Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

I. Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 133420 грн 91 коп. та суму понесених витрат на сплату судового збору у розмірі 3028 грн 00 коп. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 16.09.2021 між сторонами укладено договір кредиту та страхування №Е07.00605.008678703. Згідно вказаного кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 74999 грн, зі сплатою 0,01% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у томі числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання, згідно наведеного кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами, однак відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані інші платежі, у тому числі проценти за кредитним договором. Останній платіж боржником здійснено 08.11.2021. Отже, сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 10.07.2024 становить 133420 грн 91 коп. Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплатив заборгованість за кредитним договором, в тому числі кредит, відсотки за користування кредитом та інші обов`язкові платежі, позивач просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 17.09.2024 відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 04.10.2024, шляхом формування документів у підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», адвокат Філатова Ольга Сергіївна, яка діє в інтересах [PERSON] , подала відзив на позовну заяву. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що позивач звернувся до суду з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що відноситься до територіальної юрисдикції Деснянського районного суду м. Києва. Стверджує, що відповідно до розрахунку боргу АТ «Ідея Банк» зазначеному у позовній заяві, банк нарахував [PERSON] прострочену плату за обслуговування кредиту у розмірі 58407, 56 грн, мотивуючи це п. 1.8 кредитного договору, де зазначено, що позичальник, який прострочує виконання грошового зобов`язання після закінчення строку дії договору, зобов`язаний сплатити суму заборгованості, а також 103.64723207 процентів річних від простроченої суми кредиту за неправомірне користування грошовими коштами, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, за твердженнями представника відповідача, нарахування АТ «Ідея Банк» боргу за обслуговування кредиту у сумі більшою за три проценти річних від простроченої суми є неправомірним. Представник також зауважує, що АТ «Ідея Банк» не надав на адресу суду доказів направлення на адресу [PERSON] вимоги про усунення порушень від 07.05.2024. Крім того, представник, у порядку ст. 93 ЦПК України, звернулася до позивача із запитаннями: 1)чи наявний у АТ «Ідея Банк» оригінал договору кредиту та страхування №Е07.00605.008678703 від 16.09.2021 року? 2)яка сума коштів та на який рахунок за кредитним договором № Е07.00605.008678703 від 16.09.2021 року була перерахована [PERSON] ? 3)чи було списано кошти АТ «Ідея Банк» за кредитним договором № Е07.00605.008678703 від 16.09.2021 року з рахунку [PERSON] за договором страхування? Ухвалою суду постановленою у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати від 10.10.2024, за клопотанням представника відповідача, змінено порядок здійснення провадження у справі та постановлено рішення про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, а також призначено підготовче засідання. 29.10.2024 Михашула Євгенія Іванівна, яка діє в інтересах Акціонерного товариства «Ідея Банк», подала до суду заяву у порядку ст. 93 ЦПК України. Також, представник надала відповіді на поставлені стороною відповідача запитання. Вказала, що у АТ «Ідея Банк» наявний оригінал договору кредиту та страхування № Е07.00605.008678703 від 16.09.2021. Згідно з пунктом 1.2 кредитного договору, відповідач отримав кредит в розмірі 74999,00 грн. Відповідно до п. 1.10 Кредитного договору, банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 69961,75 грн на рахунок [NUMBER] позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк», МФО 336310, та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 5037,25 грн, згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п. 2 цього договору. Спосіб оплати - переказ коштів на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА СТРАХУВАННЯ ЖИТТЯ» в АТ «Ідея Банк» [NUMBER] на умовах договору про прийом платежів, укладеним отримувачем коштів з банком. До позовної заяви АТ «Ідея Банк» додані належним чином засвідчені копії меморіальних ордерів по видачі кредиту № 6020685 від 16.09.2021, № 6020691 від 16.09.2021, № 6020687 від 16.09.2021, виписка з особового рахунку по кредитному договору відповідача, що підтверджують видачу [PERSON] кредиту, а також усі погашення по кредиту та їх зарахування відповідно до умов кредитного договору. Представник позивача також пояснює, що відповідач отримав кредит в розмірі 74999,00 грн, з якого 5037,25 грн, відповідно до умов п. 1.10 Кредитного договору та Договору добровільного страхування життя, укладеного [PERSON] з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна СТРАХУВАННЯ ЖИТТЯ» згідно п. 2 Кредитного договору, було перераховано за дорученням Позичальника на рахунок страхової компанії, що підтверджується меморіальним ордером № 6020687 від 16.09.2021. Також, 29.10.2024 Михашула Євгенія Іванівна, яка діє в інтересах Акціонерне товариство «Ідея Банк», подала до суду письмові пояснення. Вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Стверджує, що позовна заява подана з дотриманням правил територіальної підсудності, на підставі ч. 8 ст. 28 ЦПК України, тобто за місцем виконання укладеного з [PERSON] кредитного договору. Також, зазначає, що АТ «Ідея Банк» не здійснював та не заявляв до стягнення у вказаній вище позовній заяві вимоги щодо неналежного виконання зобов`язань відповідачем по кредитному договору (зокрема передбачені ст. 625 ЦК України та п. 1.8 Кредитного договору), а тому зазначені відзиві доводи представника відповідача не можуть бути взяті судом до уваги у зв`язку із відсутністю таких нарахувань. Зауважила, що у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», на адресу відповідача банком надіслано вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 07.05.2024. Відповідно до п. 18 кредитного договору, усі повідомлення сторін, у тому числі вимоги кредитодавця за договором вважатимуться зробленими належним чином, якщо вони будуть здійснені у письмовій формі та надіслані листом через поштове відділення зв`язку, кур`єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними в цьому договорі адресами сторін. При цьому кредитодавець та клієнт вважаються повідомленими належним чином (такими, що отримали повідомлення в день здачі його до установи зв`язку) навіть при неотриманні такого листа, у разі наявності відмітки поштового відділення зв`язку про відправлення такого листа на вказану в договорі адресу, чи змінену відповідно до умов цього договору. Вимога АТ «Ідея Банк» була надіслана за адресою проживання позичальника, що зазначена ним у кредитному договорі, а саме: [ADDRESS] . Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до ст.128 ЦПК України. Відповідно до прохальної частини позовної заяви представник позивача просить проводити розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача, просила відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві та пояснень поданих під час судового засідання. З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. II. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 16.09.2021 між сторонами укладено договір кредиту та страхування №Е07.00605.008678703. Згідно даного кредитного договору, відповідач отримав кредит у розмірі 74999 грн 00 коп., зі сплатою 0,01% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у томі числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідно до п. 1.10 Кредитного договору банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 69961,75 грн на рахунок [NUMBER] позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк», МФО 336310, та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 5037,25 грн згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п. 2 цього договору. Спосіб оплати - переказ коштів на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ УКРАЇНА СТРАХУВАННЯ ЖИТТЯ» в АТ «Ідея Банк» [NUMBER] на умовах договору про прийом платежів, укладеним отримувачем коштів з банком. До позовної заяви АТ «Ідея Банк» додані належним чином засвідчені копії меморіальних ордерів по видачі кредиту № 6020685 від 16.09.2021, № 6020691 від 16.09.2021, № 6020687 від 16.09.2021, виписка з особового рахунку по кредитному договору відповідача, що підтверджують видачу [PERSON] кредиту, а також усі погашення по кредиту та їх зарахування відповідно до умов кредитного договору. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.05.2021 по справі № 554/4300/16-ц зробив висновок, що «банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором». Отже, матеріали справи містять належні, достатні, достовірні та допустимі докази наявності у [PERSON] кредитної заборгованості та її обґрунтованості. Таким чином, позивач повністю виконав свої зобов`язання, згідно кредитного договору, що підтверджується відповідними меморіальними ордерами та фінансовими документами. Однак, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін, не сплатив нараховані відсотки і комісію, а також інші платежі за кредитним договором. Останній платіж боржником здійснено 08.11.2021. Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 10.07.2024, за розрахунком позивача, становить 133420 грн 91 коп. та включає у себе: прострочений борг ? 74999 грн 00 коп.; прострочені проценти - 14 грн 35 коп.; прострочена плата за обслуговування кредиту - 58407 грн 56 коп. Як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 07.05.2024 року на адресу відповідача банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги, позивач вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги, виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також, відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в 30-денний строк з дня направлення цієї вимоги банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір. Відповідно до п. 18 кредитного договору всі повідомлення сторін, у тому числі вимоги кредитодавця, за договором вважатимуться зробленими належним чином, якщо вони будуть здійснені у письмовій формі та надіслані листом через поштове відділення зв`язку, кур`єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними в цьому договорі адресами сторін, при цьому кредитодавець та клієнт вважаються повідомленими належним чином (такими, що отримали повідомлення в день здачі його до установи зв`язку) навіть при неотриманні такого листа у разі наявності відмітки поштового відділення зв`язку про відправлення такого листа на вказану в договорі адресу, чи змінену відповідно до умов цього договору. Вимога АТ «Ідея Банк» була надіслана за адресою проживання позичальника, що зазначена ним у кредитному договорі, а саме: [ADDRESS] , що підтверджується списком АТ «Укрпошта», де за № 29 відображено адресу відповідача, поштове відправлення № 0600915148570. Таким чином, твердження адвоката Філатової О.С., яка діє в інтересах [PERSON] , щодо відсутності доказів скерування банком вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та є безпідставними і необґрунтованими. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Згідно з положеннями ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання, згідно ст. ст. 610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Кредитним договором між банком та позичальником чітко визначені умови відповідальності за повне або часткове невиконання сторонами умов договору. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п.1.2.-1.4. вказаного кредитного договору, банк надає відповідачу кредит у розмірі 74999 грн із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,01% річних строком кредиту на 24 місяці. Окрім процентної ставки, згідно п.1.9. кредитного договору, під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно Додатку №1, як «Обслуговування кредитної заборгованості». Відповідно до п. 4 паспорту споживчого кредиту «Платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору», банк встановив плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,39% середньомісячно від початкової суми кредиту, згідно графіку у п. 5 починаючи з 0% в перший місяць із зменшенням щомісячно на -4.540% до 2.24%. Відповідно до пункту 9.8.2. пункту 9.8 Розділу 9 «Умов споживчого кредитування без забезпечення» договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що затверджений протоколом засідання Правління №08/11-05 від 11.08.2021, що діяли в період укладення Кредитного договору (ДКБОФО), плата за обслуговування кредитної заборгованості, що сплачується позичальником за користування кредитом, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з графіком за договором кредиту, включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахункам позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банком позичальнику із використанням різних каналів зв`язку тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. За приписами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, за користування кредитом банк може вимагати від позичальника на постійній основі лише проценти, що також випливає із ст. 20 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст. 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, кредитний договір, укладений між відповідачем та АТ «Ідея Банк», в частині, що передбачає сплату позичальником на постійній основі плати за обслуговування кредиту щомісячно є недійсним, а кредитний договір №Е07.00605.008678703 від 16.09.2021, укладений між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» у цій частині є нікчемним, що встановлено законом. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Так, у своїй постанові від 13.07.2022 року Велика Палата Верховного Суду у цивільній справі №496/3134/19 відступила від висновків, що викладені у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 583/3343/19 і постанові Верховного Суду від 15.03.2021 року у справі № 361/392/20 та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» (10.06.2017 р.), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до ч.ч.1,2 ст. 11 та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, банк не може вимагати від [PERSON] заборгованість в частині простроченої плати за обслуговування кредиту. Відповідно до частину 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.(Постанова Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 204/8492/21 провадження №61-10602св22) Як вбачається з матеріалів справи, зокрема виписки по особовому рахунку № [NUMBER] позичальником [PERSON] за період користування кредитними коштами сплачено плату за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2600 грн 00 коп. Отже, з урахуванням нікчемності умов кредитного договору про внесення плати за обслуговування кредитної заборгованості та з урахуванням проведених позичальником платежів, які неправомірно зараховано як плату за обслуговування кредитної заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Ідея Банк» щодо стягнення нарахованої простроченої плати за обслуговування кредиту у сумі 58407 грн 56 коп. задоволенню не підлягають, а сплачені позичальником 2600 грн 00 коп., слід зарахувати у рахунок погашення основного боргу за кредитним договором. Щодо тверджень представника відповідача про порушення правил територіальної юрисдикції, суд враховує наступне. Відповідно до загальних правил територіальної юрисдикції (підсудності) визначених ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Разом з тим, ст. 28 ЦПК України визначено випадки підсудності справ за вибором позивача (альтернативна підсудність), зокрема позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів (ч. 8 ст. 28 ЦПК України). Системний аналіз відповідних норм ЦПК України, які регулюють питання щодо визначення підсудності, дає підстави для висновку, що підсудність справи визначається на момент пред`явлення позову шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції (ст.ст. 27, 184, 187 ЦПК України). Крім того, територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності (альтернативна та виключна). Питання обрання суду у разі реалізації права вибору альтернативної підсудності вирішується позивачем на стадії пред`явлення позову шляхом подання відповідної заяви. У такий спосіб позивач реалізує своє право на доступ до правосуддя. Так, позивач у відповідній заяві зазначив, що користуючись своїм правом, встановленим ч. 8 ст. 28 ЦПК України, пред`являє позов до Галицького районного суду, а саме пред`являє його за місцем виконання договору, тобто місцем знаходження банку, що прямо передбачено в п. 17 наведеного вище договору кредиту та страхування. З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачем, відповідно до наданих йому законом прав, обрано саме Галицький районний суд м. Львова, і право на визначення належного суду за правилами альтернативної підсудності належить виключно позивачеві, відсутні підстави вважати, що даний позов подано з порушенням ст. 28 ЦПК України. Під час розгляду справи, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав клієнту грошові кошти у кредит. Відповідач скористався кредитними коштами, але свої зобов`язання за договором виконав не у повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість. Таким чином, виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач порушив умови договору і з останнього на користь банку слід стягнути заборгованість за виключенням суми простроченої плати за обслуговування кредиту. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати суд присуджує позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1643 гривень 43 копійки.

Outcome: partial