Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-24 00:00:00

Позивач вернувся до суду із позовом до Новоодеської міської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок. У своїх вимогах посилається на те, що 06 січня 1997 року він придбав у [PERSON] житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] за 93000 гривень, про що продавець склав відповідну розписку. При цьому [PERSON] передав позивачу ключі від будинку та правовстановлюючі документи на будинок і позивач почав проживати у вказаному будинку, проводити ремонт, оплачувати комунальні послуги де і проживає по теперішній час. При купівлі будинку позивач та [PERSON] домовились оформити договір купівлі-продажу будинку нотаріально. У вказаному будинку позивач зареєстрований з 1987 року по теперішній час. Але [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємці після його смерті відсутні. Таким чином договір купівлі-продажу будинку між позивачем та [PERSON] було фактично, укладено і його умови виконано, хоча і не додержано встановленої законом форми. , З посиланням на те, що сторони виконали усі умови договору, однак з об`єктивних причин вони втратили можливість нотаріально посвідчити правочин, відповідно до вимог ч.2 ст. 47 ЦК України в редакції що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 06.01.1997 року, укладений між ним та [PERSON] та визнати за ним право власності на спірне майно. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв та клопотань від них до суду не надходило, відзив не подано. У зв`язку з неявкою відповідачів та не наданням відзиву, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] був власником житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується, свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок від 10.02.1986 року виданим виконавчим комітетом Новоодеської міської ради Новоодеського району Миколаївської області, з реєстровим написом №3065 від 11.02.1986 року Вознесенського БТІ та копією технічного паспорту вказаного житлового будинку. Згідно розписки від 06.01.1997 року, [PERSON] продав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , 1967 р.н., та зобов`язався оформити договір купівлі-продажу квартири з [PERSON] у нотаріальному порядку. Фактичне і повне виконання правочину відбулося ще 06.01.1997 року і з того часу покупець 9позивач) фактично вступив у свої права як власник вказаного житлового будинку і здійснював ці права до цього часу, а саме позивач почав проживати у вказаному будинку, проводити ремонт, оплачувати комунальні послуги, проживає у вказаному будинку по теперішній час. Разом з тим [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.04.1997 року виданим Новоодеським РВ РАГС Миколаївської області. Таким чином сторонами втрачено можливість нотаріального посвідчення спірного договору купівлі-продажу через смерть продавця. Спадщину після смерті [PERSON] ніхто не прийняв, спадкова справа не заводилася, що підтверджується інформацією витребуваною судом у Новоодеської ДНК. Частиною 3 статті 5 ЦК України передбачено, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно до ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР який діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Згідно до ч.2 ст. 47 ЦК України ( в редакції 1963року) та ч.2 ст.220 ЦК України в чинній редакції, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У відповідності до правової позиції яка міститься у п. 61 постанови ВС від 26.09.2018 року у справі за № 910/21911/14, у разі застосування судом вищевказаних норм та визнання договору дійсним наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст.224 ЦК України ( в редакції 1963року) та ст.655 ЦК України в чинній редакції обов`язки покупця виконано в повному обсязі, що підтверджується розпискою дослідженою судом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа мас право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як встановлено судом на складення вищевказаної розписки про укладення угоди про купівлю-продаж належного [PERSON] житлового будинку, між сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, позивач почав фактично проживати у спірному будинку, тобто відбулося повне виконання договору, але можливість нотаріального посвідчення вказаної угоди про яку домовилися сторони була втрачена у зв`язку із смертю продавця. Отже, за вказаним договором, позивач набув право власності на вказаний житловий будинок, а тому наявні підстави для визнання дійсним договору купівлі-продажу укладеного 06.01.1997 року між по позивачем та [PERSON] . Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1ст.\~3\~ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 334\~ч.3\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно положень ч.3, 4 ст. 200 та ч.4 ст.206 ЦПК України суд у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Приймаючи до уваги те, що при укладенні угоди сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне фактичне виконання договору, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. За клопотанням позивача судові витрати слід покласти на нього.

Outcome: approved