Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

Керівник Олександрійської окружної прокуратури звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] , до бюджету Олександрійської міської територіальної громади (рахунок [NUMBER] в ГУ ДКСУ у Кіровоградській області) витрати, понесені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] в сумі 13 092,32 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.06.2024року, [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за наступних обставин: 08 листопада 2023 року близько 20 години 00 хвилини, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, [PERSON] , [INFO] , перебувала у домоволодінні по [ADDRESS] разом зі своїм співмешканцем [PERSON] . В цей час до них прийшов раніше їм знайомий [PERSON] , [INFO] , де між [PERSON] та [PERSON] , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого у [PERSON] виник раптовий злочинний протиправний умисел направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] , який за для уникнення конфлікту вийшов з будинку за територію двору. Реалізуючи свій злочинний протиправний умисел, [PERSON] , обравши знаряддям спричинення тілесного ушкодження ніж, зайшла на кухню, де взяла зі столу кухонний ніж, вийшла за [PERSON] за територію двору та тримаючи ніж у правій руці, діючи умисно, бажаючи настання наслідків та маючи на меті спричинення тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] , підійшла до нього ззаду та діючи умисно з прямим умислом нанесла один цілеспрямований удар в область грудної клітини справа заду по нижньому куту лопатки. Після того, [PERSON] , попрямував до місця свого проживання, в свою чергу [PERSON] , усвідомлюючи доведення злочинного умислу до кінця, а саме спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тримаючи ніж у руках повернулася до будинку. Згідно висновку експерта № 1 від 06.01.2024 року [PERSON] спричинила [PERSON] [INFO] , тілесні ушкодження у вигляді: рани по задній поверхні грудної клітини справа по нижньому куту лопатки, яка проникає в плевральну порожнину, що ускладняється пневмогемораксом. Дане тілесне ушкодження класифікується як тілесне ушкодження тяжкого ступеню, які є небезпечні в момент заподіяння. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок злочинних\~дій [PERSON] \~потерпілий [PERSON] \~в період\~08.11.2023\~року по\~16.11.2023\~року перебував\~на стаціонарному\~лікуванні в\~КП «ЦМЛ\~м.\~Олександрії» Олександрійської\~міської ради(далі\~за текстом\~-\~лікарня)\~та на\~її лікування\~закладом витрачено\~кошти в\~сумі 13092,32\~грн. При цьому, відповідач кошти лікарні на лікування потерпілого в добровільному порядку не відшкодував. Прокурор в судовому засідання просив позов задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник Олександрійської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду повідомив, відзиву на позов не подав. Представник Комунального підприємства «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно з ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно зі\~ст. 280 ЦПК України\~суд вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подала відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно з п. 12 ч. 2\~ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений пред`являти цивільний позов в інтересах держави. Відповідно до ч. 3\~ст. 128 КПК України\~цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором, який повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді. Частиною 7 цієї ж статті визначено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Пунктом 3\~статті 131-1 Конституції України\~передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», якою визначено, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома). Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. У постанові Великої Палати Верховного Суду №903/129/18 від 15.10.2019 зазначено, що сам факт не звернення до суду уповноваженого суб`єкта з позовом свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження щодо повернення майна, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Крім зазначеного, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 дійшла висновків за якими: Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (п. 77). Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (п.80). Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо про причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах», означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованих на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до статей\~6,\~7,\~13,\~143 Конституції України\~може бути орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Відповідно до п.п. ґ, д п. 3 ч. 1\~ст. 89 Бюджетного кодексу України, до видатків, що здійснюються з бюджетів міських територіальних громад, належать видатки на охорону здоров`я, а саме: оплату комунальних послуг та енергоносіїв комунальних закладів охорони здоров`я, які належать відповідним територіальним громадам, для забезпечення надання медичних послуг за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення; місцеві програми розвитку та підтримки комунальних закладів охорони здоров`я, які належать відповідним територіальним громадам, місцеві програми надання населенню медичних послуг понад обсяг, передбачений програмою державних гарантій медичного обслуговування населення. Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України «Основи Законодавства України про охорону здоров`я» складовою частиною державної політики охорони здоров`я в Україні є політика охорони здоров`я в Автономній Республіці Крим, місцеві і регіональні комплексні та цільові програми, що формуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування та відображають специфічні потреби охорони здоров`я населення, яке проживає на відповідних територіях. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 14 Закону України «Основи Законодавства України про охорону здоров`я», реалізація державної політики охорони здоров`я покладається на органи виконавчої влади. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, а також органи місцевого самоврядування реалізують державну політику у сфері охорони здоров`я в межах своїх повноважень, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 18 Закону України «Основи Законодавства України про охорону здоров`я» фінансування охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Таким чином, спірні правовідносини пов`язанні зі сферою формування та виконання місцевого бюджету, до якого мають своєчасно та в повному обсязі надходити відповідні кошти. У цих правовідносинах інтереси держави та позивача, який представляє територіальні громади та здійснює від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, повністю збігаються. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду ухвалив постанову від 18.03.2020 у справі № 464/2511/19 за позовом заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Львівської міської ради, і прийшов до висновку про підставність звернення прокурора з позовом в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування про стягнення коштів, витрачених на лікування потерпілого від злочину. Враховуючи вищезазначене, підставою для здійснення представництва в суді інтересів держави є наявність порушень економічних інтересів держави внаслідок витрачання закладом охорони здоров`я коштів на лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Несвоєчасна сплата сум, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення призводить до ненадходження коштів до лікувального закладу, створює фінансове навантаження та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається істотна шкода державним інтересам в цілому. Відповідно до вимог\~Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють їх від імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені\~Конституцією України, цим та іншими законами (стаття 10 Закону). Орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, може звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Враховуючи викладене, органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у даних спірних правовідносинах є Олександрійська міська рада Кіровоградської області. Листом № 55-5020ВИХ-24 від 15.08.2024 року Керівником Олександрійської окружної прокуратури повідомлено Олександрійську міську раду Кіровоградської області, щодо необхідності вжиття відповідних заходів, зокрема й шляхом звернення до суду. Листом № 55-5127ВИХ-24 від 21.08.2024року Керівником Олександрійської окружної прокуратури повідомлено Комунальне підприємство\~«Центральна міська\~лікарня м.\~Олександрії» Олександрійської\~міської радищодо необхідності вжиття відповідних заходів, зокрема й шляхом звернення до суду. Згідно з\~відповіддю Комунального підприємства «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради №1982 від 28.08.2024 року, директор підприємства просить в порядку ч. 3 ст. 128 КПК України та згідно ч. 3 ст. 28 ЗУ «Про Прокуратуру» , здійснити представництво в суді законних інтересів держави, шляхом подання позову про стягнення з [PERSON] витрат на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] та відшкодування завданих збитків державі у розмірі 13092,32гривень, понесених КП «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради. Листом від 11.09.2024 року Керівником Олександрійської окружної прокуратури повідомлено Олександрійську міську раду Кіровоградської області про підготовку позову в інтересах держави та подання його в порядку цивільного судочинства до Олександрійського міськрайонного суду. Таким чином, уповноваженим органом у розумний строк не вжито дій щодо самостійного подання до суду відповідного позову, спрямованого на захист інтересів держави. З огляду на викладене, Олександрійська окружна прокуратура, реалізуючи надані законом повноваження щодо захисту державних інтересів, звернулася до суду з позовом в інтересах держави в особі Олександрійської міської ради про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла внаслідок злочину. Правовідносини у даній цивільній справі врегульовано\~статтею 1206 ЦК України, яка закріплює обов`язок особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Суд встановив, що вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.06.2024 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено їй покарання у виді 5 років позбавлення волі. В силу ст.75,76 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки. Згідно з довідкою-розрахунком Комунального підприємства «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради потерпілий від злочину [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у період з 08.11.2023 року по 16.11.2023 року. Загальна вартість лікування складає 13092,32 гривень. За змістом ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2\~ст. 1191 Цивільного кодексу України\~держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення. Згідно зі\~ст. 1206 ЦК України\~особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до п. 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат»\~питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993. Сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, у якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи із кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості витрат на його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно з вимогами п.п. 3 4 вказаного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Відповідно до ч. 3ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між діями відповідача, який спричинила тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні в момент заподіяння, потерпілому, та перебуванням потерпілого на стаціонарному лікуванні існує причинний зв`язок, тому позов слід задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача витрати, понесені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від кримінального правопорушення в сумі 13092,32 гривень. На підставіст.141\~ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 3028, 00 гривень. На підставі статей \~1166,\~1191,\~1206 ЦК України,

Outcome: approved