Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

В березні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить витребувати з незаконного володіння [PERSON] майно на загальну суму 3 269 052 грн. 13 коп. Позов обґрунтовано тим, що з 2015 року по червень 2022 року позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець. 18 квітня 2017 року між нею та відповідачем було укладено договір суборенди нерухомого майна, а саме частини індивідуально визначеного нежилого приміщення торгівельного призначення, яке знаходиться в будівлі Торгового центру «Прогрес». З метою його облаштування для ведення торгівлі, у вказаному приміщенні було розміщено майно позивача. Після початку повномасштабної збройної агресії з боку росії 24 лютого 2022 року вона виїхала за межі міста Чернігова. У травні 2022 року [PERSON] повернулася до міста і мала намір відновити торговельну діяльність та продовжити користуватися об`єктом суборенди, Проте, [PERSON] став перешкоджати у доступі до приміщення і, як наслідок, у доступі до спірного майна. У добровільному порядку доступу до приміщення з метою вивезення майна відповідач не надає, майно не повертає, у зв`язку із чим [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 березня 2023 року справу передано на розгляд до Деснянського районного суду м. Чернігова за підсудністю (т. 1 а.с. 111-112). Згідно зі статтею 33 ЦПК України автоматизованою системою документообігу суду дану справу було розподілено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Требух Н.В. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова під головуванням судді Требух Н.В. від 29 березня 2023 року задоволено частково заяву [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову та накладено арешт на спірне майно на загальну суму 3 269 052 грн. 13 коп. У задоволенні заяви в частині передачі майна на відповідальне зберігання з можливістю його демонтажу та вивезення відмовлено, оскільки це призведе до фактичного вирішення спору (т. 2 а.с. 5-92). Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Требух Н.В. від 10 квітня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі; розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження (т. 2 а.с. 96-97). 27 квітня 2023 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що відсутні належні докази наявності спірного майна у його володінні. Крім того, позивач має заборгованість за договором оренди приміщення, а також повинна відшкодувати відповідачу кошти, витрачені за збереження майна у період її відсутності у місті (т. 2 а.с. 103-104). Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова під головуванням судді Требух Н.В. від 12 травня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 травня 2023 року, яке залишено без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 15 травня 2024 року, позов [PERSON] до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння, задоволено. Постановою Верхового Суду від 18 вересня 2024 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 травня 2023 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 15 травня 2024 року скасовано, а справу передано на розгляд до суду першої інстанції. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 жовтня 2024 року дану справу визначено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Рахманкуловій І.П. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Рахманкулової І.П. від 04 жовтня 2024 року справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та, з урахуванням вимог частин 11, 12 статті 33 ЦПК України, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, а також, з урахуванням зауважень Верховного Суду, викладених у постанові від 18 вересня 2024 року, надав переклад найменувань частини спірного майна державною, тобто українською мовою. Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Похилько С.М. подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, зазначивши, що проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі з підстав, раніше викладених у документах, поданих стороною відповідача та доводів, викладених, зокрема, у касаційній скарзі. Крім того, представник відповідача вказав, що позивачем не заперечується той факт, що спірне майно вже було вилучено ним на виконання вимог ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова про забезпечення позову в даній справі і його подальше місцезнаходження відповідачу невідомо. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, заяв чи клопотань до суду не подав, причин неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 18 квітня 2017 року між ФОП [PERSON] , як орендарем, та ФОП [PERSON] , як суборендарем, було укладено договір суборенди нерухомого майна № 010, відповідно до умов якого орендар передає, а суборендар приймає в тимчасове платне користування (суборенду) протягом строку дії цього договору частину індивідуально визначеного нежилого приміщення торговельного призначення, яке знаходиться в будівлі цілісного майнового комплексу «ТЦ «Прогрес», та є невід`ємними складовими частинами його приміщень. По призначенню об`єкт суборенди складається із приміщень торговельного, офісного та складського призначення. Місцезнаходженням об`єкту суборенди зазначено: [ADDRESS] . У вказаному приміщенні позивачкою було розміщено магазин « [INFO] », у якому вона здійснювала роздрібну торгівлю електроосвітлювальним обладнанням та сантехнікою (т. 1 а.с. 77-89, 90-91). З метою облаштування орендного приміщення для мети та цілей підприємницькою діяльності позивачки, 18 листопада 2019 року між ФОП [PERSON] , як позичкодавцем, та ФОП [PERSON] , як користувачем, укладено договір безоплатного користування майном (позички), на підставі якого ФОП [PERSON] передав, а ФОП [PERSON] прийняла майно, загальною вартістю 185838 грн. 80 коп., перелік якого із зазначенням його найменувань, моделі, кількості та вартості наведено у додатку № 1 до цього договору. Передача майна у користування відбулася за адресою: [ADDRESS] , «ТЦ «Прогрес» (магазин «[INFO]») (т. 1 а.с. 96-98, 99-100). Прийняте у позичку торгове обладнання було встановлено та змонтоване в приміщенні вищевказаного магазину. Для виконання цього типу робіт та послуг [PERSON] було укладено договір підряду на виконання робіт із встановлення торгового, обслуговуючого, оздоблюваного обладнання від 20 листопада 2019 року, предметом якого є виконання робіт зі встановлення торгового, обслуговуючого, оздоблюваного обладнання (переданого у користування замовнику по договору користування майном від 18 листопада 2019 року ФОП [PERSON] ) у суборендованому (договір суборенди нерухомого майна від 18 квітня 2017 року № 010) замовником нежитловому приміщенні у «ТЦ «Прогрес» (магазин « [INFO] ») по [ADDRESS] . Відповідно до акту здавання-приймання виконаних робіт від 29 листопада 2019 року, підрядник здав (виконав) вищенаведені роботи із облаштування та обладнання торгового приміщення в «ТЦ «Прогрес» (магазин « [INFO] ») по [ADDRESS] , відповідно до переліку, наведеному в цьому акті (т. 1 а.с. 101-102, 103-104). Для забезпечення торгової діяльності, вказаний магазин було забезпечено розрахунковими терміналами АТ КБ «ПриватБанк», а саме, POS-термінал ICT220 GPRS13018CT72073698 з Pin-pad, вартістю на загальну суму 5 тис. грн., що підтверджується анкетою - заявою на підключення до послуги «Еквайрінг» від 15 лютого 2022 року № 9009СНС; актом приймання-передачі обладнання (POS-термінал ICT220 GPRS 13018CT72073698 з Pin-pad) (т. 1 а.с. 93-94, 95). 01 лютого 2022 року між ФОП [PERSON] , як постачальником, та ФОП [PERSON] , як покупцем, було укладено договір поставки № 7, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, поставити та передати покупцеві товар (партію товару), в асортименті, кількості та цінами, вказаними у видаткових накладних, які є невід`ємними частинами цього договору, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити вказаний товар. У пункті 1.4 цього договору зазначено, що право власності на товар переходить від постачальника до покупця, з моменту його отримання покупцем за видатковою накладною. У пункті 2.3 цього договору зазначено, що місцем доставки (передавання) товару є [ADDRESS] , «ТЦ «Прогрес» (магазин «[INFO]») (т. 1 а.с. 105-108). На підставі вказаного договору ФОП [PERSON] передав, а ФОП [PERSON] прийняла товар (електроосвітлювальне обладнання, сантехніку), загальною вартістю 3 078 213 грн. 33 коп. Перелік товару із зазначенням його найменувань, моделі, кількості та вартості вказано у видатковій накладній від 23 лютого 2022 року № СПП00012502 на суму 3 078 213 грн. 33 коп. (т. 1 а.с. 115-149). Вказаний товар було доставлено та передано ФОП [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією товарно-транспортної накладної № Р952 від 23 лютого 2022 року (т. 1 а.с. 150). Як зазначено у позовній заяві, після початку широкомасштабної збройної агресії російської федерації проти України, позивач, з метою збереження свого життя і здоров`я, 24 лютого 2022 року була вимушена виїхати за межі м. Чернігова. У травні 2022 року вона повернулася до міста і мала намір відновити торговельну діяльність та продовжити користуватися об`єктом суборенди. Проте, відповідач став перешкоджати позивачу у доступі до суборендованого приміщення та, як наслідок, у доступі до належного їй на праві власності та праві користування майна, яке у цьому приміщенні знаходиться. Свої дії, як зазначено у позовній заяві, він пояснював тим, що ФОП [PERSON] не сплатила йому суборендну плату за березень - квітень 2022 року, а також 120 тис. грн. за вибиті внаслідок ворожого ракетного обстрілу шибки (4 шт.) у суборендованому приміщенні. Листом від 22 червня 2022 року відповідач повідомив позивачку, що у зв`язку із систематичним невиконанням грошових та інших зобов`язань за договором суборенди нерухомого майна від 18 квітня 2017 року № 010 до неї застосовано право кредитора на притримання, передбачене статтею 594 ЦК України, до повного виконання боржником своїх зобов`язань за договором (т. 167). Також, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] неодноразово зверталася до відповідача з метою отримати доступ до вказаного приміщення, оформлення повернення суборендованого приміщення із суборенди і підписання відповідного акту приймання-передачі належного позивачу майна. З цього приводу неодноразово викликалися працівники поліції. З метою захисту свого права на майно [PERSON] було здійснено ряд звернень до правоохоронних органів та органів прокуратури. Під час проведення відповідних перевірок, відповідач визнавав ту обставину, що він заволодів спірним майном з метою примусити позивачку виконати обов`язок з інших правовідносин, які виникли між сторонами та пов`язані із орендою приміщення магазину (т. 1 а.с. 152, 153, 154, 155, 156, 157, 158, 159, 160-161, 162, 163, 164, 165, 166, 168, 169, 170, 171-172, 173, 174, 175, 176, 177, 178, 179, 180-181, 182, 183, 184-185, 186, 187, 188-189, 190, 191, 192, 193, 194, 195-196, 197, 198). 02 червня 2022 року позивач припинила свою підприємницьку діяльність та здійснила державну реєстрацію її припинення у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20 серпня 2022 року (т. 1 а.с. 74-77). 12 вересня 2024 року старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Близнюк Ю.М., при примусовому виконанні виконавчого провадження № [NUMBER] з виконання ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова № 751/1620/23 від 29 березня 2023 року щодо забезпечення позову та накладення арешту на рухоме майно, яке належить [PERSON] і перебуває у володінні [PERSON] в будівлі цілісного майнового комплексу ТЦ «Прогрес», що складається із приміщень торгівельного, офісного та складського призначення за адресою: [ADDRESS] було здійснено опис та накладено арешт на індивідуально визначене майно (т. 4 а.с. 186-224). Під час вчинення вказаних виконавчих дій було здійснено часткову фотофіксацію зазначеного майна. Це було зроблено для кращого розуміння та підтвердження, що спірне майно наявне в дійсності, відповідає повістю заявленому переліку, а також те, що воно містить маркування, яке повністю збігається з первинними бухгалтерськими документами і дозволяє його виділити від подібного (т. 4 а.с. 244-255). Як видно з матеріалів фотофіксації, кожен із предметів є індивідуально визначеним майном, оскільки містить відповідні артикули (як на лицьовій стороні, так і на звороті) із найменуванням та персоналізованим (індивідуальним) номерним знаком. Таким чином, належному позивачу майну притаманний комплекс відмінних властивостей (рис чи характеристик), що дозволяють у необхідних випадках виділити його з числа подібних, тобто яка відрізняє його з числа подібних та індивідуалізує відповідне майно. Повна інформація про спірне майно виглядає наступним чином: 1437 А15108 тримач для рушників (подвійний гачок); 1438 А151110 тримач паперового рушника з кришкою; 1439 А151111 вішалка на чотири гачки; 1441 А15114 мильниця; 1442 А15115 мильниця де, - 1437 - порядковий номер у видатковій накладній, згідно з якою цей товар було передано від Постачальника до Покупця - [PERSON] ; А151108 - літеро-цифрове позначення поряд з порядковий номером - це його маркування, нанесено з метою відрізнити від подібного товару. Таке маркування зазначається в первинних бухгалтерських документах (які було надано разом з позовом) та наноситься на сам товар разом з його найменуванням та ціною. Тобто, індивідуалізує такий товар перед покупцем від подібних. Отже, 12 вересня 2023 року при складанні державним виконавцем постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника було встановлено, що спірне майно, яке підлягає витребуванню з незаконного володіння відповідача містить індивідуальні ознаки за допомогою яких його можна виділити від аналогічного/подібного майна і весь перелік майна на час опису перебував у приміщенні відповідача у його незаконному володінні. Крім того, як вбачається із вказаної постанови, під час здійснення виконавчих дій та складанні постанови про опис та арешт майна боржника від 12 вересня 2024 року до проведення виконавчих дій були залучені представники поліції, товарознавці, старший державний виконавець, слюсар та начальник Центрального відділу ДВС. При цьому сам відповідач, будучи належним чином повідомленим, про проведення виконавчих дій відмовився бути присутнім. Як зазначено державним виконавцем, все майно згідно переліку, окрім того, що неможливо було демонтувати, передано на відповідальне зберігання [PERSON] , із зазначенням його анкетних даних та місця проживання. Майно, яке залишилося у приміщенні магазину за адресою: [ADDRESS] та не було передано на зберігання під час виконання ухвали суду про забезпечення позову складається з: 1Стелаж 3-х ярусний з дерев`яними полицями4000,00 2Колона для бра1000,00 3Колона для бра1000,00 4Стелаж для мийок с висувними полицями (з 3 частин)17000,00 5Стіл-ресепшн 5000,00 5Настінна панель для бра з тумбочками без дверей4200,00 7Настінна панель для бра з тумбочками без дверей4200,00 8Настінна панель для бра з тумбочками без дверей4200,00 9Настінна панель для бра з тумбочками без дверей4200,00 10Настінна панель для бра з тумбочками без дверей4200,00 11Настінна панель для бра з тумбочками без дверей4200,00 12Настінна панель для мийок800,00 13Настінна панель для мийок800,00 14Настінна панель для мийок800,00 15Настінна панель для мийок800,00 16Настінна панель для мийок800,00 17Настінна панель для мийок800,00 18Стенд для змішувачів 2-х ярусний4500,00 19Стелаж склад 2-х ярусний4000,00 20Стелаж склад 2-х ярусний4000,00 21Стелаж склад 2-х ярусний4000,00 22Острів 2-х ярусний д/наст. ламп2900,00 23Острів 2-х ярусний д/наст. ламп2900,00 24Труба стельова (вітрина люстр) 334 м/п9430,00 25Стенд для змішувачів 2-х ярусний1 000,00 26Вивіска об`ємна «[INFO]» на магазин22 900,00 Таким чином, у постанові державного виконавця зафіксовано, що зазначене вище у переліку майно є в наявності у приміщенні відповідача та не було передано на зберігання під час виконання ухвали суду про забезпечення позову. Крім того, судом встановлено, що ще до прийняття Верховним Судом 18 вересня 2024 року постанови у даній справі, згідно якої скасовані судові рішення, ухвалені судом першої та апеляційної інстанції та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції, відповідач [PERSON] 09 вересня 2024 року подав заяву про скасування заходів забезпечення позову, вжиті ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова 29.03.2023 (том 5 а.с.149-151) Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.12.2024 у задоволенні клопотання [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову у справі №751/1620/23 відмовлено, оскільки розгляд справи не завершено. Відповідно до ст. 387 ЦК України та ч. 3 ст.10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Об`єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову. Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилась, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень ЦК України. Такі ж способи захисту застосовуються і до речей, визначених родовими ознаками, оскільки із чужого незаконного володіння може бути витребувана лише індивідуально визначена річ. Відповідно до положень ч. 1 ст.184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 жовтня 2018 року у справі № 612/553/15-ц (провадження № 61-22051св18) вказано, що індивідуалізація речі- це надання певній речі (або ж наявність у неї) відмінних властивостей (рис чи характеристик), що дозволяють у необхідних випадках виділити її з числа подібних. Можливо виокремити три групи речей, визначених індивідуальними ознаками: унікальні речі, тобто єдині у своєму роді; речі, що відрізняються від подібних особливими позначеннями чи характеристиками; речі, індивідуалізовані в процесі вибору або відбору. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що наявність належного позивачу майна у незаконному володінні відповідача підтверджується належними та допустимими доказами, а здійснення опису та арешту майна фактично підтверджує, що спірне майно є в наявності згідно переліку і на час подання позову перебувало у незаконному володінні відповідача. Крім того, опис і арешт майна державними виконавцями та передача частини майна на відповідальне зберігання іншій особі доводить, що майно є в наявності та його можливо індивідуально визначити. Також судом встановлено, що 09 вересня 2024 року ФОП [PERSON] звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення з неї 440322 грн. 58 коп. орендної плати за Договором № 010 від 18.04.2017 за період з 01.01.2022 по 09.07.2022 та 31310 грн. витрат зі збереження майна в орендованому приміщенні, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов взятих на себе зобов`язань за Договором № 010 суборенди нерухомого майна від 18.04.2017 в частині своєчасного та повного внесення орендної плати та не сплати понесених позивачем витрати, пов`язаних зі збереженням майна на підставі ч. 3 ст. 390 Цивільного кодексу України (справа № 927/853/24). Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 11 листопада 2024 року позовні вимоги ФОП [PERSON] задоволено частково та стягнуто з ФОП [PERSON] на його користь 300322 грн. 58 коп. заборгованості з суборендної плати та 4504 грн. 84 коп. судового збору. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ФОП [PERSON] 29.11.2024 звернулася до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою. Вказаним підтверджується, що відповідач також вживає заходів до захисту його права у встановленому законом порядку, і, уразі набрання рішенням законної сили, зможе звернути його до примусового виконання, якщо воно не буде виконано боржником у добровільному порядку. Крім того, присуджена на користь відповідача сума коштів є значно меншою, ніж вартість майна, яке він, згідно його доводів притримує, з метою виконання [PERSON] зобов`язання перед ним. Вчинення державним виконавцем дій по виконанню ухвали суду про забезпечення позову та передачі частини майна на зберігання іншій особи до вирішення справи судом, само по собі не свідчить, що ці речі вибули з володіння відповідача, а крім того, частина майна залишилася у приміщенні відповідача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що весь товар, який є предметом позову є індивідуально визначеним майном, існує в наявності згідно переліку, весь час перебувало у приміщенні відповідача, а тому для відновлення порушених прав позивача, як власника цього майна, підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння відповідача. Також, у зв`язку з наявністю підстав для задоволення позову, позивачу мають бути відшкодовані понесені у справі судові витрати на правничу допомогу. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Торбєєв М.О. на підставі ордеру серії СВ № 1046998 від 14 лютого 2023 року та договору про надання професійної правничої допомоги № 01/0223-Ц від 14 лютого 2023 року (т. 1 а.с. 59, 61-62). Згідно детального опису робіт від 21 лютого 2023 року, сторони погодили кількість та обсяг послуг адвоката, а також фіксований розмір гонорару в сумі 45000 грн. (т. 1 а.с. 63-67). Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому суд зазначає, що за змістом ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Враховуючи викладене, відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 45000 грн. Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved