Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 22 березня 2018 року Богодухівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №17. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебувають у шлюбі з 22 березня 2018 року, який зареєстрований Богодухівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №17. Від цього шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ними, байдужості до життя та проблем кожного. Протягом останнього року сімейні стосунки погіршилися, що призвело до постійних сварок та, як наслідок, до фактичного припинення шлюбних відносин, втратили почуття любові та поваги один до одного. Сенсу підтримувати подальші сімейні відносини немає, оскільки з відповідачем неодноразово пробували примиритися, але безрезультатно, а тому, вважає подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Майновий спір та спір про місце проживання дитини відсутні. Ухвалою від 16.12.2024 відкрито провадження у справі, призначено її розгляд на 13 січня 2025 року у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві зазначила розгляд справи проводити без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити, на стягненні судових витрат з відповідача не наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст.51 Конституції України, ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» ( далі- Постанова) рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам ст. 215 ЦПК. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Відповідно з роз`ясненнями, викладеними у п.10 вищевказаної постанови, суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст.191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Згідно ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.1 ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22 березня 2018 року Богодухівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №17, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 22.03.2018 року Богодухівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області. /а.с.7/ Від цього шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.11.2018 року Богодухівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області. /а.с.4/ Сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, втратили почуття любові та поваги один до одного, тобто сім`я існує формально. Клопотань про надання строку на примирення не надходило. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти позову, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу неможливі та порушують принцип добровільності та права сторін, що має істотне значення. На час розірвання шлюбу спору між сторонами щодо поділу спільно нажитого майна та про місце проживання дитини немає. За наведених обставин суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог. Позивач не заявляє вимогу про стягнення з відповідача сплаченого судового збору, тому з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, суд не здійснює розподіл судових витрат, понесених позивачем під час розгляду справи.

Outcome: approved