Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

Представник позивача адвокат Стецюра О.В. звернулася до суду з вказаним позовом та просить стягнути із [PERSON] на користь\~ТДВ «СГ «ОБЕРІГ»\~грошові кошти у розмірі 105733 грн 90 коп., з яких: сума виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу у розмірі 85348 грн.; інфляційні втрати у розмірі 3813 грн.; пеня у розмірі 14949,89 грн.; 3% річних у розмірі 1623,01 грн. та судовий збір в сумі 2422,40 грн.. Позов обґрунтовано тим, що\~05.10.2021 в місті Києві на вулиці П.Орлика сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Daewoo» н.з. [NUMBER] під керуванням Відповідача, транспортного засобу марки «Honda» н.з. [NUMBER] , транспортного засобу «Lexus» н.з. [NUMBER] , та транспортного засобу Nissan н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. Відповідно до Постанови Печерського районного суду міста Києва від 23.05.2022 у справі № 757/61391/21-п Відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, таким чином було встановлено факт, що Відповідач, будучи причетним до настання ДТП, самовільно залишив місце пригоди. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Daewoo» н.з. [NUMBER] (Відповідача) станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/001723662. Загальний розмір страхових відшкодувань, виплачених ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» на користь потерпілих осіб у вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді становить: 62485,00 грн.+22863,00 грн, = 85348,00 грн.. Оскільки відповідачем були порушені вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», він має сплатити в порядку регресу на користь ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» зазначену суму. Ухвалою судді від 29.11.2024 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідачем, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, не надано відзиву на позов без поважних причин, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України. Судом встановлено наступне. 05.10.2021 о 23:15 год. [PERSON] керуючи транспортним засобом «Daewoo Lanos» д.н. [NUMBER] , в м. Києві на вул. П.Орлика, 24/1, під час руху не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху та недотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з припаркованими транспортними засобами «Honda Accord» д.н. [NUMBER] , водія [PERSON] , «Lexus RX350» д.н. [NUMBER] , водія [PERSON] , «Nissan Note» д.н. [NUMBER] , водія [PERSON] , після чого залишив місце ДТП, чим порушив вимоги п. 2.3 (б), 2.10 (а), 12.1, 13.1 ПДР України. Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ст. 122-4, 124 КУпАП.. Постановою Печерського\~районного суду\~міста Києва\~від 23.05.2022 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 122-4 та 124 КУпАП. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові\~наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова\~відповідальність водія\~транспортного засобу\~ Daewoo н.з. [NUMBER] станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/001723662. Відповідно до Ремонтної калькуляції від 11.11.2021 р. вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Honda н.з. [NUMBER] , з урахуванням зносу, складає 70208,73 грн. Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 13.06.2022 між потерпілою особою та ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 62485,00 грн. На підставі заяви на виплату страхового відшкодування від 13.06.2022, а також, враховуючи інші матеріали страхової справи, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 62485,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 05.07.2022. Відповідно до Ремонтної калькуляції від 11.11.2021 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Lexus н.з. [NUMBER] , з урахуванням зносу, складає 25403,49 грн. Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування між потерпілою особою та ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 22863,00 грн. На підставі заяви на виплату страхового відшкодування, а також, враховуючи інші матеріали страхової справи, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 22863,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 27.06.2022. Таким чином, загальний розмір страхових відшкодувань, виплачених ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» на користь потерпілих осіб у вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді становить: 62485,00 грн.+22863,00 грн, = 85348,00 грн.. Відповідно до п.12.1 статті 12 Закону\~України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~№19610-ІV страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до п. 36.6 статті 36 Закону\~України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~№19610 -ІV страхувальником або особою відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно частини 1 статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові. Відповідно до статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настанні страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із положенням частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) за кожним страховим випадком суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди, а тому стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає виключні випадки, за яких страховик може подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:\~в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 05.10.2021 р. в місті Києві на вулиці П.Орлика, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується постановою Печерського районного суду міста Києва від 23.05.2022. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у позивача виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди відповідно до статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому з відповідача на користь позивача підлягає виплата в якості виплати страхового відшкодування в розмірі 85348,00 грн.. Позивач у порядку досудового врегулювання спору звернувся до відповідача з вимогою №33824/2/1 від 05.01.2024 про відшкодування страхової виплати в розмірі 22863,00 грн. Позивач у порядку досудового врегулювання спору звернувся до відповідача з вимогою №33824/1 від 05.01.2024 про відшкодування страхової виплати в розмірі 62485,00 грн. Відповідач претензію отримав 16.01.2024. Проте, на час звернення позивача до суду відповідач зазначеної суми не сплатив. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Частиною 2 цієї статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статті 524,533 ЦК України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання щодо сплати коштів. Статтею 979 ЦК встановлено, що в разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату). Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. А правовідношення щодо відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, котра розглядається, також є грошовим зобов`язанням. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання й поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Відповідно до статті 509 ЦК зобов`язання виникають із підстав, установлених статті 11 ЦК України. Відповідно до статті 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема й факту завдання майнової шкоди іншій особі. Отже, на них поширюється дія положень частини 2 статті 625 ЦК. З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 3813,00 грн. та 3% річних у розмірі 1623,01 грн. підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача в частині стягнення пені у розмірі 14949,89 грн.. Як вбачається з матеріалів справи, даний спір виник з правовідносин відшкодування шкоди в порядку регресу, а не з договірних зобов`язань. Відповідно до п. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня. Таким чином, положення п. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не розповсюджується на правовідносини між сторонами у даній справі, оскільки у вищевказаній нормі чітко йдеться про обов`язок страховика сплатити саме на користь особі, яка має право на отримання такого відшкодування, тобто потерпілої особи, пеню в разі прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика. Отже, Цивільним кодексом України, Законами України «Про страхування» та «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (спеціальними законами), які застосовуються до спірних правовідносин, не передбачено розмір неустойки (пені) у разі звернення страхової компанії з регресним позовом до особи відповідальної за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП. За таких обставин, суд дійшов висновку, що для позадоговірних (регресних) зобов`язань у сфері страхування чинне цивільне законодавство не передбачає можливість забезпечення виконання таких зобов`язань шляхом встановлення неустойки, а договірні відносини між сторонами з цього приводу відсутні. Отже, наявні підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 14949,89 грн.. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Частиною ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Позивач просить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 7 300,00 грн. Відповідно до положення статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано Договір №33824/1 про надання професійної правничої допомоги від 03.09.2024, укладений ТОВ «Страхова Група «Оберіг» з адвокатом Стецюрою О.В.; акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання професійної правничої допомоги №33824/1 від 03.09.2024; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Доказів про оплату послуг правничої допомоги адвоката Стецюри О.В. суду не надано. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, що узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 18.04.2024 у справі №922/2822/23. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року; пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10 грудня 2009 року; пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12 жовтня 2006 року; пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30 березня 2004 року заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг до договору про надання професійної правничої допомоги №35258/1 від 03.09.2024 адвокат надала наступні послуги : 1) ознайомлення та аналіз документів страхової справи- 1 год., вартість 1460 грн 00 хв.; 2)надання клієнту консультації і роз`яснень з правових питань -0,5 год., вартість 730 грн 00 коп.; 3)складання позовної заяви- 3 год., вартість 4380 грн 00 коп.; 4) підготовка додатків, підписання та направлення всіх підготовлених документів до суду та іншим учасникам справи 0,5 год., вартість 730 грн 00 хв., всього 7300 грн 00 коп. Водночас суд не враховує включення до наданих відповідачу адвокатських послуг зазначених у п.4 акта, а саме: за підготовку додатків, підписання та направлення всіх підготовлених документів до суду та іншим учасникам справи вартістю 730 грн 00 коп., оскільки складання позовної заяви охоплює всі зазначені послуги в цьому пункті, що відповідає критеріям розумності, співмірності та необхідності. У такий спосіб, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 6570 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, які відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критеріям пропорційності, справедливості, необхідності та розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною правничою допомогою у суді першої інстанції. Отже, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого страхового відшкодування у порядку регресу у розмірі 85348,00 грн., інфляційні витрати у розмірі 3813,00 грн., 3% річних у розмірі 1623,01 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6570 грн 00 коп. У відповідності до статті 141 ЦПК України, суд вирішує питання щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які в даному спорі становлять 2422 грн 40 коп. (сплата судового збору при подачі позовної заяви). Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, з урахуванням приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 2079\~грн 89 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial