Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно за набувальною давністю та просила суд визнати за нею право власності на 1/8 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] власником якої є [PERSON] . Свої позовні\~вимоги позивач\~мотивувала тим,\~що згідно свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом\~від 23.12.2008\~вона є\~власником \~частки житлового\~будинку з\~відповідною частиною\~надвірних споруд,\~що знаходиться\~в [ADDRESS] .\~Окрім неї,\~власником \~частки житлового\~будинку з\~відповідною частиною\~надвірних споруд,\~що знаходиться\~в [ADDRESS] \~є відповідачка\~ [PERSON] .\~Крім них,\~згідно даних\~КП «\~ЧООБТІ »\~значиться ще\~один власник\~даного будинку\~ [PERSON] ,\~якій належить\~ частка.\~Проте,\~ні позивач,\~а ні\~відповідач [PERSON] \~ніколи не\~знали та\~не знають.\~Позивач зі\~своїми батьками\~ з 1957\~року стала\~проживати в\~частині будинку\~ [ADDRESS] .\~В іншій\~частині,\~в якій\~на сьогоднішній\~день проживає\~відповідачка проживав\~ [PERSON] . Даний будинок з того моменту мав два входи і був розділений на дві частини. Не дивлячись на те, що більше п`ятдесяти років батьки позивача, а після них і вона будучи власником частки, користується половиною частки житлового будинку належного [PERSON] , що становить 1/8 частки, яка як власник ніколи відома їм не була і ніяких прав щодо даної частки не заявляє, право власності на частку будинку не перереєстровує, участі, як власник в утриманні будинку не несе та не приймає, натомість дана частина будинку перебуває в її користуванні та володінні. Дане майно є об`єктивно чужим, дане майно позивач вважає своїм, вона є добросовісним набувачем майна, володіння чужим майном з її сторони є відкритим та безперервним. З огляду на те, що 1/8 частиною будинку, власником якої є [PERSON] , позивач з 2008 року користується, володіє даним майном добросовісно, відкрито, безперервно, а тому набула відповідно до ст..344 ЦК України право власності на 1/8 частку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, належної [PERSON] . Ухвалою Уманського міськрайонного суду від 16 лютого 2024 року позивача [PERSON] , яка померла [INFO] замінено її правонаступником [PERSON] . \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] адвокат Мельник О.Ф. в судовому засіданні позов підтримав та просить його задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, попередньо подавши заяву в якій просить справу слухати у її відсутність, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено,\~що \~на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.2008 [PERSON] являється власником частини житлового будинку із відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться по [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.11.2023 [PERSON] являється власником частини житлового будинку із відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться по [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] , власниками будинку являються: [PERSON] , розмір частки ; [PERSON] , розмір частки ; [PERSON] , розмір частки . Будинок має дві квартири, загальною площею 76,3 кв.м. У відповідності до даних комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації » Уманський виробничий відділок від 25.04.2018 №678 власниками домоволодіння [ADDRESS] значаться: [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.08.2010 №4-2737 ( частка ); [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.2008 № 1-4632 ( частка 1/4); [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 13.02.1946 № 8 ( частка ). Згідно довідки голови квартального комітету №16 від 03.09.2018 № 538 [PERSON] в домоволодінні [ADDRESS] за свідченням сусідів не проживає. Згідно довідок о/у СКП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області від 18.07.2018 та 08.02.2010 проводяться розшукові заходи направлені на встановлення місця знаходження [PERSON] . Згідно зі\~статтею 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~статті 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону\~за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України\~визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені\~законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із\~закону\~або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У частині першій\~статті 344 ЦК України\~передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.\~\~ При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. З огляду на викладене, при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. При цьому, добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. У даній справі позивач завжди знала, хто є власником майна. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може набуватись право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем й у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Тобто,\~виключено набуття\~права власності\~на майно,\~яке знаходиться\~у володінні\~власника і\~ніколи не\~вибувало з\~його володіння.\~Вказана позиція,\~висловлена Верховним\~судом в\~постанові №\~175/4741/16\~від 29\~березня 2018\~року,\~та Постанові,\~від 06.09.2018р.,\~по справі\~№ 205/1178/16-ц. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади згідно п.13 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав". В даному випадку [PERSON] не може бути належним відповідачем, так як вона не є власником майна та не порушує жодних прав позивача. Виходячи з вище викладеного, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст.41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 328, 344 ЦК України,

Outcome: dismissed