Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

До Калинівського районного суду Вінницької області 28.10.2024 надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1/6 всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня подачі заяви і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення 23 років. Цю заяву згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2024 було передано на розгляд судді Карнауху Н.П. Ухвалою судді Калинівський районний суд Вінницької області від 05.11.2024 відкрито провадження за цим позовом, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання у справі призначено на 14:00 год. 09.12.2024. У судове засідання, призначене на 09.12.2024 з`явилася позивачка. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Конверт із направленими за адресою його реєстрації копією позовної заяви, ухвали про відкриття провадження та повісткою про виклик до суду, повернувся до суду з відміткою АТ «Укрпошта»: «Досилається за місцем обслуговування». Відомості про належне повідомлення відповідача про дату і час судового засідання у справі відсутні, інформація про причини неявки не надходила. У зв`язку з цим підготовче судове засідання у справі відкладено на 13:00 год. 06.01.2025. У підготовче судове засідання, призначене на 06.01.2025, з`явилась позивач [PERSON] , яка в цьому судовому засіданні подала позовну заяву зі зміненим предметом позову. У позовній заяві зі зміненими позовними вимогами просила стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 1/6 всіх видів заробітку (доходу), щомісячно з дня подачі заяви і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення 23 років. Згідно із положеннями ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У це судове засідання з`явився відповідач [PERSON] , який позов [PERSON] про стягнення з нього аліментів визнав в повному обсязі, просив задовільнити цей позов в межах позовних вимог. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити у повному обсязі з таких підстав. Згідно із позовною заявою [PERSON] її мати [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з її батьком - [PERSON] , який 04.06.2019 розірвано на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області. Згідно із цим рішенням у справі № 132/3896/18 з відповідача на користь її матері стягнуто аліменти на утримання 3 неповнолітніх дітей, що підтверджується долученою копією виконавчого листа. Згідно із довідкою, виданою Вінницьким державним педагогічним університетом ім. Михайла Коцюбинського від 06.08.2024 № 1177 позивачка навчається на 2 курсі цього навчального закладу з 01.09.2023 на денній формі навчання. В зв`язку з перебуванням на навчанні [PERSON] потребує матеріальної допомоги і з боку батька. Кошти потрібні для проживання та харчування, придбання підручників, зошитів, методичних посібників, папок, роздрукування ксерокопій, курсових, для обідів в їдальні, а також для придбання відповідного одягу та взуття. Її мати не взмозі забезпечити її всім необхідним. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина врегульовано главою 16 Сімейного кодексу України (далі - СК України), яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, шляхом сплати аліментів (статті 199-201 СК України). Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Зазначена правова позиція висловлена також у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. У Сімейному кодексі України закріплено принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Відтак із системного аналізу вказаних норм випливає, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню такі обставини як потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Одночасно, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що вимога позивача про стягнення із відповідача аліментів на її утримання є правомірною. Разом з тим, на підставі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить із положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, згідно із якою за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Згідно з п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд враховує, що відповідач є працездатним і може надавати матеріальну допомогу на утримання позивача у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу). Будь-яких доказів протилежного суду не надано. За результатами наведеного в позовній заяві обґрунтування щодо витрат на навчання суд дійшов висновку, що розмір аліментів в 1/6 частини доходів відповідача, які позивач просить стягувати з відповідача на його утримання, є обґрунтованим. Враховуючи те, що позивач продовжує навчання, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, натомість відповідач в добровільному порядку не приймає участі в його утриманні, суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, що буде достатнім для належного утримання повнолітнього дочки, яка продовжує навчання, та відповідатиме її інтересам. З огляду на викладене, враховуючи, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), а також те, що розмір призначених аліментів має бути обґрунтованим, справедливим, необхідним та достатнім для розумного задоволення потреб повнолітньої дочки, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] необхідно задовільнити. При цьому, згідно із ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, враховуючи, що позивач звернувся до суду 28.10.2024, то аліменти мають бути присуджені з дня його звернення до суду з позовом, тобто з 28.10.2024. Відповідно до статті 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, необхідно допустити до негайного виконання. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорцій но до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на це, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до Закону України «Про судовий збір» у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved