Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою, покликаючись на те, що з 21.10.2006 року перебуває з відповідачкою [PERSON] у шлюбі, що був зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Яворівського районного управління юстиції Львівської області, про що зроблено актовий запис №82. Від цього шлюбу вони (сторони) мають дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що міцної сім`ї з відповідачкою [PERSON] вони збудувати не змогли через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки, а також розходження поглядів на їхнє спільне майбутнє та майбутнє їхніх дітей. Зокрема, у відповідачки [PERSON] є стійке бажання та намір виїзду на постійне місце проживання за кордон, якого він (позивач) не розділяє. Якщо їхні старші діти підтримують свою матір в даному бажанні, то він (позивач) не бажає змінювати своє місце проживання, так і не бажає, щоб їхня наймолодша дочка [PERSON] проживала окремо від нього та щоб відповідачка вчиняла будь-які дії, спрямовані на переміщення дочки за кордон. Вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно, вони не ведуть спільного господарства, близько трьох років проживають окремо, відтак втратили один до одного почуття любові та поваги. Подальше підтримування сімейних відносин з відповідачкою [PERSON] вважає неможливим, а формальне перебування у шлюбі недоцільним та не бажаним. Залишатись далі у такому шлюбі він (позивач) не має наміру. Вказує, що на даний час у нього з відповідачкою [PERSON] виник спір щодо місця проживання їхньої дочки [PERSON] , [INFO] . Так, ще задовго до ініціювання процесу розірвання шлюбу, тобто ще з початку їхнього з відповідачкою фактичного припинення шлюбних відносин та окремого проживання, що мало місце влітку 2022 року, місце проживання дітей ними узгоджено та визначено за їхньою з відповідачкою спільною домовленістю. Їхня старша дочка [PERSON] вже самостійно вирішує всі питання, така є студенткою, вона навчається та проживає за кордоном, там вона отримує стипендію та одночасно працює, а тому вже не потребує утримання з боку батьків. Їхній син [PERSON] , якому вже виповнилося п`ятнадцять років, вправі самостійно визначати місце проживання та такий проживає разом з відповідачкою [PERSON] . Натомість місце проживання їхньої наймолодшої дочки [PERSON] , [INFO] , за попередньою домовленістю з відповідачкою визначено разом з ним (позивачем). Така їхня домовленість відповідачкою [PERSON] не порушувалась з червня 2022 року. Більше двох років дочка [PERSON] проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS] , перебуваючи на його вихованні. Однак на даний час в ході обговорення процесу розлучення та вирішення питань щодо спільного майна відповідачка [PERSON] затіяла з ним (позивачем) розмову про надання ним дозволу на зміну місця проживання та виїзд їхньої дочки [PERSON] за кордон. Він (позивач) особисто ніколи не бажав та не бажає змінювати місце свого проживання, як і не бажає, щоб у нього у такий спосіб відібрали дитину. Стверджує, що ще з червня 2022 року їхня дочка [PERSON] , 2017 року народження, проживає спільно з ним за адресою: [ADDRESS] . Матір дитини - відповідачка [PERSON] разом з їхнім сином [PERSON] з червня 2022 року проживають окремо. З цього часу відповідачка не приймає будь-якої участі у вихованні та утриманні дочки [PERSON] . Він (позивач) самостійно займається вихованням дочки [PERSON] , самостійно її утримує, здійснює за нею постійний догляд, якого вона потребує. Між ним (позивачем) та дитиною склались стійкі психологічні контакти та прив`язаність один до одного. Він (позивач) має хороші житлові умови проживання. Дитина проживає з в атмосфері турботи і захисту; з ним (позивачем) вона почувається у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Як батько, він забезпечує свою дочку належним вихованням, умовами проживання та духовним розвитком, що відповідає її (дитини) інтересам. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , зареєстрований 21 жовтня 2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Яворівського районного управління юстиції Львівської області, про що зроблено актовий запис №82, а також визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з ним (батьком дитини) як особою, яка самостійно виховує та утримує дитину без участі матері. ІІ. Позиція учасників справи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені ним позовні вимоги. Пояснив, що з 2006 року він перебуває в офіційному шлюбі з відповідачкою [PERSON] , з якою мають трьох дітей. Однак, вже близько трьох років вони проживають окремо, не підтримують жодних відносин, кожен з них живе своїм окремим життям. Проживши той період часу окремо, вони втратили один до одного будь-які почуття, стали чужими людьми, тому він (позивач) вирішив розлучитися.Зазначив, що відколи в Україні почалася війна, то у відповідачки появилось бажання виїхати на постійне місце проживання за кордон (або в Польщу, або навіть в Америку, бо там у неї є близькі знайомі, які готові знайти для неї роботу). При цьому, дружина хотіла виїхати за кордон усією сім`єю разом з дітьми. З цього і почалися всі їхні непорозуміння з дружиною [PERSON] . Вони дану ситуацію обговорювали не один раз, однак їхні думки з цього приводу розходяться. Відповідачка [PERSON] не хоче залишатися в Україні, а він (позивач) не має наміру виїжджати, бо не уявляє, що він зможе там робити, оскільки не знає іноземних мов і фактично не має наміру починати життя спочатку. Їхня старша дочка [PERSON] вчиться за кордоном, в Польщі, вона підтримує свою матір в бажанні жити за кордоном, посилено вчить англійську, бо теж мріє виїхати в Америку або в Канаду . Він (позивач) з цього приводу розмовляв і з сином [PERSON] , котрий також не хоче залишатись в Україні, де проходять воєнні дії; він навчається в 10-му класі і хоче продовжувати навчання за кордоном. Конфлікт з відповідачкою через його (позивача) небажання щось змінювати в житті, потягли і інші непорозуміння між ними. Завершилося все тим, що вони живуть окремо. Ще в літній період 2022 року відповідачка стала проживати окремо. Разом з нею проживає їхній син [PERSON] . Він (позивач) залишився проживати з меншою дочкою [PERSON] . Ствердив, що якщо старші діти виросли без нього (позивача), бо він постійно перебував на службі, то коли народилася наймолодша дочка, то він вже перебував на пенсії. Відтак, наймолодша дочка [PERSON] росла в нього на очах і він є дуже до неї прив`язаним. Бажає, щоб дочка росла біля нього і не хоче залишитися один. Натомість, відповідачка [PERSON] поставила йому ультиматум, щоб до 2025 року вони поставили всі крапки в цьому питанні. Він (позивач) вирішив для себе так: старші діти вже дорослі, то хай роблять свій вибір самостійно, а наймолодша [PERSON] - залишається разом з ним (позивачем). Їхня старша дочка [PERSON] вже самостійно вирішує всі питання, така є студенткою, навчається та проживає за кордоном, там вона отримує стипендію та одночасно працює, а тому вже не потребує утримання з боку батьків. Їхній син [PERSON] , якому вже виповнилося п`ятнадцять років вправі самостійно визначати місце проживання, він прийняв рішення і проживає разом з своєю матір`ю - відповідачкою [PERSON] . Він принципово не хоче його (позивача) підтримки як батька, тому так склалося, що ним займається виключно відповідачка. Щодо [PERSON] , то вже більше двох років вона проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Дочка [PERSON] перебуває на його вихованні та утриманні. Він (позивач) справляється з дитиною самостійно у всіх питаннях побуту та навчання. Коли йому терміново треба кудись відлучитись на довше, то його підміняє його матір. Коли він (позивач) почав процес розлучення, то відповідачка знову затіяла з ним розмову, щоб він надав дозвіл на зміну місця проживання та виїзд їхньої дочки [PERSON] за кордон. Він (позивач) особисто ніколи не бажав та не бажає змінювати місце свого проживання, як і не бажає, щоб у нього у такий спосіб відібрали дитину. Саме ці обставини змусили його звернутися до суду з даним позовом. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, відзиву на позовну заяву [PERSON] не подавала. 08.01.2025р. на адресу суду надійшла письмова заява [PERSON] , у якій така просила здійснювати розгляд даної цивільної справи без її (відповідачки) участі. У поданій заяві [PERSON] зазначила, що вона (відповідачка) не має наміру подальшого спільного проживання з [PERSON] , тому вона згідна на розлучення. З приводу питання, з ким буде проживати їхня дочка [PERSON] , то вони обоє були присутні на комісії органу опіки та піклування, де вона зазначала, що через різні погляди на сімейне життя і майбутнє їхньої сім`ї, вони з позивачем дійсно близько двох років проживають окремо. Їхня старша дочка [PERSON] більше двох років проживає в Польщі, вона вже самостійна, там вчиться і працює. Їх син [PERSON] проживає разом з нею (відповідачкою), а [PERSON] проживає з батьком. З огляду на ситуацію в Україні, яка триває вже три роки та лише загострюється, вона (відповідачка) не бачить майбутнього для свого сина тут, хоче щоб він навчався за кордоном і буде вживати для цього всіх заходів, а чоловік [PERSON] її поглядів не розділяє. У неї ще була надія, що чоловік з часом змінить свою думку з того приводу, але станом на сьогодні нічого не змінилося. Навпаки, позивач ініціював даний судовий процес, щоб поставити всі крапки у їхніх питаннях з цього приводу. В останній розмові, що мала місце між ними після засідання комісії органу опіки, позивач ствердив, що у випадку заперечення з її (відповідачки) боку поданого ним позову про визначення місце проживання [PERSON] разом з ним, він звернеться до суду з іншим позовом про заборону її ([PERSON]) виїзду за кордон. За обставин, що склались між ними на даний час, її (відповідачки) відношення до даної ситуації і до даного спору, що виник між ними, наступне: якщо позивач [PERSON] не змінить своєї думки і не погодиться, щоб [PERSON] могла виїхати разом з нею, то у неї (відповідачки) немає іншого виходу як погодитися, щоб дочка проживала разом з ним (позивачем). Вона (відповідачка) в свою чергу самостійно забезпечує їхнього сина [PERSON] , який проживає та проживатиме разом з нею і не вимагає в позивача жодних коштів на його (сина) утримання. Тому й так склалося, що позивач [PERSON] сам утримує дочку [PERSON] , що і робитиме надалі після її (відповідачки) виїзду за кордон. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Органу опіки та піклування Мостиської міської ради Львівської області -- в.о. начальника Служби у справах дітей Мостиської міської ради Львівської області Чура Р.М. в судовому засіданні зазначила, що підтримує висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини, затверджений рішенням виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області від 20.12.2024р. за №12, у відповідності до якого органом опіки та піклування прийнято рішення, що після розірвання шлюбу між сторонами місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , слід визначити з батьком [PERSON] . Також ствердила, що представниками Служби у справах дітей було здійснено виїзд за місцем проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , де було здійснення обстеження умов проживання дитини та не встановлено жодних перешкод для проживання дитини з батьком. В ході цього ж візиту під час розмови з дитиною - [PERSON] з`ясовано, що така проживає виключно з батьком; на запитання про маму, дівчинка ствердила, що інколи таку бачить. Крім того, дівчинка своєю поведінкою та вираженими емоціями в ході спілкування підтвердила позитивні, дружні та довірливі відносини з батьком [PERSON] . ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 04.11.2024р. постановлено прийняти до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Мостиської міської ради Львівської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини; розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 30.12.2024р. закрито підготовче провадження у даній цивільній справі; призначено справу до судового розгляду по суті. ІV. Обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що сторони з 21 жовтня 2006 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Яворівського районного управління юстиції Львівської області, про що зроблено актовий запис №82. Від даного шлюбу в сторін народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Сторони більше двох років проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено. Сторони по справі: позивач [PERSON] , [INFO] , та відповідачка [PERSON] , [INFO] , є батьками малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 20.04.2017р. Мостиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. З витягів з реєстру територіальної громади №2024/012890091 та №2024/012890006 від 25.10.2024р. вбачається, що позивач [PERSON] разом зі своєю дитиною - дочкою [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . З актів обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї мешканця [ADDRESS] [PERSON] , складених 05.09.2023р. та 30.10.2024р., відомо, що [PERSON] , [INFO] , як станом на вересень 2023р., так і станом на жовтень 2024р. дійсно постійно проживала та проживає разом з батьком (позивачем по справі [PERSON] ) за адресою: [ADDRESS] . В будинку створені належні умови для проживання, [PERSON] займається вихованням [PERSON] , [INFO] . З даних актів відомо, що відповідачка [PERSON] з червня 2022 року за вказаною адресою не проживає. [PERSON] разом з [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , навчається в Ліцеї №1 м.Мостиська Мостиської міської ради Львівської області, що розташований за адресою: м.Мостиська, вул.Міцкевича, 5 Яворівського району Львівської області , що підтверджено довідкою вказаного закладу від 24.10.2024р. №193. Згідно довідки Мостиського районного суду Львівської області №20, виданої 27.12.2024р., заявник [PERSON] не отримує аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] . Поясненнями свідка [PERSON] , безпосередньо допитаної в судовому засіданні, підтверджено наступні обставини: вона (свідок) є матір`ю [PERSON] , а [PERSON] , 2017 року народження, є її внучкою. Її (свідка) син [PERSON] та внучка [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Від сина [PERSON] у неї (свідка) є троє внуків: найстарша [PERSON] , [PERSON] та наймолодша [PERSON] . Найстарша внучка же три роки вчиться і живе в Польщі. Внук [PERSON] та внучка [PERSON] навчаються в ліцеї. Матір`ю її (свідка) онуків є [PERSON] , яка вже тривалий час спільно з [PERSON] не проживає. Через поведінку [PERSON] , яка хотіла самостійно приймати всі рішення за сім`ю, не питаючи думки [PERSON] , їхня сім`я і розпалася. Останнє, що вона надумала, щоб вони всі виїхали на постійне місце проживання або в Польщу або в Америку, на що [PERSON] не погоджувався. Між ними постійно були конфлікти, які в один момент досягнули того, що [PERSON] забрала свої речі та пішла проживати окремо. Коли [PERSON] виїжджала, то виникло питання щодо місця проживання дітей. [PERSON] , якому виповнилося вже 15 років, ще кілька днів пожив з [PERSON] , а потім прийняв рішення піти до матері, де і проживає по даний час. [PERSON] хотіла, щоб і [PERSON] стала проживати разом з нею, але [PERSON] не погодився. Він дуже хотів, щоб [PERSON] залишилася разом з ним і відразу говорив [PERSON] , що добровільно він не надасть згоди, щоб [PERSON] стала проживати з нею. Її (свідка) син [PERSON] найбільше прив`язаний до наймолодшої дочки [PERSON] . Напевно це через те, що старші діти росли без нього, бо він постійно перебував на роботі (службі). А коли народилася наймолодша дочка, то він вже пішов на пенсію, був постійно вдома, тому до неї так прив`язався. Він хоче, щоб [PERSON] зростала біля нього. Ще від літа 2022 року, відколи [PERSON] покинула будинок, то весь цей час внучка [PERSON] проживає разом з [PERSON] та такий самостійно її виховує, утримує, забезпечує її всім необхідним, старається створити їй найкращі умови, як для проживання, так і для її розвитку та навчання. Між ними існують теплі відносини. [PERSON] принципово перестала брати участь у вихованні [PERSON] , бо думала, що [PERSON] не дасть собі сам ради з дитиною та з часом змінить свою думку щодо того, з ким має проживати дитина. Але вона помилилась, бо [PERSON] все вдається, він як батько справляється з всіма обов`язками щодо дитини. А вона (свідок) як матір та бабуся підтримує сина та внучку, старається у всьому їм допомагати. Вона (свідок) все життя працювала у дитячому садочку разом з дітьми, тому у неї теж хороші відносини з внучкою. Коли [PERSON] просить у неї допомоги, то вона (свідок) завжди радо йому допомагає. Поясненнями свідка [PERSON] , безпосередньо допитаного в судовому засіданні, підтверджено наступні обставини: він (свідок) протягом багатьох років проживає по сусідству з [PERSON] по [ADDRESS] . Його (свідка) будинок межує з будинком [PERSON] та вони перебувають у доброзичливих сусідських відносинах. Вже тривалий період часу (більше двох років) та станом на сьогодні по сусідству з ним (свідком) проживає лише [PERSON] зі своєю наймолодшою донькою [PERSON] , часто у нього вдома він (свідок) бачить матір [PERSON] - пані [PERSON] . У [PERSON] , крім [PERSON] , є ще двоє дітей: найстарша дочка [PERSON] та син [PERSON] . Старша дочка [PERSON] проживає і навчається в Польщі. Син [PERSON] навчається в десятому класі. Коли між подружжям [PERSON] виник конфлікт та вони почали проживати окремо, то [PERSON] пішов проживати до мами. З того часу він так і проживає разом з [PERSON] . В господарстві [PERSON] він (свідок) його взагалі не бачить. Щодо [PERSON] , то [PERSON] не дав можливості дружині забрати з собою [PERSON] . Відтоді так склалося, що молодша дочка проживає з [PERSON] , а їхній син [PERSON] проживає з [PERSON] . Зі слів [PERSON] йому (свідку) відомо, що вони з [PERSON] не підтримують жодних відносин та кожен самостійно займається і утримує ту дитину, яка з ним проживає. [PERSON] повністю займається дочкою [PERSON] . За місцем проживання [PERSON] він (свідок) часто бачить пані [PERSON] (матір [PERSON] ), яка допомагає йому по господарству. З розповідей [PERSON] йому (свідку) також відомо, що [PERSON] має бажанням виїхати за кордон на постійне проживання, про що вона переконувала і чоловіка і дітей. Так склалось, що старші діти, як і їхня матір, не хочуть залишатися в Україні, а [PERSON] хоче залишитися в Україні. [PERSON] неодноразово йому (свідку) розповідав, що [PERSON] вдавалася до різних методів, аби його переконати виїхати за кордон. Поясненнями свідка [PERSON] підтверджено наступні обставини: він (свідок) протягом багатьох років працював та по сьогоднішній день товаришує з позивачем [PERSON] , вони допомагають один одному по господарству, спільно проводять дозвілля. Станом на даний час [PERSON] є офіційно одруженим з [PERSON] , у них є троє спільних дітей, але вже більш ніж два роки вони не проживають як сім`я. [PERSON] залишився проживати у будинку, який він фактично збудував та в який привів дружину, а [PERSON] проживає за іншою адресою. Зі слів [PERSON] йому (свідку) відомо, що вони з [PERSON] не підтримують жодних відносин і навіть не підтримують спілкування, бо у них склались різні погляди на їхнє спільне майбутнє та майбутнє їхніх дітей. Йому (свідку) відомо, що [PERSON] хоче виїхати за кордон на постійне проживання, про що вона переконувала і чоловіка, і дітей. Старша їхня дочка [PERSON] проживає і навчається за кордоном. Їхній син [PERSON] навчається в старших класах та має бажання навчатися за кордоном, як і його старша сестра. У [PERSON] інші погляди з цього приводу, бо він хоче залишитися тут, де його батьки, та у будинку та в господарстві, які він створював власними руками. [PERSON] неодноразово йому (свідку) говорив про те, щоб його молодша дочка [PERSON] залишилась проживати разом з ним. Коли [PERSON] забирала речі та переїхала проживати в інше місце, то він не дав їй можливості забрати з собою [PERSON] . Відтоді молодша дочка проживає з [PERSON] , а їхній син [PERSON] проживає з матір`ю. [PERSON] вже більше двох років самостійно доглядає, утримує та виховує [PERSON] без матері, возить та забирає її зі школи, возить на гуртки, організовує дозвілля та відпочинок, дочка до нього дуже прив`язана. За місцем їхнього проживання він (свідок) бачив матір [PERSON] - [PERSON] , яка допомагає йому по господарству. Протягом останнього року він (свідок) кілька разів бачив [PERSON] та спілкувався з нею особисто, однак така не мала наміру обговорювати з ним свої сімейні справи, уникала відповідей на його запитання з приводу її місця перебування та майбутніх планів. Поясненнями свідка [PERSON] підтверджено наступні обставини: він (свідок) є шваґром [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] мають спільних трьох дітей - дочку [PERSON] , яка вже є студенткою, навчається за кордоном; сина [PERSON] та наймолодшу дочку [PERSON] . Вже більше двох років [PERSON] з [PERSON] проживають окремо. Ініціатором припинення подружніх відносин була дружина [PERSON] , у якої змінились плани на життя, а [PERSON] їх не підтримував. Як йому (свідку) відомо зі слів [PERSON] , зі слів його (свідка) дружини [PERSON] , яка є рідною сестрою [PERSON] та зі слів його (свідка) тещі [PERSON] , яка багато часу проводить зі своєю внучкою [PERSON] , конфлікт між подружжям [PERSON] розпочався з того, що хороші знайомі [PERSON] виїхали за кордон (в Америку ) та запропонували і їй виїзд туди з працевлаштуванням. Зважаючи на палке бажання найстаршої дочки проживати за кордоном, яке [PERSON] розділяє, такі стали вживати заходів, щоб переконати в цьому і [PERSON] . Однак, він на це не погоджувався і з цього приводу особисто пояснював йому (свідку), що не має наміру розпочинати життя у країні, де для нього все є чужим. [PERSON] з метою переконати [PERSON] вдалася навіть до того методу, що виїхала з їх спільного будинку разом з сином [PERSON] , пішовши проживати окремо. З цього часу вони так і не знайшли спільної мови. В ході спільного святкування Різдвяних свят, на яких був присутній [PERSON] з [PERSON] , він (свідок) зрозумів, що виїзд за кордон його старших дітей планується після завершення [PERSON] навчання. [PERSON] не дає дозволу [PERSON] вивезти за кордон наймолодшу дочку, тому він звернувся до суду, щоб узаконити її місце проживання разом з ним. З часу припинення подружніх відносин, їхня наймолодша донька [PERSON] проживає з [PERSON] , який самостійно займається дитиною та повністю її забезпечує, займається її розвитком, возить її на гуртки. [PERSON] , зрозумівши, що [PERSON] не дає дозволу на виїзд дочки разом з нею, самоусунулася від виконання будь-яких обов`язків щодо дитини. Також у всьому [PERSON] допомагає його матір [PERSON] , яка до пенсії працювала у закладі дошкільної освіти та має гарний підхід до своєї онуки. Зазначені пояснення свідків та пояснення відповідачки [PERSON] , викладені нею у заяві від 08.01.2025р., підтверджують доводи позивача, про те, що їхня дитина [PERSON] , [INFO] , з часу літнього періоду 2022 року по даний час проживає з батьком [PERSON] (позивачем по справі), він здійснює догляд за дитиною, самостійно займається її утриманням та вихованням. Мати дитини фактично на даний час не займається її утриманням, вихованням та доглядом, відтак позивач [PERSON] фактично є батьком, що самостійно виховує та утримує дочку [PERSON] . Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] разом з дитиною - дочкою [PERSON] , [INFO] , фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] самостійно, без участі матері, виховує, утримує та здійснює догляд за дочкою [PERSON] . За місцем свого проживання [PERSON] створив дочці всі належні умови для проживання, повноцінного розвитку та виховання. Позивач [PERSON] є військовим пенсіонером, має стабільний дохід, позитивно характеризується за місцем проживання, має задовільний стан здоров`я. При розгляді справи не встановлено жодних фактів, що визначення місця проживання дитини з батьком буде суперечити її інтересам. Рішенням виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області №12 від 20.12.2024р. затверджено висновок органу опіки та піклування Мостиської міської ради щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Із змісту вказаного висновку вбачається, що дочка сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Сім`я проживає у будинку загальною площею 174,60 кв.м., житловою площею 63,40 кв.м., який складається із чотирьох кімнат, кухні, трьох коридорів, двох ванн, тераси, лоджії, котельні, гардеробу. До будинку прибудовані гараж, лазня. Будинок газифікований. Під`єднаний до водопровідної та каналізаційної мережі. У будинку, в якому проживає батько з дитиною, створені належні умови для проживання та повноцінного гармонійного виховання і розвитку дитини, яка має окрему простору кімнату, умебльовану та облаштовану всім необхідним відповідно до її потреб, де облаштовано місце для сну, занять та відпочинку; дитина забезпечена одягом, взуттям, іншими необхідними речами, в тому числі іграшками, книгами; в наявності продукти харчування в достатній кількості, комп`ютерна техніка, шкільне приладдя. Житлові умови дозволяють проживання за вказаною адресою дитині. Збережено належний санітарно-гігієнічний стан житла. В ході розмови з`ясовано, що проживання дитини з батьком буде відповідати інтересам самої дитини, її всебічного розвитку. [PERSON] проживає з дочкою, займається її вихованням, опікується її інтересами, дівчинка навчається в Ліцеї №1 м.Мостиська Мостиської міської ради Львівської області. [PERSON] має стабільний дохід і отримує пенсію. З 21.10.2006 року подружжя [PERSON] перебували у шлюбі, від якого народилися спільні діти: дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Старша дочка [PERSON] проживає окремо, є студенткою, навчається та проживає за кордоном, отримує стипендію та одночасно працює і тому не потребує утримання з боку батьків. Син [PERSON] самостійно визначив місце проживання з матір`ю [PERSON] . [PERSON] на даний час займається вихованням доньки [PERSON] . Також у бесіді із дівчинкою з`ясовано, що у неї з батьком склалися дружні стосунки, дитина демонструє емоційний контакт та довірливі стосунки з батьком, обіймає його, посміхається, відкрито говорить про свої бажання, не виявляє ознак страху, тривожності та пригніченості. Батько виявив бажання, щоб після розлучення дитина проживала разом з ним і вихованням займався він, оскільки повністю опікується інтересами та потребами дочки, піклується про неї. Такий усвідомлює та розуміє свою відповідальність щодо належного виховання та утримання дочки. Мати дитини постійно проживає окремо за адресою: [ADDRESS] . Тривалий час батьки дитини не підтримують подружні відносини. Матір дитини самоусунулася від будь-яких обов`язків в сім`ї, після розлучення планує виїхати за кордон, тому займатися та опікуватися дитиною не хоче. За узгодженим рішенням дочка проживає з батьком та перебуває на його утриманні. Згідно даного висновку органом опіки та піклування прийнято рішення, що після розірвання шлюбу між сторонами місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , слід визначити з батьком [PERSON] V. Застосовані судом норми права. Згідно з ч.2 ст.8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Статтею 109 СК України визначено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності до положень ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Конвенція ООН про права дитини 1989, яка ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), в статті 3 закріплює наступне - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не можна бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Згідно зі статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За змістом ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частин 1 та 2 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із ними буде проживати малолітня дитина, однак спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування та судом. Системний аналіз наведених норм дозволяє зробити висновок, що суд визначає з ким із батьками буде проживати малолітня дитина. У контексті частини першої статті 161 СК України убачається, що під час вирішення спору про місце проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особистісна прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші особливості, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Керівні принципи Комітету міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей прийняті Комітетом міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 (пояснювальна записка). Пункт 36 у всіх справах, пов`язаних з дітьми, першочергова увага повинна надаватися найкращим інтересам дитини. Оцінка ситуації має бути зроблена точно. Ці керівні принципи сприяють розвитку міждисциплінарних методів оцінки кращих інтересів дитини, визнаючи, що це є складним процесом. Ця оцінка стає ще складнішою, якщо ці інтереси повинні бути збалансовані з інтересами інших зацікавлених сторін, таких як інші діти, батьки. Це має бути зроблено професійно, в кожному конкретному випадку на індивідуальній основі. Пункт 37 Найкращі інтереси дитини завжди повинні розглядатися в поєднанні з іншими правами дітей, наприклад, правом бути почутою, правом на захист від насильства, правом не бути розлученою з батьками. Комплексний підхід має бути правилом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. У рішенні ЄСПЛ від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, п.58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, Ольссон (№ 2), §90, Ignaccolo-Zenide, § 94, Plaza v. Poland, № 18830/07, п. 71, 25 січня 2011 р., І Manic, §102). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору. Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 у справі № 402/428/16ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991, встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Забезпечення найкращих інтересів дитини виступає пріоритетним принципом і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) про визнання незаконним вивезення дитини, визначення місця її проживання, відібрання дитини та відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновки суду. Щодо заявлених позовних вимог про розірвання шлюбу. Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання Сімейного кодексу України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя. Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї. Підсумовуючи, суд вважає, що позов обґрунтований, шлюб між сторонами існує формально, докази про можливість збереження сім`ї сторін - відсутні, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, примирення між сторонами неможливе, їхня сім`я розпалася остаточно, позивач [PERSON] не виявив бажання примиритись та наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка [PERSON] не заперечує проти розірвання такого, а тому суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, що має істотне значення, відтак шлюб між сторонами необхідно розірвати. Вимоги про відновлення свого дошлюбного прізвища відповідачка [PERSON] не заявляла. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини, суд приходить до наступного висновку. Вирішуючи спір про визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , враховуючи наведені норми матеріального права, у повному обсязі встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема беручи до уваги матеріальний, житловий стан сторін, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, а також враховуючи те, що позивач є рідним батьком дитини - [PERSON] , такий є фізично здоровим, працездатним, має стабільний регулярний дохід, мешкає в належних для проживання та виховання дитини умовах, наполягає на реалізації свого права доглядати, утримувати та піклуватись дочкою, має можливість та бажання займатись її вихованням, свідки підтвердили факт тривалого проживання дитини разом з батьком, за місцем проживання якого в дитини сформувалося звичне для неї комфортне оточуюче середовище, а також факт самостійного виховання та утримання дитини батьком без участі матері, з урахуванням дослідженого висновку органу опіки та піклування, з якого вбачається особиста прихильність дитини до батька, так і думки представника органу опіки та піклування, яка вважає визначення місця проживання дитини разом з батьком таким, що відповідатиме інтересам дитини, а також з урахуванням позиції відповідачки, переслідуючи принцип найкращого забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком. Обставин, які б перешкоджали визначенню місця проживання дитини за вказаною адресою та передачі її на виховання та утримання батьку не встановлено. Визначення на теперішній час місця проживання малолітньої дочки з батьком максимально відповідатиме найкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку у звичному для неї середовищі. Таким чином, визначаючи місце проживання малолітньої дитини з батьком, суд не позбавляє матір її права та можливості особистого спілкування з дитиною. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, з наведених вище мотивів та підстав. При цьому, суд вважає за доцільне роз`яснити позивачу [PERSON] , що відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. VIІ. Розподіл судових витрат. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп., що підтверджується поданими ним квитанцією до платіжної інструкції від 30.10.2024р. та платіжною інструкцією від 02.11.2024р. (платник: [PERSON] ). Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, - у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено, то у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, як вважає суд, з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 2422, 40 грн.

Outcome: approved