробагатько В.Д. за реєстровим номером № 5024, в частині укладення останнього між [PERSON] та [PERSON] . Скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на частину житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] . Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 24 квітня 2017 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 27 вересня 2016 року скасовано. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року задоволено частково заяву [PERSON] про забезпечення позову (провадження 2-з/375/6/17). Суд в ухвалі постановив накласти арешт на частину житлового будинку, належну на праві спільної часткової власності згідно договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області від 08 грудня 2003 року, [PERSON] , розташованого в [ADDRESS] ( [ADDRESS] ), та на частину земельної ділянки загальною площею 0,6334 га, з яких 0,250 га за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, 03834 га - для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться в [ADDRESS] ( [ADDRESS] та належить на праві спільної часткової власності відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 088754 [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 27 липня 2017 року до участі у справі співвідповідачем залучено [PERSON] . Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 11 серпня 2017 року задоволено заяву відповідача [PERSON] про відвід головуючого судді, справу передано Таращанському районному суду Київської області. Ухвалою судді Таращанського районного суду Київської області Василенко О.М. від 14 вересня 2017 року справу прийнято до провадження, призначено судове засідання. Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 14 березня 2018 року позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду. Постановою Апеляційного суду Київської області від 05 червня 2018 року ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 14 березня 2018 року про залишення позову без розгляду скасовано, справу направлено для продовження розгляду. Ухвалою судді Таращанського районного суду Київської області Зінкіна В.І. від 07 листопада 2018 року справу прийнято до провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 01 березня 2019 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Рокитнянського районного нотаріального округу Скоробагатько В.Д., про часткове розірвання договору довічного утримання, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, об?єднавши їх в одне провадження. До участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Житньогірську сільську раду Таращанського району Київської області. Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 06 травня 2019 року задоволено заяву [PERSON] про відвід судді Зінкіна В.І., справу передано до канцелярії суду. Згідно з даними розпорядження № 11 від 08 травня 2019 року в.о. голови Такращанського районного суду Київської області в зв?язку з неможливістю утворення складу суду справу передано на розгляд Богуславському районному суду Київської області. Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Кіхтенка С.О. від 27 травня 2019 року справу прийнято до провадження. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 12 грудня 2019 року задоволено заяву [PERSON] про відвід судді Кіхтенка С.О., справу передано до канцелярії суду для визначення складу суду. Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Корбута В.М. від 24 грудня 2019 року справу прийнято до провадження. Згідно з розпорядженням керівника апарату Богуславського районного суду Київської області № 133 від 11 грудня 2020 року в зв?язку з відставкою судді [PERSON] справу передано на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду. Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Тітова М.Б. від 14 січня 2021 року справу прийнято до провадження. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року клопотання [PERSON] від 07 грудня 2020 року про залишення без розгляду позову [PERSON] залишено без задоволення. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 06 травня 2019 року клопотання [PERSON] від 07 грудня 2020 року про залишення без розгляду позову [PERSON] залишено без задоволення. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 12 грудня 2019 року задоволено заяву [PERSON] про відвід судді Тітова М.Б., справу передано до канцелярії суду для визначення складу суду. На підставі розпорядження голови Богуславського районного суду Київської області № 375/929/16-ц/1721/21 від 21 вересня 2021 року справу передано до Миронівського районного суду Київської області. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області Капшук Л.О. від 11 жовтня 2021 року справу прийнято до провадження. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 08 червня 2022 року клопотання [PERSON] про залишення без розгляду позову [PERSON] залишено без задоволення. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 17 червня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 18 березня 2024 року до відповідача [PERSON] застосовано заходи процесуального примусу у виді попередження, постановлено судове засідання з розгляду справи проводити безпосередньо в приміщенні Миронівського районного суду Київської області, в судове засідання викликати учасників справи, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 14 травня 2024 року відмовлено в задоволенні заявленого відповідачем [PERSON] відводу головуючому судді Капшук Л.О. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 24 червня 2024 року відмовлено в задоволенні заявленого представником відповідача [PERSON] відводу головуючому судді Капшук Л.О. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 07 серпня 2024 року відмовлено в задоволенні заявленого відповідачем [PERSON] та його представником [PERSON] відводу головуючому судді Капшук Л.О. Аргументи учасників справи 25 липня 2017 року, 27 липня 2017 року, 11 серпня 2017 року відповідач [PERSON] подав заперечення проти позову, в яких він вказав, що ініціатором укладення договору довічного утримання була мати і він погодився на його укладення, не підозрюючи про її дійсні наміри «витягнути» з нього як можна більше грошей та потім розірвати договір. Зазначив, що він ніколи не відмовлявся і не відмовляється в подальшому від виконання умов договору довічного утримання, але позивач не дозволяє йому виконувати свої обов?язки за договором та зловживає правами відчужувача. [PERSON] допомагає позивачці в намірах розірвати з ним договір довічного утримання. Позов був поданий після приїзду до України [PERSON] , яка чинила психологічний тиск на матір, щоб та віддала саме їй частку майна, яка належить йому за договором довічного утримання. Остання чинила перешкоди йому у виконанні обов?язків за договором довічного утримання, забороняла позивачу приймати від нього будь-яку допомогу. При цьому активно розповсюджувала плітки про нього серед мешканців села про нібито скрутне становище позивача у зв?язку з нездійсненням ним обов?язків по утриманню матері. [PERSON] зацікавлена в результатах розгляду цієї справи, є другим набувачем права власності за оспорюваним договором і довела до нього, що все оспорюване майно відійде їй. Для належного виконання договору він направляв кошти поштовими переказами. За передані кошти розписок у матері не брав, оскільки це не передбачено умовами договору і чеки та розписки між рідними людьми не мали бути переважним підтвердженням виконання сторонами договору. Вказав на наявність у нього ряду захворювань та 2-ої групи інвалідності, а також наявність інвалідності 2-ої групи доньки [PERSON] . Зауважив, що незалежно від цих обставин добросовісно разом з дружиною утримував позивача за договором довічного утримання навіть у більшому розмірі, ніж передбачено договором. Він дозволяв користуватися його земельною ділянкою площею 0,317 га сусідці позивача [PERSON] в обмін на її допомогу матері на городі та по господарству. Зазначив, що позивач не скаржилася раніше на стан здоров?я і на стаціонарному лікуванні не перебувала. Він ніколи не допускав залишення позивача без нагляду у випадку хвороби, купував ліки, возив на медичні обстеження, відвідував у лікарні, пропонував профілактичне лікування за його рахунок у медичних закладах. Позивач відмовлялася від його пропозицій вирішити питання для здійснення догляду за нею, зокрема найняти доглядальницю, переїхати жити до його сім?ї, купити їй помешкання поблизу його місця проживання, приїжджати допомагати їй у село як раніше. На це позивач та [PERSON] зазначали, що їм потрібні гроші. Позивач не була рада його приїздам до неї, схвалювала такі приїзди тільки коли необхідно було допомагати їй по господарству, прискіпливо відносилася до нього, його дружини і доньки. Вказав, що надавав позивачці матеріальну допомогу, зокрема, привозив різноманітні продукти, одяг, подарунки, купував навесні кожного року пташенят домашньої птиці. Позивач їх вирощувала та здебільшого віддавала [PERSON] . Двічі він давав їй кошти у розмірі по 1000 доларів США на купівлю корів, які гинули, коли приїжджала [PERSON] . Також він оплатив похорон чоловіка позивача [PERSON] , проводив за власний кошт ремонтні роботи у господарстві позивачки (придбав у будинок 2 газових котла, бойлер на 80 л, нову газову плиту, фарби для косметичного ремонту будинку), пробурив свердловину для води, привозив за власний кошт спеціалістів з ремонту сантехніки. Всього у 2016 році він сплатив позивачу готівкою 1920 грн, у 2017 році - 5326,00 грн, не враховуючи чеки на продукти та інші товари. В інші роки 3000 доларів С/ША та 6300 грн. Детальний опис витрат виклав в таблиці підтвердження виконання ним договору довічного утримання. Він надавав їй не лише матеріальну допомогу, але і виконував обов?язки сина, зокрема навідував її, часто телефонував, турбувався про її стан здоров?я. Мати відмовлялася приймати від нього ліки, допомогу у лікуванні у медичних установах, брати гроші, продукти, не пускала на подвір?я та до будинку, відмовлялася від поточного ремонту будинку та встановлення нової сантехніки. Його витрати на утримання майна та його покращення перевищили вартість самого майна. Проте будинок йому цінний як пам?ять про батька, якого позивач не любила і таке її ставлення позначилося на ставленні і до нього. Вважає важливим факт, що з вимогою про розірвання договору довічного утримання мати звернулася лише через майже тринадцять років після його укладення. Посилаючись на правила частини 2 статті 756 ЦПК України, вважає, що умисне перешкоджання відчужувачем здійснювати набувачу свої обов?язки за договором є обставиною, що має істотне значення. Зазначив, що [PERSON] безпідставно залучена судом до участі у справі як співвідповідач, оскільки предметом спору не є спільні або однорідні права чи обов?язки [PERSON] ні з відповідачем [PERSON] , ні з позивачем. Позивач обрала спосіб захисту, який не передбачений законом, оскільки визнання недійсним державного акту в принципі не може вважатися способом захисту права. 31 січня 2018 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву в редакції від 19 грудня 2017 року, обґрунтування заперечень проти позовної заяви в якому за викладеними обставинами відповідають поданим ним запереченням. 25 червня 2019 року представник позивача [PERSON] адвокат Чорненька О.І. подала відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , в якому зазначила, що позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності, є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Зазначила, що обставини, на які [PERSON] посилається як на підставу позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном, не відповідають дійсності, оскільки [PERSON] не здійснювала перешкод у можливості реалізації правомочності користування та розпорядження частиною житлового будинку та земельної ділянки [PERSON] . Він проживає в місті Києві та до села Житні Гори приїжджає вкрай рідко, має безперешкодний доступ до житлового будинку та земельної ділянки. Натомість земельну ділянку жодного разу не використовував за цільовим призначенням, нічого там не саджав, не обробляв її. Коли приїжджав до житлового будинку, при бажанні залишався на той період, на який він приїжджав у село. З того часу як [PERSON] захворіла, він не надавав їй допомоги на лікування. Приїжджав у село Житні Гори виключно для того, щоб на камеру чи то на мобільний телефон зафіксувати як він пропонує [PERSON] матеріальну допомогу, тобто з метою зібрання доказів у цивільній справі. Після цього він сідав у автомобіль та від?їжджав, не повідомляв, що бажає залишитися у будинку чи зайнятися обробітком землі, на що у [PERSON] не було жодних заперечень. [PERSON] не бажає спілкуватися з [PERSON] , проте жодного разу не здійснювала йому перепон у користуванні його власністю. З цих підстав просила відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог повністю. Під час розгляду справи у судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали первісні позовні вимоги, зустрічні позовні вимоги не визнали. В поясненнях послалися на обставини, викладені у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] додатково пояснив, що після укладення договору довічного утримання стан здоров?я позивача значно погіршився, вона потребує постійного стороннього догляду. [PERSON] самоусунувся від виконання умов договору довічного утримання, у зв?язку з чим позивач звернулася до суду з вимогами про розірвання договору довічного утримання в частині укладеного договору довічного утримання з відповідачем [PERSON] . Догляд за позивачем здійснює [PERSON] . [PERSON] припинив виконувати умови договору з моменту, коли у позивача погіршився стан здоров?я з 2014 року. Вона почала хворіти і почала звертатися до відповідачів за допомогою, проте відповідач [PERSON] у такій допомозі їй відмовляв. Позивач додатково пояснила, що уклала з сином та донькою договір довічного утримання, за умовами якого вони набули у власність належні їй будинок та земельну ділянку, натомість зобов?язалися провідувати її, купувати ліки тощо. Поки вона мала задовільний стан здоров?я і могла обробляти город, син приїжджав, привозив певні гроші та продукти, натомість набирав городину. Після того, як помер її чоловік і стан її здоров?я погіршився, син не виконував умови договору, припинив приїздити до неї, нічого їй не купував. Їй говорив, що доглядати її не буде, оскільки вона стара і їй пора вже до її померлих чоловіків, а він має молоду дружину, яку потрібно глядіти. Якщо приїжджав до села, то зупинявся біля сусіда, у якого купував спиртне. Її в цей час не провідував, на її прохання зайти до неї не реагував, відповідав лайкою. До її двору не заходив вже близько п?яти - шести років. Кошти поштовим переказом син почав надсилати після того, як вона звернулася до суду з позовом. Але через те, що він розповсюджував у селі неправдиві чутки про неї, ніби вона зловживає алкоголем, кошти, які він надсилав поштою, отримувати припинила, хотіла, щоб він провідав її, потурбувався про неї. Він не допомагав їй на городі, у садку, по господарству. Син їй навіть не телефонує, не цікавиться станом її здоров?я, необхідністю та вартістю лікування, оздоровлення чи лікування їй не пропонував. Коли вона телефонує до нього, він не відповідає. Одного разу він відповів на телефонний дзвінок та запитав чи вона ще не вмерла. [PERSON] не допомагав їй на городі. Поки вона була спроможна, вона обробляла город, а потім їй сусіди допомагали. Оскільки її стан здоров?я погіршився і вона потребувала стороннього догляду, вона зателефонувала доньці [PERSON] , яка залишила сім?ю і приїхала доглядати її. Донька здійснює догляд за нею, веде господарство, купує їй все необхідне, возить її на лікування, є її офіційним опікуном у органах піклування. Ліки вона купує за кошти доньки і власні кошти. У купівлі ліків та по господарству їй також допомагає сусідка [PERSON] , яка проживає неподалік від неї. На запитання відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] зазначила, що вона не заперечувала, щоб він приходив у будинок та на подвір?я, проте він не приходив з власної волі. Дійсно [PERSON] обробляє 5-6 соток їхнього городу, проте вона не отримує продуктів від неї, всю продукцію [PERSON] забирає собі. На похорон її чоловіка у липні 2014 року [PERSON] кошти у розмірі 2500,00 грн їй не давав. На корову та телицю коштів у розмірі по 1000,00 доларів США їй син також не давав. На французькі ліки коштів він теж не давав. Вважає, що син придумав все це, щоб на суді було про що казати. На свердловину давав лише 1500,00 грн. Ніяких листів з пропозиціями вона від сина не отримувала. У сусіда Потомського у 2016 році ніяких розписок про отримання від нього коштів на лікування вона не просила. Під час розгляду справи у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Бусол О.Ю. позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом не визнала повністю. Позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом підтримала повністю. В поясненнях щодо заперечень проти первісного позову зазначила, що позов подано не з власної волі позивача [PERSON] , а під впливом [PERSON] , яка має намір захопити це майно і не допускає до подвір?я [PERSON] . [PERSON] всі роки сплачував кошти згідно із договором довічного утримання, навіть у більшому розмірі, ніж передбачено договором. Він купляв одяг, надавав гроші, купував сантехніку тощо. Також допомагав позивачу на похоронах її чоловіка, давав кошти, розвозив людей. Після похорону викопав картоплю. Після приїзду [PERSON] у серпні 2016 року йому почали чинити перешкоди у виконанні договору та користуванні майном. Після того, як [PERSON] приїхала на постійне проживання, почала забороняти відповідачеві [PERSON] користуватися житловим будинком, не пускати на подвір?я, користуватися майном, земельною ділянкою, городом. Все, що він поставив у будинку (котли, сантехніку тощо), [PERSON] прибрала і поставила своє. З приводу вчинення перешкод у користуванні власністю [PERSON] звертався до правоохоронних органів, які попереджали [PERSON] про недопущення такої поведінки, але порушення його прав триває. [PERSON] приїжджав і намагався віддати продукти і гроші, перекидав через паркан. Проте [PERSON] говорила, що їм нічого не потрібно, разом з [PERSON] не пускали його до подвір?я та будинку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні під час розгляду справи позовні вимоги визнала та пояснила, що договір довічного утримання вони з матір?ю розірвали у добровільному порядку і вона не є співвласником ні житлового будинку, ні земельної ділянки. Тривалий час догляд за позивачем здійснює лише вона. Саме з цією метою з огляду на стан здоров?я матері вона приїхала із-за кордону і почала проживати у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Допитана у судовому засіданні під час розгляду справи свідок [PERSON] суду показала, що проживає в селі Житні Гори, знає позивача [PERSON] , відповідачів [PERSON] та [PERSON] , оскільки проживає по сусідству з нею. Зазначила, що часто навідується до [PERSON] , оскільки має автомобіль і на прохання позивача відвозить її до лікарні, купує ліки тощо. [PERSON] за останні сім років вона жодного разу не бачила у селі, він до матері не приїжджав, не цікавився, чи потрібно їй щось. З ним вона зустрічалася лише в судах. Їй видно з вікна хату позивача, яка знаходиться на відстані 200 метрів. [PERSON] приїхала доглядати матір з Москви, покинувши сім?ю, живе постійно з матір?ю та доглядає її. [PERSON] купила матері бойлер, пральну машину, холодильник, ремонт зробила, дерева обрізати наймала людей. [PERSON] приїжджав, коли ще був живий чоловік позивача, тільки на вихідних, щоб набрати городини, ніяких робіт не робив. Поминальні обіди після смерті чоловіка позивача проводили [PERSON] та [PERSON] . Вони у неї в кафе замовляли обіди, розраховувалися за зал. [PERSON] вона не бачила на похоронах, чи привозив він продукти вона не знає, гроші він їй не передавав. [PERSON] скаржилася, що син не дзвонить і не цікавиться її життям та станом здоров?я, не приїжджає. Вона має поганий стан здоров?я, потребує ліків, засобів гігієни. Все це купує [PERSON] . Позивач [PERSON] потребує постійного догляду, оскільки майже повністю втратила зір, погано пересувається. Коли [PERSON] потрібно кудись поїхати, то вона просить сусідів або наймає когось для догляду за матір?ю. [PERSON] нічого не привозив, не приїжджав доглянути матір. Позивач їй казала, що [PERSON] як почалися спори в судах якісь кошти надсилає поштою, оскільки йому потрібні підтвердження надсилання коштів для суду, але вона їх не отримує. [PERSON] вона не бачила у його матері приблизно з 2015 року, лише раз бачила машину біля сусіда. З умовами договору довічного утримання вона не обізнана, на яку суму має утримувати відповідач матір їй невідомо. Особисто вона від [PERSON] не чула, щоб він примушував позивача продати будинок. Позивач їй казала, що гроші син надсилає поштою, вона їх не отримує, оскільки хоче щоб він приїхав до неї. Особисто не бачила щоб [PERSON] передавав гроші [PERSON] . На сімейних перемовинах щодо невиконання умов договору присутня не була. При ній не було такого, щоб [PERSON] не допускали до подвір?я та будинку, проявів неповаги до матері від [PERSON] також не бачила. Позивач говорила, що ліки, продукти тощо їй купує [PERSON] , також говорила, що [PERSON] нічого не купує. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що її мати товаришувала з [PERSON] і часто до неї ходила. Їх будинки знаходяться на відстані 600- 800 метрів. Вона ходила до позивача разом з матір?ю, допомагала їй по господарству. [PERSON] приїжджав до матері поки був живий чоловік позивача (десь років 10 тому), він брав городину, молочні продукти. Вона до 2018 року проживала у місті Москва, тоді [PERSON] через неї з Росії передавала продукти матері, коли ще проживала там. Як помер чоловік позивача, то [PERSON] перестав їздити до матері. Близько семи років він не їздить вже до матері. До лікарів позивача водить [PERSON] , допомагає матері і матеріально і у догляді. Вона купила матері холодильника, пральну машину. [PERSON] матері не допомагає у догляді, веденні господарства, купівлі продуктів, забезпеченні лікування тощо. Їй про такі обставини відомо, бо вона ходила до позивача, яка їй жалілася, що син не приїздить і не допомагає, погрожує здати її у будинок для людей літнього віку. Про те, що між позивачем та її дітьми укладений договір довічного утримання, їй невідомо. Вона не бачила факту передачі коштів [PERSON] матері. Вона особисто не була свідком обставин, коли [PERSON] ображав матір, а також обставин, за яких його не допускають до будинку. Про факти звернення [PERSON] до правоохоронних органів з приводу його недопуску до будинку їй невідомо. Позивач говорила, що він приїжджав до сусіда, а не до неї. Допитана під час розгляду справи у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що проживає в селі Житні [PERSON] по сусідству з будинком позивача, в дитинстві дружили з [PERSON] . Вона по сусідству допомагала позивачеві по господарству. Позивач зараз має поганий стан здоров?я, не бачить, не може обслуговувати себе, пересуватися самостійно. Доглядає її [PERSON] . Коли [PERSON] кудись їде, то зве її, щоб доглянула за позивачем. Зі слів позивача їй відомо, що [PERSON] не приїжджав до неї, не турбувався, чи є у неї продукти харчування. Останні вісім років вона не бачила, щоб [PERSON] приїжджав до матері. Вона була свідком телефонної розмови позивача з [PERSON] , коли він просив її забрати заяву з суду. Чула особисто цю розмову. Позивач ніколи не оговорювала сина, завжди його жаліла. Вона також одного разу чула під час телефонної розмови з [PERSON] як приїжджав [PERSON] з особою на ім?я « [PERSON] », і чула як [PERSON] казала не впускати їх, оскільки [PERSON] привіз чужу людину («Кузю») на два тижні, щоб він проживав у неї. Але [PERSON] була проти, щоб чужу людину впускати у двір. Коли [PERSON] була в Москві, [PERSON] жила з чоловіком. Не чула про що [PERSON] з [PERSON] розмовляли в будинку, бо вона його там не бачила ніколи. Щодо коштів, які [PERSON] надсилав [PERSON] , їй відомо лише те, що він надсилав 50 грн, від отримання яких вона відмовилася. Про договір довічного утримання їй невідомо нічого. Їй [PERSON] ніколи на повідомляла, що син привозив гроші, продукти чи речі. Бачила, що [PERSON] брав у матері продукти, коли їхав у Київ. Хто пробив свердловину у подвір?ї їй невідомо. [PERSON] після приїзду купила газову плиту, ванну, пральну машину, зробила там ремонти. До того теж допомагала. Про те, щоб [PERSON] матері привозив щось із техніки, їй невідомо. Чула під час телефонної розмови [PERSON] з [PERSON] як він казав: «Скільки Ви може жити, дайте нам пожити». [PERSON] возила [PERSON] до лікаря у місто Київ не один раз. Про те, що [PERSON] возив матір до лікаря, їй також нічого невідомо. Про факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів з приводу його недопуску до будинку їй нічого невідомо. Зазначила, що позивач повідомляла, що [PERSON] сказав їй, що йому немає коли їздить до неї, бо у нього молода дружина і робота. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав показання, з яких слідує, що він проживає у місті Рокитне. [PERSON] знає, оскільки допомагав їй по господарству, ставив вулики у неї. [PERSON] і [PERSON] знає як її дітей. Він за проханням позивача, її чоловіка та її доньки протягом кількох років періодично допомагав позивачу по господарству (обробляти город та садок, робив покриття на дрова, проводив поверхневі ремонтні роботи будинку). Розраховувалася за працю з ним [PERSON] . [PERSON] у матері за цей час бачив лише раз, ніяких робіт по господарству він не виконував. Позивач весь час чекала сина, залишала йому продукти, щоб віддати на Київ. [PERSON] йому розказувала, що син пропонував їй продавати хату. Вже тривалий час позивач за станом здоров?я потребує постійного догляду. Про те, щоб [PERSON] надавав матері матеріальну допомогу чи ліки, йому нічого не відомо. [PERSON] про такі обставини йому не розповідала, він особисто такого не бачив. В лікарню [PERSON] возила донька [PERSON] . Він особисто не бачив і не міг бачити, щоб [PERSON] давав [PERSON] гроші, возив на лікування тощо. Допомагаючи позивачу обробляти город, він не знав, кому він належить. Йому відомо, що між сторонами є договір по догляду. Йому про такий договір казали [PERSON] та [PERSON] . Йому не відомо як виконує [PERSON] цей договір, лише відомо, що матір доглядає [PERSON] . Вона залишила сім?ю та приїхала до матері, щоб її доглядати. Йому ніхто не повідомляв про те, що [PERSON] не допускають до будинку. Він особисто не бачив, чи надає [PERSON] допомогу матері, не чув і не бачив особисто, щоб [PERSON] ображав матір, виганяв її з дому. Як [PERSON] виконувала договір довічного утримання йому невідомо. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з?явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлені належно. В матеріалах справи наявна заява приватного нотаріуса Скоробагатько В.Д. про розгляд справи у її відсутності, щодо вирішення спору покладається на розсуд суду (том 1 а.с. 35). Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 06 грудня 2024 року через переривання відеоконференцзв?язку із відповідачем [PERSON] та його представником [PERSON] , а також неявку свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , постановлено оголосити перерву у судовому засіданні до 27 грудня 2024 року до 11-30 год, судове засідання проводити безпосередньо у приміщенні Миронівського районного суду Київської області за адресою: вулиця Травнева, 3 міста Миронівка Обухівського району Київської області; у судове засідання до приміщення Миронівського районного суду Київської області викликати учасників справи, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 19 грудня 2024 року представник відповідача [PERSON] подала клопотання про залишення позову [PERSON] без розгляду, яку обґрунтувала тими обставинами, що позивач та її представник [PERSON] не з?явилися у судове 05 грудня 2024 року без поважних причин, зловживають процесуальними правами. 26 грудня 2024 року представник відповідача [PERSON] подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв?язку із тим, що вона та її довіритель [PERSON] з 19 грудня 2024 року перебувають на плановому лікуванні. Зазначила, що заперечує проти проведення судового засідання без їх участі. До заяви додала копії повідомлень про виділення путівок № 001617 та № 061616 від 16 грудня 2024 року до Медичного реабілітаційного центру МВС України «Південний Буг». У судове засідання 27 грудня 2024 року учасники справи не з?явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , також в судове засідання не з?явилися. Представник позивача [PERSON] , адвокат Божок М.І. 27 грудня 2024 року подав заяву у якій просив розгляд справи проводити у його відсутності та відсутності позивача [PERSON] . Відповідач [PERSON] подала заяву про проведення судового засідання 27 грудня 2024 року без її участі. Згідно з даними довідок Ф.20, складених уповноваженими працівниками АТ «Укрпошта», та даних відстеження поштових відправлень АТ «Укрпошта», свідки [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відмовилися від отримання судової повістки про виклик до суду; свідки [PERSON] , [PERSON] відсутні за зазначеною адресою, свідок [PERSON] судову повістку про виклик до суду отримав особисто 24 грудня 2024 року. Вирішуючи питання про можливість закінчення розгляду справи у відсутності учасників справи та свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суд ураховує те, що розгляд справи триває з 2016 року. Під час розгляду справи Миронівським районним судом Київської області судові засідання неодноразово відкладалися з причин неявки в судове засідання відповідача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] , також судові засідання не відбувалися з причин переривання зв`язку під час проведення судового засідання в режимі відеоконференції з відповідачем [PERSON] та його представником [PERSON] . Зокрема, тільки у 2024 році у судовому\~засіданні оголошувалися\~перерви за\~клопотанням сторони відповідача [PERSON] \~через їх\~неявку (клопотання\~від 20\~червня 2024\~року,\~від 09\~липня 2024\~року,\~від 19\~серпня 2024\~року,\~від 24\~вересня 2024\~року),\~ а також\~через переривання\~зв?язку з\~причин незабезпечення\~ними належного\~зв?язку під\~час участі\~в судовому\~засіданні в\~режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів (19 серпня 2024 року, 05 грудня 2024 року). Також судове засідання 13 червня 2024 року відкладалося в зв?язку з неявкою в судове засідання викликаних за клопотанням відповідача [PERSON] свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідач [PERSON] та його представник не забезпечили явку свідків в судове засідання на 05 грудня 2024 року. В судове засідання, призначене на 30 грудня 2024 року, зазначені свідки також не з?явилися. Суд в черговий раз здійснив належні заходи для їх повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. Крім того, стороною відповідача неодноразово заявлявся відвід головуючому судді у справі, який визнавався необґрунтованим, проте судове засідання в зв?язку з цим відкладалося. Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною першою статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до приписів частин 2,4 статті 214 ЦПК України, головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи. Головуючий вживає необхідних заходів для забезпечення в судовому засіданні належного порядку. Суд неодноразово попереджував відповідача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] про недопущення зловживання процесуальними правами та дій, що призводять до затягування розгляду справи. Щодо клопотання представника відповідача [PERSON] про залишення позову [PERSON] без розгляду, суд зазначає, що частиною 5 статті 223 ЦПК України, на яку посилається представник відповідача у заяві, визначено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Оскільки представник позивача [PERSON] у випадку нез?явлення у чергове судове засідання, завжди подавав заяви про проведення такого судового засідання у його відсутності та у відсутності позивача, підстави для застосування наслідків, визначених частиною 5 статті 223 ЦПК України, відсутні. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] повторно не з`явилися у судове засідання, враховуючи правила\~статті 223 ЦПК України, а також враховуючи наявні у матеріалах справи заяви представника позивача, відповідача [PERSON] про розгляд справи у їх відсутності, суд дійшов висновку про можливість закінчення розгляду справи у відсутності учасників судового розгляду. Фактичні обставини справи Суд встановив такі фактичні обставини. 08 грудня 2003 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] укладений договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області Скоробагатько В.Д. та посвідченого в реєстрі за № 5024 (том 1 а.с. 6, том 3 а.с. 10). Згідно з умовами зазначеного договору [PERSON] передала у власність порівну [PERSON] та [PERSON] належний їй житловий будинок з господарськими спорудами і земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] зобов?язалися довічно повністю утримувати [PERSON] , забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, зберігши в її безоплатному довічному користуванні цілий житловий будинок. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги) визначена сторонами в розмірі 70 (сімдесят) гривень на місяць. Пунктом 9 договору довічного утримання передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання сторонами умов договору, він може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку відмови від добровільного розірвання однією із сторін у судовому порядку. Житловий будинок належав [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого згідно з рішенням № 171 виконкому Рокитнянської районної ради Київської області від 19 липня 1988 року, зареєстрованого у Білоцерківському бюро технічної інвентаризації Київської області 27 листопада 1989 року (реєстр № 2-516), свідоцтва про право власності, виданого згідно з рішенням Житньогірської сільської ради Рокитнянського району Київської області № 59 від 30 жовтня 2003 року, зареєстрованого в Білоцерківському бюро технічної інвентаризації Київської області 02 грудня 2003 року (реєстр № 2-516). Земельна ділянка площею 0,316 га (0,125 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та споруд, 0,1915 га для ведення особистого підсобного господарства) належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 042512, виданого згідно з рішенням № 35 Житньогірської сільської ради Рокитнянського району Київської області від 05 червня 2001 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 04 травня 2002 року за № 361. Земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 042512 на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,633 га (0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0,383 га для ведення особистого підсобного господарства), виданого на ім?я [PERSON] та [PERSON] згідно із рішенням № 35 Житньогірської сільської ради Рокитнянського району Київської області від 05 червня 2001 року (том 1 а.с. 246, том 3 а.с. 4). На підставі договору довічного утримання № 5024 від 08 грудня 2003 року за [PERSON] та [PERSON] зареєстроване право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] по частці за кожним (реєстраційний номер 3723998, номер запису 516 в книзі 2). Така обставина підтверджується даними Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації № 2950938 від 28 лютого 2004 року (том 1 а.с. 16, том 3 а.с. 5). На підставі договору дарування, посвідченого 10 грудня 2003 року приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області Скоробагатько В.Д. за номером 5108, відповідач [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 0,316 га для ведення особистого підсобного господарства за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с. 205, том 3 а.с. 5 зв.). На підставі договору довічного утримання № 5024 від 08 грудня 2003 року та договору дарування № 5108 від 10 грудня 2003 року на ім?я [PERSON] виданий державний акт серії КВ № 088754 від 27 квітня 2004 року на право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] площею 0,6334 га (0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку , 0,3834 га - для ведення особистого селянського господарства). Співвласником зазначеної земельної ділянки (25 %) зазначено [PERSON] (том 1 а.с. 17, том 3 а.с. 6). 19 січня 2017 року [PERSON] та [PERSON] за взаємною згодою розірвали договір довічного утримання № 5024 від 08 грудня 2003 року в частині передачі [PERSON] у власність частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Запис про припинення обтяження на частину зазначеного будинку внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження. Такі обставини підтверджуються даними договору про розірвання договору довічного утримання, посвідченого 19 січня 2017 року приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області Скоробагатько В.Д. за № 30, даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 78434011 від 19 січня 2017 року (том 1 а.с. 249, 250, том 3 а.с. 10, 11). Згідно з даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта № 90045581 від 27 червня 2017 року за [PERSON] зареєстроване право власності на частину житлового будинку по [ADDRESS] . Накладено обтяження на земельну ділянку площею 0,6334 га та частину житлового будинку по [ADDRESS] (том 2 а.с. 70-73). У матеріалах справи наявні письмові докази, що підтверджують дані про стан здоров?я [PERSON] . З виписки із медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] , виданої КМЗ Рокитнянської районної ради «Рокитнянський районний центр первинної медико санітарної допомоги» 23 червня 2016 року, вбачається, що вона страждає на ІХС: кардіосклероз атеросклеротичний, гіпертонічна хвороба ІІ ст., стенокардія напруги ІІ ФК; СН ІІ ст; АСГМ ІІ ст; ДЕП ІІ ст; хронічний гастрит; хронічний холецистит; хронічний панкреатит, випадіння матки та стінок піхви V ст; вузловий зоб, незріла катаракта, ангіосклероз сітківки (том 1 а.с. 7, 8). Відповідно до даних висновку ЛКК № 75 від 19 серпня 2016 року [PERSON] за станом здоров?я хвора та потребує сторонньої допомоги терміном на один рік. Відповідно до даних висновку ЛКК № 9 від 02 лютого 2017 року [PERSON] за станом здоров?я хвора та потребує постійного стороннього догляду терміном на один рік (том 1 а.с. 51, 247, том 3 а.с. 7, 9). Згідно з даними виписки з історії хвороби [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні у КЗ КОР «Київської обласної ради» з 29 березня 2017 року до 31 березня 2017 року (том 1 а.с. 198). Відповідно до даних довідки КМЗ Рокитнянської районної ради Київської області «Роктнянська ЦРЛ» № 732 від 15 травня 2017 року [PERSON] , за даними облікової документації, на диспансерному обліку у психіатричному кабінеті не перебуває і за медичною допомогою не зверталася (том 1 а.с. 243). На підтвердження здійснення переказів позивачеві [PERSON] грошових коштів відповідач [PERSON] надав копії заяв про одержання готівки без дати на суму 100 грн та 300 грн, в яких адресатом зазначена [PERSON] , відправником - [PERSON] , копії фіскальних чеків на електронні перекази адресату Бусол в село Житні гори 18 серпня 2016 року у розмірі 100 грн, 11 жовтня 2016 року 150,00 грн, 03 березня 2017 року у розмірі 600,00 грн, 13 вересня 2016 року у розмірі 200,00 грн, 01 листопада 2016 року у розмірі 300 грн, 14 лютого 2017 року у розмірі 300,00 грн, 18 квітня 2017 року у розмірі 150,00 грн, 24 лютого 2017 року у розмірі 450,00 грн, 17 січня 2017 року у розмірі 450,00 грн, 03 травня 2017 року у розмірі 200,00 грн, 07 липня 2017 року у розмірі 300,00 грн, 07 липня 2017 року у розмірі 300,00 грн, 01 серпня 2017 року 500,00 грн, 04 вересня 2017 року 500 грн, 06 жовтня 2017 року 500 грн, 30 листопада 2017 року 500,00 грн, 01 листопада 2017 року 500,00 грн, 13 грудня 2017 року 500,00 грн, 23 січня 2018 року 500,00 грн, 31 січня 2018 року 500,00 грн, 15 лютого 2018 року 500 грн, 21 березня 2018 року 500 грн, 08 квітня 2018 року 500,00 грн, 08 травня 2018 року 500,00 грн, 30 червня 2018 року 500,00 грн, 09 липня 2018 року 500,00 грн, 27 серпня 2018 року 500,00 грн, 06 вересня 2018 року 500,00 грн, 09 жовтня 2018 року 500,00 грн, 18 грудня 2018 року 200,00 грн, 29 січня 2019 року 200,00 грн, 11 лютого 2019 року 200,00 грн, 27 лютого 2019 року 200,00 грн, 16 квітня 2019 року 500,00 грн, 01 травня 2019 року 200,00 грн, 01 червня 2019 року 500,00 грн, 06 липня 2019 року 500,00 грн, 07 серпня 2019 року 500,00 грн, 16 вересня 2019 року 500,00 грн, 26 вересня 2019 року, 08 листопада 2019 року 250,00 грн та 250,00 грн, 19 грудня 2019 року 500,00 грн, 22 січня 2020 року 500,00 грн, 29 лютого 2020 року 500, 00 грн, 20 січня 2020 року 500, 00 грн, 17 березня 2020 року 500,00 грн, 03 квітня 2020 року 500,00 грн, 20 травня 2020 року 500,00 грн, 26 червня 2020 року 500,00 грн, 15 липня 2020 року, 20 серпня 2020 року 500,00 грн, 26 вересня 2020 року 500,00 грн, 16 жовтня 2020 року 500,00 грн, 10 листопада 2020 року 500,00 грн, 01 лютого 2021 року 200,00 грн, 10 лютого 2021 року 500,00 грн, 26 квітня 2021 року 500,00 грн, 20 травня 2021 року 500,00 грн, 17 липня 2021 року 700,00 грн, 14 серпня 2021 року 700,00 грн, 09 жовтня 2021 року 700,00 грн, 09 жовтня 2021 року 250,00 грн, 22 листопада 2021 року 700,00 грн, 10 грудня 2021 року 700,00 грн, 24 січня 2022 року 700,00 грн, 14 лютого 2022 року 700,00 грн, 30 травня 2022 року 200,00 грн, 10 червня 2022 року 350,00 грн, Також на підтвердження повернення відправлених коштів відповідач надав службові чеки КМД УДППЗ «Укрпошта» на видачу готівки 03 травня 2017 року 200,00 грн, 03 травня 2017 року 150,00 грн, 17 травня 2017 року -200,00 грн, 05 листопада 2016 року 300 грн, 15 листопада 2016 року 300 грн, 03 березня 2017 року 450,00 грн, 01 листопада 2016 року 150 грн, 04 березня 2017 року 450 грн, 24 лютого 2017 року 300 грн, 13 березня 2017 року 600,00 грн, 13 липня 2017 року 300,00 грн, 01 листопада 2017 року -500 грн, 06 лютого 2018 року 500 грн, 24 квітня 2018 року 500,00 грн, 27 серпня 2018 року 500,00 грн, 06 вересня 2018 року 500,00 грн, 09 жовтня 2018 року 500,00 грн, 18 грудня 2018 року 200,00 грн, 06 лютого 2018 року 500,00 грн, 11 лютого 2019 року 200,00 грн, 27 лютого 2019 року 200,00 грн, 25 березня 2019 року 200,00 грн, 06 вересня 2019 року 500,00 грн, 06 липня 2019 року 500,00 грн та 200,00 грн, 26 вересня 2019 року 500,00 грн, 19 грудня 2019 року 250,00 грн, 22 січня 2020 року 500,00 грн, 17 березня 2020 року 500,00 грн, 20 травня 2020 року 500, 00 грн, 20 травня 2020 року 500,00 грн, 29 лютого 2020 року 500,00 грн, 20 серпня 2020 року 500,00 грн, 16 жовтня 2020 року 500,00 грн, 15 липня 2020 року 500,00 грн, 26 вересня 2020 року 500,00 грн, 10 листопада 2020 року 500,00 грн, 10 лютого 2021 року 500,00 грн, 16 березня 2021 року 500,00 грн та 200 грн, 09 жовтня 2021 року 700,00 грн, 10 грудня 2021 року 250,00 грн та 700,00 грн, 26 квітня 2021 року 500,00 грн, 20 травня 2021 року 500,00 грн, 17 липня 2021 року 500,00 грн, 14 серпня 2021 року 700,00 грн, 24 січня 2022 року 700,00 грн, 30 травня 2022 року 700,00 грн (том 1 а.с. 93 - 95, 180 - 185, том 2 а.с. 60, 108 - 113, 217 - 221, том 3 а.с. 89, 91, том 6 а.с. 153 -163, том 7 а.с. 10 - 41). Відповідно до даних повідомлень ПАТ «Укрпошта» № 501 від 20 квітня 2017 року та № 3806-15-2980 від 25 листопада 2016 року [PERSON] надіслав на ім?я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] такі грошові перекази: № 0295 від 18 серпня 2016 року сумою 100,00 грн (виплачений одержувачу 23 серпня 2016 року), № 0079 від 13 вересня 2016 року сумою 200,00 грн, № 0079 від 11 жовтня 2016 року сумою 150,00 грн, № 0004 від 01 листопада 2016 року сумою 300,00 грн, № 0052 від 17 січня 2017 року сумою 450,00 грн, № 0098 від 14 лютого 2017 року сумою 300,00 грн, № 0054 від 24 лютого 2017 року сумою 450,00 грн, № 0093 від 03 березня 2017 року сумою 600,00 грн (зазначені грошові перекази за відмовою одержувача від отримання повернуті за зворотною адресою), № 0128 від 17 квітня 2017 року сумою 150,00 грн (не виплачений одержувачу, знаходиться у картотеці відділення поштового зв?язку) (том 1 а.с. 196, том 2 а.с. 124, 125, том 7 а.с. 44). Відповідно до даних повідомлення ПАТ «Укрпошта» № 101.8.5.3-Б-3703 від 20 липня 2017 року [PERSON] надіслав на ім?я [PERSON] за адресою : [ADDRESS] такі грошові перекази: № 2391 сумою 300,00 грн, № 2392 сумою 300,00 грн від 07 липня 2017 року (зазначені грошові перекази за відмовою одержувача від отримання повернуті за зворотною адресою, оскільки адресат відмовився від їх одержання) (том 2 а.с. 59, том 7 а.с. 43). Відповідно до даних довідки ВПЗ Ірпінь 5, виданої [PERSON] з відділення 08205 Ірпінь, були здійснені грошові перекази на ім?я [PERSON] , індекс 09611, [PERSON] , а саме: 26 квітня 2021 року, 16 березня 2021 року, 10 лютого 2021 року, 16 грудня 2020 року, 26 вересня 2020 року, 20 серпня 2020 року, 15 липня 2020 року, 26 червня 2020 року, 20 травня 2020 року у розмірі 500,00 грн (том 6 а.с.159 зв., том 7 а.с. 42). На підтвердження витрат на придбання ліків, одягу та продуктів харчування відповідач [PERSON] надав етикетки, оригінали фіскальних чеків за період 2009 року, 2012-2017 років (том 1 а.с. 187 -195, том 2 а.с. 114-123). Також відповідач склав детальний опис витрат, який виклав в таблиці підтвердження виконання ним договору довічного утримання (том 2 а.с. 62-64). Згідно з даними таблиці всього в 2016 році він сплатив позивачу готівкою 1920 грн, у 2017 році - 5326,00 грн, не враховуючи чеки на продукти та інші товари. В інші роки 3000 доларів США та 6300 грн. В матеріалах справи наявні письмові свідчення [PERSON] від 22 березня 2017 року (том 1 а.с. 115-117), [PERSON] від 30 червня 2017 року (том 2 а.с. 205), [PERSON] від 23 березня 2017 року(том 1 а.с. 118-119), справжність підпису на яких засвідчені секретарем Житньогірської сільської ради Рокитнянського району Київської області. А також свідчення [PERSON] від 20 квітня 2017 року (том 1 а.с. 120-121), [PERSON] від 27 березня 2017 року, справжність підпису на яких засвідчені печаткою ПП «Бестменсервіс» із нерозшифорованим підписом особи, яка засвідчила справжність підпису. На підтвердження обставин щодо недопуску відповідача [PERSON] до спірних житлового будинку та земельної ділянки, [PERSON] надав докази про його звернення 31 травня 2017 року до Рокитнянського ВП ГУ НП України в Київській області з заявою щодо неправомірних дій [PERSON] (том 1 а.с. 199-203, том 2 а.с. 127-131). Також відповідач [PERSON] надав USB-флеш-накопимчувач з записом відео (без зазначення дати події). З дослідженого судом відео на наданому USB-флеш-накопимчувачу вбачається, що [PERSON] фіксував на відео факт, коли він приїхав зі [PERSON] та пропонував матері і [PERSON] кошти та продукти (хліб, оселедець). Спілкування відбувалося в умовах конфлікту. [PERSON] відповідала, що вони забезпечені хлібом та коштами. [PERSON] зазначала, що [PERSON] таку допомогу пропонує для фіксації на відео, відмовилася приймати продукти та гроші, мотивуючи це тим, що торік просила його про допомогу, проте він відмовив їй. [PERSON] на це зазначив, що відмовив у допомозі, оскільки вважає, що мати не потребувала догляду. [PERSON] та [PERSON] висловлювали свою незгоду з тим, щоб [PERSON] зайшов у двір. Зазначали, що він це зможе зробити лише після рішення суду (том 1 а.с. 232а). На підтвердження свого стану здоров?я та стану здоров?я членів своєї родини відповідач [PERSON] надав копії посвідчення інваліда з дитинства [NUMBER] , видане на ім?я [PERSON] , довідки Дніпровського районного управління Київського міського управління пенсійного фонду України № 2288 від 17 березня 2004 року, медичного висновку на дитину інваліда з дитинства [PERSON] від 11 грудня 2003 року, аудіограми [PERSON] від 28 квітня 2009 року, виписки № 4970 від 07 червня 2016 року із медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] , довідки до акта огляду МСЕК серії № КБ 1 № 020538 від 11 червня 2007 року та серія КА-2 № 010986 від 04 серпня 2009 року, витяг з медичної картки [PERSON] (том 1 а.с. 221 -232, том 2 а.с. 133 -144). Мотиви суду та застосовані норми права Суд, заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з?ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення як за первісним позовом так і за зустрічним позовом, об?єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що первісний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про часткове розірвання договору довічного утримання, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку підлягає задоволенню частково. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності підлягає задоволенню частково. Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15\~ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16\~ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цією ж статтею визначено загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів. Спірний договір довічного утримання укладений 08 грудня 2003 року в період чинності ЦК УРСР. Відповідно до статті 425 ЦК УРСР за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров?я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов?язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. Стаття 120 ЗК України в редакції, чинній на момент укладення договору довічного утримання, передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Тож за укладеним 08 грудня 2003 року договором довічного утримання до [PERSON] та [PERSON] перейшло право власності на житловий будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] , що належали [PERSON] . Статтею 428 ЦК УРСР встановлено, що договір довічного утримання може бути розірваний за вимогою відчужувача, якщо набувач майна не виконує обов?язків, взятих на себе за договором. При розірванні договору з зазначених вище підстав будинок повинен бути повернутий відчужувачеві. Витрати по утриманню відчужувача, зроблені набувачем майна до розірвання договору не відшкодовуються. З 01 січня 2004 року ЦК УРСР втратив чинність у зв?язку з набуттям чинності ЦК України. Відповідно до частин 1, 3 статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов?язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 01 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов?язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до статті 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов?язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов?язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов?язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов?язання його сторони набувають обов?язки (а не лише суб?єктивні права), які вони мають виконувати. Зі змісту статті 526 ЦК України вбачається, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов?язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов?язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов?язання. На підставі статті 610 ЦК України, порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). Статтею 751 ЦК України визначено, що матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом. Частиною першою статті 749 ЦК України передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Згідно з приписами пункту 1 частини 1 статті 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Частиною 1 статті 756 ЦК України визначено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв?язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов?язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Згідно з частиною першою статті 756 ЦК України, правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв?язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов?язків за договором, є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане. Тлумачення статей 425, 428 ЦК УРСР та статей 755, 756 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов?язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. При цьому відчужувачеві повертається передане ним за договором майно, а зроблені набувачем витрати на утримання та догляд відчужувача не підлягають поверненню. Згідно з вимогами статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Верховний Суд у постанові від 13 травня 2021 року (справа № 752/818/17) та від 24 червня 2021 року (справа № 644/1566/19) зазначив, що істотними умовами договору довічного утримання є: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваному житловому будинку, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, надання побутових послуг. Відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності тих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19. Аналогічні висновки також викладені у постановах Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 345/1359/22 (провадження № 61-1736св23), від 24 квітня 2024 року у справі № 754/11230/20 (провадження № 61-1105св24). У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 645/3284/19 вказано, що «аналіз статті 744 ЦК України свідчить, що законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов?язків як з утримання, так і догляду, розмежував указані поняття. Так, утримання характерне для зобов?язань майнового характеру, в той час як догляд, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі». Тож укладення договору довічного утримання між сторонами передбачає не тільки надання матеріальної допомоги відчужувачу, а ще й обов?язки немайнового характеру, такі як надання догляду та необхідних послуг. Суд встановив, що сторони обумовили умови довічного утримання та догляду за [PERSON] , які включали у себе як матеріальне забезпечення (забезпечення грошового утримання, одягу, продуктів харчування), так і обов?язки немайнового характеру (необхідного догляду). Згідно з\~частинами 1-3\~статті 12,\~частинами 1,\~5,\~6\~статті 81\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов?язків,\~передбачених законом.\~Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на процесуальне правило, викладене у частині 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач [PERSON] , звертаючись до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання з [PERSON] , посилалася на те, що він з 2014 року не виконує належним чином свої обов?язки за договором. Зокрема, після того, як помер її чоловік та її стан здоров?я погіршився, вона почала потребувати не тільки матеріального утримання, але і постійного догляду, лікування. Відповідач [PERSON] їй належного матеріального утримання, допомоги на лікування, а особливо догляду не забезпечив. Під час розгляду справи суд установив, що позивач [PERSON] є особою похилого віку, має поганий стан здоров?я та з 2014 року потребує сторонньої допомоги. Відповідач [PERSON] не надав суду достатніх та достовірних доказів, що до моменту звернення позивача до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання він повністю та належним чином виконував обов?язки за договором довічного утримання щодо забезпечення позивача [PERSON] повним утриманням, харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Надані відповідачем [PERSON] докази про виконання ним договору довічного утримання суд оцінює у сукупності з іншими зібраними доказами у справі. Зокрема, щодо наданих відповідачем [PERSON] квитанцій про перерахування коштів позивачеві, суд ураховує, що переказ цих коштів [PERSON] здійснював вже після звернення [PERSON] із позовом про розірвання договору довічного утримання до суду. Факт надсилання грошових коштів відповідачем не свідчить про те, що він належним чином виконував умови договору довічного утримання, оскільки йому було відомо про те, що позивач людина похилого віку і за станом здоров?я потребує не тільки матеріального утримання, але і сторонньої допомоги. Доводи позивача [PERSON] про те, що відповідач не надавав їй допомоги, коли вона такої потребувала за станом здоров?я, підтверджені як матеріалами справи, так і показами допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Щодо письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] суд зазначає, що такі пояснення не можуть бути таким джерелом доказування у справі як покази свідка, оскільки під час надання ними пояснень не виконано вимоги статті 230 ЦПК України. А частиною 1\~статті 78\~ЦПК України\~передбачено,\~що\~суд не\~бере до\~уваги\~докази,\~одержані з\~порушенням встановленого\~законом порядку.\~ Суд ураховує, що позивач будучи особою похилого віку на момент укладення договору і стан здоров?я якої погіршувався з роками, укладаючи договір довічного утримання, розраховувала на допомогу відповідача [PERSON] у тому числі і щодо догляду. Під час розгляду справи з пояснень позивача, свідків, вбачається, що відповідач [PERSON] не здійснював належний догляд за нею, не телефонував їй, не цікавився здоров?ям, не відвідував позивача. Відтак відповідач [PERSON] як набувач за спірним договором, не виконував належно обов?язки згідно з договором довічного утримання чим допустив істотне його порушення, що є підставою для розірвання з ним договору довічного утримання. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині скасування державної реєстрації договору довічного утримання, скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на частину спірного будинку, визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку серії КВ № 088754, виданого 27 квітня 2004 року на ім?я [PERSON] та [PERSON] суд дійшов таких висновків. Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції Закону № 2255-ІХ від 15 травня 2022 року,\~відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до\~пункту 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Пунктом 9\~статті 27\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. 19 січня 2017 року [PERSON] та [PERSON] за взаємною згодою розірвали договір довічного утримання № 5024 від 08 грудня 2003 року в частині передачі [PERSON] у власність частини житлового будинку за адресою : [ADDRESS] . З урахуванням правил частини 1 статті 756 ЦК України наслідком розірвання договору довічного утримання є набуття [PERSON] права власності на майно у виді домоволодіння та 0,316 га земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , яке було нею передане за договором, та припинення права власності на це майно за [PERSON] та [PERSON] . Оскільки право власності на житловий будинок та земельну ділянки перейшло від [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] в зв?язку з передачею домоволодіння за договором довічного утримання, розірвання договору довічного утримання є підставою для поновлення права власності [PERSON] на зазначені домоволодіння та частину земельної ділянки площею 0,316 га та припинення права власності на це майно за [PERSON] та [PERSON] . Тож рішення суду про розірвання договору довічного утримання є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно у виді житлового будинку по [ADDRESS] . Державний реєстратор повинен одночасно з державною реєстрацією набуття права власності на спірне нерухоме майно за позивачем провести державну реєстрацію припинення права власності відповідача на відповідне нерухоме майно. Задоволення позову є підставою для вчинення державним реєстратором нової реєстраційної дії внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення. Тож скасування державної реєстрації спірного договору довічного утримання не є ефективним способом захисту прав позивача, тому у цій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Окрім того, суд встановив, що державний акт серії КВ № 088754 від 27 квітня 2004 року на право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] площею 0,6334 га (0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку , 0,3834 га - для ведення особистого селянського господарства) видано на ім?я [PERSON] також на підставі договору довічного утримання № 5024 від 08 грудня 2003 року та договору дарування № 5108 від 10 грудня 2003 року. Співвласником зазначеної земельної ділянки (25 %) зазначено [PERSON] . З 1 січня 2013 року, у зв`язку з набранням чинності\~Закону України «Про Державний земельний кадастр», державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою\~не видаються. З 01 січня 2013 року земельні ділянки як об`єкти права реєструються в Державному земельному кадастрі (далі ДЗК), а права на них (власності, користування тощо) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Реєстрація прав щодо земельної ділянки можлива лише за умови, що таку ділянку зареєстровано в ДЗК. На сьогодні, основним законом, що встановлює правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру є\~Закон України «Про Державний земельний кадастр». Відповідно до частини 9 статті 21\~Закон України «Про Державний земельний кадастр», відомості про речові права на земельні ділянки, що виникли\~до 1 січня 2013 року, вносяться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, до ДЗК із Державного реєстру земель та документів, що відповідно до законодавства, яке діяло до 1 січня 2013 року, посвідчували право власності або право користування землею (земельними ділянками), а також книг записів (реєстрації) таких документів. Відомості про розподіл земель за формами власності і видами речових прав вносяться до ДЗК відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Дані про\~присвоєння земельній\~ділянці кадастрового\~номера,\~внесення до\~ДЗК та\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно відомостей\~щодо земельної\~ділянки за\~адресою:\~ [ADDRESS] площею\~0,6334\~га ділянки\~на підставі\~державного акта\~серії КВ\~№ 088754\~від 27\~квітня 2004\~року на\~право власності\~на земельну\~ділянку в матеріалах справи відсутні. Статтею 152 ЗК України визначено,\~що держава\~забезпечує громадянам\~та юридичним\~особам рівні\~умови захисту\~прав власності\~на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Оскільки підставою для реєстрації права власності на частину домоволодіння та земельну ділянку площею 0,316 га, був укладений договір довічного утримання, підставою припинення права власності на зазначене нерухоме майно за [PERSON] є рішення суду про розірвання цього договору. Припинення права власності проводиться шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З огляду\~на викладене,\~судове рішення\~про розірвання\~оспорюваного договору\~довічного утримання,\~на підставі\~якого проведено\~державну реєстрацію\~права власності\~на спірний\~житловий будинок\~та частину\~земельної ділянки,\~набутих за\~цим договором,\~а також\~скасування державної\~реєстрації права\~власності [PERSON] \~на \~частину домоволодіння,\~що знаходиться\~за адресою:\~будинок під\~номером [ADDRESS] ,\~буде ефективним\~способом захисту,\~з огляду\~на положення\~статей 26,\~27\~Закону України\~ «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» та статті 152 ЗК України. Суд ураховує, що правомірність та законність підстав для видання державного акта серії КВ № 088754 від 27 квітня 2004 року на право власності на земельну ділянку станом на момент його видачі сторонами не оспорювалося. До складу права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,6334 га, посвідчену цим державним актом, входить також його право власності на земельну ділянку, набуту за договором дарування № 5108 від 10 грудня 2003 року, яке позивачем не оспорюється. Тож підстави для визнання недійсним та скасування цього державного акта на право власності на земельну ділянку відсутні. Власники спірної земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] не позбавлені можливості в позасудовому порядку, на підставі документів, які встановлюють право власності на земельні ділянки, здійснити поділ земельної ділянки, виготовивши відповідну технічну документацію із землеустрою, та здійснити державну реєстрацію належних їм земельних ділянок у ДЗК у поряду, визначену Законом України «Про Державний земельний кадастр». Щодо вимог за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності Згідно з частиною 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод. Під час розгляду справи суд установив, що [PERSON] , на підставі договору довічного утримання № 5024 від 08 грудня 2003 року набув право власності на частку житлового будинку по [ADDRESS] . Також йому було видано державний акт серії КВ № 088754 від 27 квітня 2004 року на право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] площею 0,6334 га на підставі договору довічного утримання № 5024 від 08 грудня 2003 року та договору дарування № 5108 від 10 грудня 2003 року. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] за первісним позовом про розірвання договору довічного утримання, право власності [PERSON] на набуті ним за цим договором майно підлягає припиненню. Внаслідок чого [PERSON] втрачає статус власника зазначеного майна. Тому позовні вимоги за зустрічним позовом в частині усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном у виді частки житлового будинку та частки земельної ділянки, які набуті ним за договором довічного утримання задоволенню не підлягають. Проте суд ураховує, що [PERSON] є власником земельної ділянки по [ADDRESS] , набутої ним за договором дарування № 5108 від 10 грудня 2003 року. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з\~частиною 3 статті 152 ЗК України у тому числі шляхом запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. [PERSON] \~під час розгляду справи зазначав, що після укладення договору довічного утримання він привозив і віддавав [PERSON] гроші, речі, продукти, встановлював обладнання, сантехніку, проводив ремонтні роботи, копав картоплю тощо. Такі пояснення свідчать про відсутність перешкод у користуванні належним йому майном. Однак, суд встановив, що між сторонами орієнтовно з 2014 року склалися конфліктні стосунки, які є триваючими. Із відеозапису, який був досліджений судом, вбачається, що [PERSON] висловлювала заперечення щодо права [PERSON] користуватися належною йому земельною ділянкою. Згідно з\~частиною 3 статті 152 ЗК\~України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється у тому числі шляхом запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. З урахуванням обставин справи, за наявності між сторонами триваючого конфлікту, суд дійшов висновку, що для запобігання вчиненню дій, що порушують право користування [PERSON] належною йому за договором дарування № 5108\~від 10\~грудня 2003\~рокуземельною\~ділянкою площею\~0,316\~га,його право як власника земельної ділянки підлягає захисту шляхом зобов?язання [PERSON] не чинити йому перешкоди у здійсненні права користування зазначеною земельною ділянкою. Щодо перешкод у праві розпорядження зазначеною земельною ділянкою, то у матеріалах справи відсутні дані про вчинення [PERSON] будь яких дій, які б свідчили про порушення чи створювали б небезпеку у порушенні права розпорядження [PERSON] належною йому земельною ділянкою. Висновки за результатами розгляду Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків. Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона\~сама визначає\~стратегію свого\~захисту,\~зміст своїх\~вимог і\~заперечень,\~а також\~предмет та\~підстави позову,\~тягар доказування\~лежить на\~сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обовязок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог. Саме позивач мав довести в ході розгляду справи зміст порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, обрунтувати підстави звернення до суду з позовними вимогами саме до заявленного відповідача та обгрунтувати відповідність обраного способу засхисту змісту порушенного права. Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником. Згідно правил\~статті 263\~ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на частину спірного житлового будинку є обґрунтованими. Позивач довела належними та допустимими доказами істотне порушення умов договору довічного утримання з боку відповідача [PERSON] , що є підставою для його розірвання. Позовна вимога про скасування державної реєстрації спірного договору довічного утримання, не є ефективним способом захисту, а тому задоволенню не підлягає. Обґрунтованість вимог про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] не доведено. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном та заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності є частково обґрунтованими і підлягають задоволенню в частині усунення перешкод у користуванні [PERSON] земельною ділянкою, яка належить йому на праві власності на підставі договору дарування № 5108 від 10 грудня 2003 року. [PERSON] довів, що має обґрунтовані підстави вважати наявність небезпеки порушення [PERSON] його прав як власника земельної ділянки. Щодо розподілу судових витрат При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 2473,21 (551,21+640,00+640,00+640,00) грн за чотири вимоги немайнового характеру згідно з квитанціями (том 1 а.с. 1, том 2 а.с. 49, 248, 249). Відповідач [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 960 грн за заяву про перегляд заочного рішення (320 грн) та одну позовну вимогу за зустрічним позовом (640грн) згідно з квитанціями (том 1 а.с.73,том 4 а.с. 166). Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення двох вимог немайнового характеру із чотирьох заявлених позивачем [PERSON] , то з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 1235,61 грн (2473,21/2). Ураховуючи, що суд задовольнив також вимогу відповідача [PERSON] до [PERSON] за зустрічним позовом, сплачені ним судові витрати у розмірі 960,00 грн підлягають стягненню з позивача [PERSON] . З урахуванням зустрічного зарахування сум судових витрат, що підлягають стягненню за первісним та зустрічним позовом, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню різниця між ними на користь позивача [PERSON] у розмірі 275,61 грн (1235,61-960,00). Вирішення питання про скасування заходів забезпечння позову Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року задоволено частково заяву [PERSON] про забезпечення позову провадження (провадження 2-з/375/6/17). Суд в ухвалі постановив накласти арешт на частину житлового будинку, належну на праві спільної часткової власності згідно договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області від 08 грудня 2003 року, [PERSON] , розташованого в [ADDRESS] ( [ADDRESS] ), та на частину земельної ділянки загальною площею 0,6334 га, з яких 0,250 га за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, 03834 га - для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться в [ADDRESS] ( [ADDRESS] та належить на праві спільної часткової власності відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 088754 [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до даних постанови Рокитнянського РВДВС ГТУЮ у Київській області від 30 червня 2017 року у ВП № 54059332, виконавче провадження із виконання ухвали № 375/292/16-ц від 27 квітня 2017 року закінчене у зв?язку з його повним фактичним виконанням (том 2 а.с. 21). Згідно зі статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує в тому числі питання про підстави для скасування заходів забезпечення позову. Частиною 9 статті 158 ЦПК України встановлено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому випадку заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою. Оскільки суд дійшов висновку щодо розірвання договору довічного утримання між [PERSON] та [PERSON] , його право власності на набуте за зазначеним договором майно є припиненим. Тож відсутні підстави для продовження чинності арешту на набуті ним за цим договором частину житлового будинку та частину земельної ділянки, розташованих у [ADDRESS] . Тому заходи забезпечення позову встановлені відповідно до ухвали Рокитнянського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року підлягають скасуванню.

Outcome: partial