Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Істамова І.В. звернулася до Ленінського районного суду м.\~Харкова з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних та інфляційні втрати за кредитним договором №HAEHG115040023 від 24.05.2007 року у розмірі 88927,60 грн., а також судовий збір у розмірі 2422,40грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до умов договору №HAEHG115040023 від 24.05.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 26493,00 доларів США на термін до 21.05.2027. Свої зобов`язання за договором кредиту відповідач не виконав, кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами своєчасно Банку не надавав. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 11.12.2014 року у справі №642/7246/14-ц було відмовлено Банку у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача. Апеляційним судом Харківської області 25.02.2015 року ухвалено рішення, яким рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11.12.2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги Банку задоволено, стягнуто з [PERSON] . На користь АТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості у розмірі 288027,78грн. і витрати по сплаті судового збору в сумі 2880,27грн. Рішення Апеляційного суду Харківської області набрало законної сили, але відповідачкою не виконано, та заборгованість за кредитним договором не сплачена. На підставі того, що відповідачем не виконано грошове зобов`язання, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних від суми простроченої заборгованості встановленої рішенням Апеляційного суду Харківської області від 25.02.2015 року у розмірі 25946,17грн. та нарахування інфляційних витрат у розмірі 288027,78грн за період з 23.02.2019 по 23.02.2022. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано час позивачу для усунення недоліків. 06.11.2024 року до суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків разом з квитанцією про сплату судового збору. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2024 року відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач не надавав клопотань про розгляд справи в загальному порядку. 16.01.2025 року до суду надійшла заява представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» Істамової І.В., в якій проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін чи відзив на позов суду не подала, про розгляд справи повідомлялася належним чином. Копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позову та долучених до нього документів, направлялися відповідачу за місцем реєстрації, про що свідчать поштові повідомлення, які повернулися на адресу суду. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та\~\~ [PERSON] укладено договір №HAEHG115040023, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 26493,00 доларів США з виплатою процентів за користування кредитом. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачеві кредит, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконувала, в результаті чого утворилась заборгованість перед кредитором. Статтею 509 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 11.12.2014 року відмовлено в задоволені позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 25.02.2015 Апеляційним судом Харківської області рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11.12.2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким з [PERSON] стягнуто заборгованість у розмірі 288027,78 грн., з яких: заборгованість за кредитом -145425,58грн; заборгованість за процентами за користування кредитом- 60170,76грн.; заборгованість за комісією 17566,85грн.; пеня за порушення зобов`язання 64864,58грн. Докази погашення відповідачем заборгованості за рішенням суду в матеріалах справи відсутні. Відповідно до здійсненого позивачем розрахунку, інфляційні втрати банку за не виконання грошового зобов`язання за рішенням суду за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 складають 88927,60 грн., з яких 25946,17 гривень - 3 % річних та 62981,43 грн. інфляційні нарахування. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином(стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення грошової суми, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє позивача права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Отже, з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання зі сплати коштів, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань відповідно до статті 625 ЦК України. Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги, що грошове зобов`язання , яке виникло між сторонами не є договірним, законом не визначено іншого розміру процентів, а тому у позивача в силу ст. 625 ЦПК України наявне право нарахування інфляційних втрат та 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що інфляційні втрати банку за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за рішенням суду за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 складають 88927,60 грн., з яких: 25946,17 гривень - 3 % річних та 62981,43 грн. інфляційні нарахування. Суд погоджується із розрахунком заборгованості відповідача, оскільки він є обґрунтованим, його розмір підтверджений належними та допустими доказами, а відповідач, на виконання свого процесуального обов`язку, не надала належних і неспростовних доказів на спростування доводів позивача. Із врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволенню та з відповідача слід стягнути в користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 88927,60 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений ним при подачі позову у розмірі 2684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved