Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

Зміст позовних вимог та їх обґрунтування. 12.10.2023 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визначити їй додатковий строк в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги позивачка та її представник [PERSON] обґрунтували наступним. [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] та чотири земельні ділянки з кадастровими номерами: 3223386401:01:025:0140; 3223386400:04:006:0153; 3223386401:01:029:0132; 3223386401:01:029:0133. У встановлений законом шестимісячний строк після смерті батька позивачка не зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та не збиралася цього робити, оскільки була впевнена, що існує заповіт [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] (другої дочки спадкодавця), який батько склав ще у 2006 р. У серпні 2023 року вона отримала лист від приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Воробей О.М., з якого дізналась, що по смерті батька [PERSON] заведена спадкова справа та, що існує заповіт батька на її користь, складений 25.06.2019та посвідчений у Шістнадцятій Київській державній нотаріальній конторі. Позивачка звернулась до вказаної нотаріальної контори щоб отримати дублікат заповіту, але потім серед документів батька відшукала заповіт, яким батько [PERSON] усе своє майно заповів їй ( [PERSON] ). Вона вирішила виконати останню волю батька і прийняти спадщину. 16.09.2023 звернулася до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Воробей О.М. по питанню прийняття спадщини по заповіту [PERSON] , однак нотаріус надала їй письмову відмову у прийнятті та реєстрації заяви у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. [PERSON] стверджує, що не знала про заповіт, а тому була позбавлена\~можливості вчиняти\~дії,\~спрямовані на\~реалізацію останньої\~волі спадкодавця\~(свого\~батька).\~До тогож нотаріус вчасно не повідомив її про наявність заповіту.\~Заперечення відповідачки\~ [PERSON] \~щодо позовних\~вимог представник\~позивачки вважає\~неспроможними,\~мотивуючи тим,\~що відповідачка як і позивачка не прийняла спадщину після смерті [PERSON] , а їхня мати [PERSON] хоч і подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини як дружина спадкодавця, але лише на обов`язкову частку в спадщині, яку не оформила, оскільки померла [INFO] . Після смерті матері сторін спадщину прийняла лише відповідачка [PERSON] . Відтак, на думку представника, спадщина [PERSON] , не була прийнята жодним зі спадкоємців, за винятком обов`язкової частки матері сторін [PERSON] . Посилаючись на вказані обставини, представник зазначив, що до правовідносин у цій справі не може бути застосований правовий висновок, зроблений у постанові ВП ВС від 26.06.2024 у справі №686/5757/23, оскільки у даній ситуації ні позивачка, ні відповідачка не прийняли спадщину після [PERSON] . Встановлення позивачці додаткового строку для прийняття спадщини не зачіпає прав відповідачки та не призведе ані до порушення принципу пропорційності, ані принципу правової визначеності. Просив суд врахувати всі аргументи та визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини після стерті батька [PERSON] , який вона пропустила з поважних причин: у зв`язку з незнанням про існування заповіту на своє ім`я. Позиція відповідачки та її представника. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Тебякіна В.К .заперечили проти задоволення позову та подали відзив на позов, в якому стверджують, що позивачці було відомо про наявність заповіту [PERSON] від 25.06.2019, складеного на її користь, оскільки [PERSON] тісно спілкувалась з ним у той період, коли був складений заповіт. За пів\~року до\~смертібатька [PERSON] у потай від відповідачки та їхньої матері зайнялась виготовленням технічної документації на земельні ділянки, які належали батьку [PERSON] з подальшою реєстрацією їх в Земельному кадастрі та Державному реєстрів прав власності на нерухоме майно, що нелогічно було б робити якби позивачка не знала про заповіт і не розраховувала на спадщину від батька. Крім того, [PERSON] з 2008 року був повністю сліпим, проживав у селі Пристроми і самостійно не міг дістатися ні до міста Переяслав, де виготовлялась технічна документація на землю, ні до міста Києва, де посвідчувався заповіт на користь позивачки. Усе майно, набуте під час шлюбу батьків сторін було оформлене на [PERSON] . Одразу після смерті батька позивачка забрала усі його документи, чим продемонструвала свій корисний інтерес до спадкового майна. Представник наголосила, що мати сторін [PERSON] прийняла спадщину від чоловіка [PERSON] , оскільки була зареєстрована та постійно проживала з ним однією сім`єю до дня його смерті. У зв`язку із існуванням заповіту на користь позивачки, [PERSON] подала нотаріусу заяву про виділ своєї частки з майна подружжя, набутого під час шлюбу з [PERSON] та одночасно в заяві вказала, що претендує на обов`язкову частку у спадковому майні чоловіка, на той випадок, якщо [PERSON] прийме спадщину за заповітом. [PERSON] померла [INFO] , тобто за вісім місяців після чоловіка, не оформивши свої подружні та спадкові права на майно. Після смерті [PERSON] спадщину (в тому числі прийняту нею від свого чоловіка [PERSON] ) прийняла [PERSON] , подавши нотаріусу відповідну заяву у шестимісячний строк після смерті матері. Представник відповідачки наголосила, що [PERSON] не мала перешкод для вчасного прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки вона є спадкоємцем першої черги (дочка спадкодавця). Навіть, якщо припустити, що позивачка не знала останньої волі батька, вона об`єктивно могла дізнатись про заповіт у нотаріуса, якби звернулась у встановлений законом строк. Також на спростування тверджень позивачки про необізнаність про існування нового заповіту [PERSON] від 25.06.2019 відповідачка та її представник звернули увагу суду, що цей заповіт складений та посвідчений державним нотаріусом віддалено від місця проживання батька та матері (с.Пристроми Бориспільського району), у місті Києві та у зв`язку зі сліпотою [PERSON] підписаний рідною тіткою позивачки в\~присутності свідків:\~дочки підписанта\~заповіту та\~її співмешканця (сусіда позивачки по квартирі), а нотаріальна контора, де посвідчувався заповіт, знаходиться поряд з місцем проживання позивачки. Вказане, на думку відповідачки, з великою вірогідністю свідчить, що позивачка не лише знала про цей заповіт, а й сприяла його укладанню. Посилаючись на такі обставини відповідачка та її представник просили відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що позивачкою не надано жодного доказу та не вказано жодних обставин, які б свідчили, що вона не знала про заповіт та об`єктивно не могла дізнатись про нього. Позивака також не вказала будь-яких інших поважних причин, які перешкоджали їй вчасно подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини як спадкоємець за законом першої черги. При вирішенні спору представник просила врахувати правові висновки ВП Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 у справі №686/5757/23, зроблені в аналогічних правовідносинах. Процесуальні дії та рішення у справі. 22.01.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в загальному порядку з проведенням підготовчого судового засідання. В ході підготовчого провадження сторони повністю обмінялись заявами по суті спору та подали усі докази, які бажали подати на підтвердження своїх вимог і заперечень. Ухвалами суду від 22.01.2024 та від 18.03.2024 витребувано у приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Воробей О.М. копії матеріалів спадкових справ після смерті [PERSON] та після смерті [PERSON] . Ухвалою від 26.04.2024 за клопотанням представника відповідачки витребувано у Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори інформацію про те чи видавався кому-небуть дублікат або копія заповіту від 25.06.2019, складеного та посвідченого від імені [PERSON] на користь [PERSON] . Фактичні обставини, встановлені судом, аналіз та оцінка доказів. Заслухавшипояснення та аргументи сторін, дослідивши письмові докази, подані сторонами, а також матеріали спадкових справ, судом встановлено наступне. Позивачка [PERSON] (в дівочості « [PERSON] »), [INFO] та відповідачка [PERSON] (в дівочості « [PERSON] »), [INFO] є рідними сестрами, що підтверджується їхніми свідоцтвами про народження та свідоцтвами про укладення шлюбу, внаслідок чого відбулась зміна прізвищ (а.с.12,13; а.с.148,149 т.1). [PERSON] з 1989 року зареєстрована та проживає у [ADDRESS] , а [PERSON] з 1989 року зареєстрована та проживає у [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються паспортами сторін та визнаються ними (а.с.8-10; а.с. 68, 146 т.1 ). Батьки позивачки та відповідачки: [PERSON] , [INFO] (батько) та [PERSON] , [INFO] (мати) перебували в шлюбі, постійно проживали та були зареєстровані до дня смерті в [ADDRESS] , що підтверджується довідками № 4 від 21.01.2022 та №4 від 06.01.2023 за підписом сільського старости Пристромського старостинського округу Студенківської сільської ради (а.с. 84 звор. стор. та а.с. 108 звор. стор.т.1). Будинок у [ADDRESS] , в якому проживали батьки сторін [PERSON] та [PERSON] , належав їм на праві власності на підставі Свідоцтва на право власності № [NUMBER] від 26.09.2000 р., яке видане Переяслав-Хмельницькою РДА Київської області як постраждалим особам внаслідок аварії на ЧАЕС (а.с.15-16 т.1) Рішенням Пристромської сільської ради від 06.03.2001 № 13-233 [PERSON] було передано у власність присадибну земельну ділянку в [ADDRESS] та кілька земельних ділянок для ведення підсобного сільського господарства, без кадастрових номерів на ці земельні ділянки, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії І-КВ №108986 від 23.10.2001 (а.с. 17-18 т.1). У кінці травня 2021 року [PERSON] (за її твердженням, на прохання батька) зайнялась виготовленням технічної документації на належні [PERSON] земельні ділянки згідно Державного акта від 23.10.2001, в процесі чого були уточнені площі, встановлені межі та координати земельних ділянок, та проведено їх реєстрацію за [PERSON] у Державному земельному кадастрі з кадастровими номерами: 3223386401:01:025:0140 від 09.06.2021; 3223386400:04:006:0153 від 15.06.2021; 3223386401:01:029:0132 від 25.06.2021 та 3223386401:01:029:0133 від 14.07.2021. Вказані обставини підтверджуються копіями Витягів з Державного земельного кадастру по кожній земельній ділянці, які долучені позивачкою до позову, та копією Технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі, яку представник відповідачки отримав на адвокатський запит та надав суду на підтвердження своїх заперечень стосовно того, що позивачка знала про заповіт від 25.06.2019, складений на її користь, а тому зайнялась реєстрацією прав батька на земельні ділянки незадовго до його смерті (а.с.19-34, а.с. 181-223 т.1). Між позивачкою та відповідачкою існують важкі, фактично неприязні відносини. За твердженням позивачки, що не спростовує відповідачка, до них із самого дитинства по різному відносились батьки: мати була більш прихильна до [PERSON] , а батько не наважувався перечити матері, але намагався втішити [PERSON] та проявляв свою прихильність і до неї також. Останні роки життя [PERSON] він тісно спілкувався з [PERSON] , яка часто приїздила до нього в село з м. Києва. 20 квітня 2006 року батьки сторін: [PERSON] та [PERSON] (кожен окремо) в сільській раді склали заповіти, якими кожен з них все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, яке буде належать їм на день смерті, заповіли [PERSON] . Заповіти посвідчені секретарем Пристромської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (реєстр. №15 та №14, відповідно) (а.с. 132, а.с.133 т.1). 28.02.2008 [PERSON] визнаний інвалідом І групи по зору довічно та потребував постійного соціально-побутового патронажу, про що свідчить Індивідуальна програма реабілітації інваліда №336 від 28.02.2008, видана Спеціалізованою кардіо-офтальмологічною МСЕК (а.с. 134-137 т.1). 25.06.2019 державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Трапезніковою З.О. посвідчено заповіт [PERSON] , який у зв`язку з його хворобою складено нотаріусом з його слів в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] , та підписаний [PERSON] . Цим заповітом все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, яке буде належати йому на день його смерті [PERSON] заповів [PERSON] . [INFO] . Заповіт зареєстровано у нотаріуса за № 1-621, 1-622 (а.с.36-38 т.1). Отже, останній заповіт [PERSON] від 25.06.2019 на користь [PERSON] повністю скасовує його попередній заповіт від 20.04.2006 на користь [PERSON] [INFO] у віці 85 років помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 28.12.2021 (а.с.14 т.1). 29.01.2022 дружина померлого [PERSON] [PERSON] підписала заяву, адресовану невизначеному колу осіб (компетентним органам Київської області та міста Києва), яку засвідчив староста Пристромського старостівського округу сільської ради. Зміст цієї заяви зводиться до відмови [PERSON] від належної їй частини майна після смерті [INFO] чоловіка [PERSON] на користь [PERSON] (а.с.140). Згадана заява не була подана жодному нотаріусу, відсутня у Спадковому реєстрі та на її підставі не було зареєстровано спадкової справи, про що свідчить Витяг зі Спадкового реєстру від 05.05.2022, зроблений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Воробей О.М. при відкритті спадкової справи (а.с.85 звор. стор.т.1). А тому заява [PERSON] від 29.01.2022, посвідчена сільським старостою не створює жодних правових наслідків у відносинах спадкування ні для її підписанта, ні для відповідачки [PERSON] , ні для позивачки [PERSON] . Матеріали спадкової справи № 55/2022, відкритої 05.05.2022 приватним нотаріусам Воробей О.М. після смерті [INFO] [PERSON] свідчать про наступне. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , яка надала нотаріусу довідку №51 від 28.01.2022 старости Пристромського старостинського округу Студениківської сільської ради про те, шо вона проживала та була зареєстрована разом з [PERSON] на день його смерті - [INFO] за адресою: [ADDRESS] (звор.стор. а.с.84 т.1). Перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі підтверджується свідоцтвом про одруження Серії [NUMBER] від 04.02.1964 (звор.стор.а.с.83 т.1). Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №68891968 від 05.05.2022 після смерті [INFO] [PERSON] (спадкодавець) приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Воробей О.М. заведена спадкова справа №55/2022, про що 05.05.2022 о 12:15 нотаріус вніс відповідний запис до Спадкового реєстру за номером: 69265610 (а.с.85 т.1). Підставою відкриття спадкової справи стала заява [PERSON] , яка складена та зареєстрована у нотаріуса 05.05.2022 о 12:00 за №118 (а.с.81 т.1). За містом поданої нотаріусу заяви від 05.05.2022 [PERSON] повідомляє про смерть [INFO] її чоловіка [PERSON] , [INFO] та відкриття спадщини. Цією заявою [PERSON] підтвердила, що їй відомо про зміст заповіту, посвідченого Шістнадцятою Київською державною нотаріальною конторою 25.06.2019 та зазначила, що вона як пенсіонер приймає належну їй обов`язкову частку в спадщині, незалежно від наявності заповіту, як передбачено ст. 1241 ЦК України. Крім цього, цією заявою вона повідомила нотаріуса, що претендує також на частку у спільному майні подружжя, згідно статей 60,63 Сімейного кодексу України.. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), сформованої приватним нотаріусом Воробей О.М. 05.05.2022 (у день відкриття спадкової справи) у Спадковому реєстрі виявлено запис за №64370404 про реєстрацію 25.06.2019 заповіту [PERSON] Шістнадцятою Київською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер у нотаріаса:1-621,1-622 (а.с.86-87 т.1). Листом від 17.05.2022 за № 546/0-16 Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора на запит нотаріуса Воробей О.М. від 05.05.2022 за № 67/02-14 повідомила, що заповіт посвідчений 16-ою Київською держнотконторою 25.06.2019 за реєстровим № 1-621, 1-622, від імені [PERSON] складений на все майно померлого на ім`я [PERSON] , [INFO] (а.с.88 т.1). 25.07.2023 приватний нотаріус Воробей О.М. направила на адресу [PERSON] лист за № 184-02-14 про те, що після смерті [PERSON] заведено спадкову справу №55/2022 та будуть видаватися свідоцтва про право на спадщину. В листі вказано, що за матеріалами справи існує заповіт посвідчений Шістнадцятою Київською держнотконторою 25.06.2019 від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] . Нотаріус просить [PERSON] надати оригінали документів на майно спадкодавця, які зі слів дочки померлого [PERSON] знаходяться у неї та повідомити про свої наміри щодо спадщини (а.с. 88 звор.стор.т.1). 16.09.2023 [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Воробей О.М. по питанню прийняття спадщини після смерті [INFO] батька [PERSON] .. На її усне звернення нотаріус надала письмову відповідь (лист № 263-01-16 від 16.09.2023), що спадкова справа відкрита за заявою іншого спадкоємця та, що нею пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Рекомендовано звернутись до суду по питанню визначення додаткового строку або встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем (а.с.39 т.1). Матеріали спадкової справи № 10/2023, відкритої 18.01.2023 приватним нотаріусам Воробей О.М. після смерті [INFO] [PERSON] свідчать про наступне. [INFO] у с. Пристроми Бориспільського району Київської області у віці 82 роки померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 25.08.2022 (звор. стор.а.с.107 т.1). Згідно довідки старости Пристромського старостинського округу Студенківської сільської ради за №4 від 06.01.2023 [PERSON] на день смерті: [INFO] проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] одна (а.с.108 звор. стор.) Згідно заповіту від 20.04.2006, який посвідчений секретарем Пристромської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області та зареєстрований у Спадковому реєстрі за №44808026 від 02.06.2008 [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, яке належатиме їй на день смерті заповіла [PERSON] (а.с.108, а.с.110 т.1). 18.01.2023 [PERSON] подала приватному нотаріусу Бориспільського районного нотаріального округу Воробей О.М. заяву про прийняття спадщини після смерті [INFO] матері [PERSON] . Заява складена та зареєстрована у нотаріуса 18.01.2023 о 10:30 за №25 (а.с.104 т.1). Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі за №71189299 підтверджується, що на підставі заяви [PERSON] приватним нотаріусом Воробей О.М. заведена спадкова справа №10/2023 по смерті [INFO] [PERSON] (спадкодавець), про що 18.01.2023 о 10:38 внесено запис до Спадкового реєстру за № 70155017 (а.с.109 звор. стор. т.1). Інформація щодо інших спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв після смерті [INFO] [PERSON] у Спадковому реєстрі відсутня, про що свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру №71189256 від 18.01.2023 (а.с.109). До позовної заяви [PERSON] долучила копії виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) відносно себе, з яких вбачається перебування її на лікування у такі періоди: з 21.11.2018 по 22.11.2018; з 22.11.2018 по 30.11.2018; з 21.11.2019 по 02.12.2019; з 04.10.2023 по 19.10.2023 (а.с.40-47 т.1). Водночас, позивачка та її представник не повідомили суду обставини, які мають значення для справи та на доведення яких подані відповідні медичні документи, а тому суд не бере їх до уваги, визнавши неналежними доказами згідно ст. 77 ЦПК України, оскільки відповідні медичні документи не стосуються предмета доказування, яким у цій справі є: незнання позивачки про заповіт як поважна причина неприйняття нею спадщини у встановлений законом строк. Зміст спірних правовідносин та їх нормативно-правове врегулювання Між сторонами існує спір у відносинах про спадкування. Відповідно до положень статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки (ст. 1261 ЦК України). Згідно з положеннями ч.1 ст. 1233, ч.1 ст. 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~1254\~ЦК України\~заповідач має\~право у\~будь-який\~час скасувати\~заповіт,\~або скласти\~новий заповіт.\~Заповіт,\~який було\~складено пізніше,\~скасовує попередній\~заповіт повністю\~або у\~тій частині,\~в якій\~він йому\~суперечить. За правилами, визначеними в ч.ч.1,2 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). За правилами ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч.1 ст. 1272 ЦК України). Частиною 3 статті 1272 ЦК України передбачено, що \~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За правилами ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. \~Згідно з\~частинами 1\~та 3\~статті 1296\~ЦК України\~спадкоємець,\~який прийняв\~спадщину,\~може одержати\~свідоцтво про\~право на\~спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Мотиви, з яких виходив суд та висновки суду. Згідно положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення усіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може гуртуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 79 ЦПК). Здійснення права на спадкування врегульовано Главою 87 Книги шостої Цивільного кодексу України (ст.ст 1268-1285). Цивільним кодексом України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має подати заяву про прийняття спадщини у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом цього строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував, що під час вирішення питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини важливим є з`ясування факту прийняття спадщини іншими спадкоємцями за законом, оскільки в такому разі може відбутися втручання у право власності інших осіб, порушення принципу правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно реалізувала власні цивільні (спадкові) права. Наведене вимагає дотримання принципу «пропорційності» втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У спірних правовідносинах дотримання принципу пропорційності безпосередньо залежить від наявності об`єктивних, непереборних та істотних обставин, які є достатньою підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. За обставинами справи [PERSON] є спадкоємцем за заповітом та спадкоємцем за законом першої черги у зв`язку з кровною спорідненістю зі спадкодавцем [PERSON] , який є її батьком та помер [INFO] . Позивачка не вчинила активних дій на прийняття спадщини, що відкрилась після смерті батька, не подала заяви про прийняття спадщини та лише у жовтні 2023 року, після спливу маже двох років від дня відкриття спадщини звернулась до суду з позовною заявою про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини при тому, що визначений законом шестимісячний строк закінчився 25.06.2022. Водночас, інший спадкоємець першої черги дружина спадкодавця [PERSON] спадщину прийняла за фактом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, але не оформила своїх спадкових прав, оскільки померла [INFO] . Права [PERSON] на прийняту нею спадщину від чоловіка [PERSON] перейшли до її дочки [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті матері 18.01.2023 шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Тобто, на час звернення [PERSON] до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] відповідачка [PERSON] набула прав на цю спадщину. Суд, відхиляє твердження представника позивачки про прийняття [PERSON] спадщини свого чоловіка частково (лише обов`язкову частку в спадщині) та в цьому аспекті зазначає наступне. Цивільне законодавство не передбачає прийняття спадщини частково, з умовами чи застереженнями. Відповідно, не передбачена відмова спадкоємця від частини спадщини, а від іншої частини ні. Спадкоємець наділений безумовним правом або прийняти спадщину або не прийняти її. Так само, відмова від спадщини є безумовною і беззастережною (ч.ч.1,2 ст. 1268 , ч.5 ст. 1273 ЦК України). Той факт, що [PERSON] , яка прийняла спадщину за законом у порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, після смерті [PERSON] , до спливу шестимісячного строку від дня відкриття спадщини, а саме: 05.05.2022 також подала нотаріусу заяву, в якій повідомила про смерть свого чоловіка та про наявність у неї права, визначеного ч.1 ст. 1241 ЦК України на прийняття та спадкування обов`язкової частки в спадщині та про намір виділити зі складу спадщини свою частку у спільному майні подружжя згідно ст. 60, 61 СК України, не може розглядатися, як прийняття спадщини частково, що суперечить ЦК України. Такі дії [PERSON] пояснюються тим, що їй спадкоємцю за законом першої черги стало відомо про існування заповіту [PERSON] від 25.06.2019 на ім`я позивачки, про що вона попередньо зазначила у цій же заяві. У цьому контексті, суд звертає увагу, що стаття 1241 ЦК України, яка вказана у заяві спадкоємця [PERSON] від 05.05.2022, визначає не порядок прийняття спадщини, як думає представник позивачки, а встановлює обмеження для спадкоємців за заповітом шляхом наділення правом на частку у спадщині (незалежно від змісту заповіту) окремої найбільш вразливої категорії громадян з числа спадкоємців першої черги, які в силу малолітнього та неповнолітнього віку, а також непрацездатності перебувають під захистом держави. Суд також не погоджується з думкою представника позивачки, стосовно того, що дружина померлого [PERSON] [PERSON] раніше відмовилась від усього спадкового майна на користь [PERSON] , підписавши 29.01.2022 заяву відповідного змісту, яка адресована невизначеному колу осіб (компетентним органам Київської області та міста Києва) та яку посвідчив староста сільської ради. Судом встановлено, що згадана заява не мала жодних правових наслідків у відносинах спадкування, оскільки не була зареєстрована у Спадковому реєстрі і на її підставі нотаріусом не заводилась спадкова справа. Мотиви написання такої заяви з урахуванням старечого віку [PERSON] можуть бути різними, зокрема для надання [PERSON] можливості безперешкодно отримати державну допомогу на поховання, збирати необхідні для спадкування документи тощо. Крім того, як зазначено вище, після складання тієї заяви, 05.05.2022 [PERSON] подала нотаріусу заяву, якою засвідчила вступ у спадкові права, на підставі чого і була заведена спадкова справа по смерті [PERSON] . В силу ч.5 ст. 1268 та ч.3 ст. 1296 ЦК України прийнята спадщина належить спадкоємцю, який її прийняв з часу відкриття спадщини, незалежно від того чи було видане свідоцтво про право на спадщину чи ні. [PERSON] прийняла спадщину після смерті [INFO] матері [PERSON] , подавши нотаріусу заяву у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, у якій повідомила, що приймає спадщину у повному обсязі, тобто і те спадкове майно, яке прийняла [PERSON] після смерті [PERSON] . За таких обставин [PERSON] має право на спадкове майно, на яке претендує позивачка, а отже є належним відповідачем у цій справі. Головною ознакою поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини є існування непереборних та незалежних від волі спадкоємця обставини, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню особи із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. У даній справі поважною причиною неприйняття спадщини позивачка називає незнання про існування заповіту батька [PERSON] , складеного 25.06.2019 на її ім`я, що, як вона стверджує, стало перешкодою для виконання останньої волі спадкодавця. У цьому аспекті суд зауважує, що заповіт є одностороннім правочином.\~Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача. \~Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Водночас, прийняття спадщини, як і відмова від спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, яке він реалізовує на власний розсуд, тобто здійснює за власною волею. При цьому відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не порушує принципу свободи заповіту. Відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини, так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини. У той же час, за загальним правилом прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця (звернення з заявою про прийняття спадщини у передбачений законом строк). Спадкоємець за законом першої черги здійснює право на спадкування в такому ж порядку, що й спадкоємець за заповітом, відповідно до статей 1268-1270 ЦК України, та на нього поширюються наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, передбачені статтею 1272 ЦК України. Суд зауважує, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини можуть бути ті обставини, які об`єктивно перешкодили спадкоємцю виразити свою волю на прийняття спадщини шляхом подання відповідної заяви. У даній справі з`ясовано, що [PERSON] на момент відкриття спадщини після смерті [INFO] батька [PERSON] усвідомлювала, що вона є спадкоємцем за законом першої черги та знала про наявність спадкового майна (будинку та чотирьох земельних ділянок), оскільки тримала усі батьківські документи у себе, а тому могла виразити свою волю на прийняття спадщини, подавши нотаріусу відповідну заяву у строк, передбачений законом. Незнання про\~заповіт у\~ситуації,\~коли у\~спадкоємця є\~право на\~спадкування за\~кровним спорідненням\~зі спадкодавцем\~в порядку\~першої черги\~за законом\~не \~може свідчити\~про виникнення\~у спадкоємця\~об`єктивних\~обставин (перешкод),\~які унеможливили\~б або\~істотно ускладнили\~йому своєчасне\~звернення до\~нотаріуса із\~заявою про\~прийняття спадщини. Аргументи позивачки та її представника про те, що заяву про прийняття спадщини вона не подала з поважних причин, а саме: не лише тому, що не знала про заповіт батька, складений 25.06.2019 на її ім`я, а й тому, що їй давно було відомо про інший його заповіт від 20.06.2006, який він склав на ім`я відповідачки, не заслуговують на увагу з огляду на таке. По перше, обізнаність позивачки про те, що її батько [PERSON] у 2006 році склав заповіт на все своє майно на користь іншої дочки [PERSON] , не давало їй підстав вважати, що він за п`ятнадцять років життя до дня смерті не змінив своєї волі: не скасував той заповіт або не склав нового заповіту. До того ж, як повідомила позивачка, серед документів батька, які вона тримала у себе, був заповіт від 25.06.2019 на її корить, який за її твердженням, вона знайшла вже коли у серпні 2023 року дізналась про цей заповіт з листа нотаріуса, який за заявою її матері - спадкоємця [PERSON] відкрив спадкову справу. По друге, наявність заповіту [PERSON] від 20.06.2006 на ім`я відповідачки, навіть якби він не був скасований, не гарантувало, що спадкоємець вказаний у тому заповіті ( [PERSON] ) прийме спадщину, а якщо і прийме, то саме за заповітом, а не за законом, на що вона також мала право. Отже, у цій справі суд встановив, що [PERSON] незалежно від існування заповіту та від того на кого саме він був складений (чи то на відповідачку, чи то на позивачку) могла претендувати та розраховувати на спадщину батька [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги. Однак, з її слів вона свідомо не прийняла спадщину та не подала нотаріусу відповідної заяви у визначений законом строк і не збиралась це робити, пояснивши таке своє рішення обізнаністю про давній заповіт на ім`я відповідачки. На переконання суду, коли особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги за законом, та при цьому не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини через обставини, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту на неї, а також помилкове переконання про існування нескасованого заповіту на іншу особу не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року по справі №686/5757/23 (п.87 постанови) відступила від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові\~від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17 та у послідуючих постановах Верховного Суду, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом конкретизації такого висновку, зазначивши про таке: - необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; - втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини; - тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування). У згаданій постанові ВП ВС зауважила, що \~після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (у зв`язку зі своєю спорідненістю зі спадкодавцем) наявність в нього права на спадкування. .\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Отже, з врахуванням того, що відповідно до встановлених обставин позивачка є спадкоємцем майна померлого [PERSON] за заповітом та за законом першої черги, то навіть у разі незнання про існування заповіту на її ім`я, а також у разі переконання про те, що існує заповіт на іншу особу, вона ( [PERSON] ) як спадкоємець першої черги за законом повинна була та могла вчинити активні дії для прийняття спадщини - подати заяву про прийняття спадщини у визначений законом строк. Беручи до уваги усі з`ясовані у цій праві обставини, враховуючи правові висновки, сформульовані у згаданій постанові Великої Палати Верховного Суду, суд констатує, що факт усвідомлення позивачкою її права на спадкування за законом як спадкоємця першої черги поряд із незнанням про існування заповіту, складеного на її ім`я, та при цьому невжиття жодних активних дій щодо прийняття спадщини, не свідчить про порушення принципу свободи заповіту та про виникнення в позивачки об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений законом строк. Крім того, встановлені судом обставини породжують обґрунтовані сумніви у тому, що позивачка не знала про новий заповіт батька від 25.06.2019 на своє ім`я та, як вона стверджує, була переконана, що все майно після його смерті успадкує відповідачка за заповітом, який батько склав ще у 2006 році. Враховуючи, що між позивачкою та відповідачкою, як вони обидві визнали, щонайменше п`ятнадцять років існують неприязні відносини і вони навіть не спілкуються між собою, суд находить переконливими аргументи представника відповідачки стосовно того, що якби позивачка не знала про заповіт [PERSON] на свою користь та дійсно була впевнена, що все його майно батька дістанеться відповідачці за заповітом від 20.06.2006, вона б не займалась за пів року до смерті батька присвоєнням кадастрових номерів земельним ділянкам, право власності на які [PERSON] набув ще у 2001 році і тоді ж отримав Державний акт на землю старого зразка та без кадастрового номеру земельної ділянки, присвоєння якого на теперішній час є обов`язковою умовою для переходу права власності на землю до інших осіб, в тому числі і у порядку спадкування. Також, з врахуванням того, що спадкодавець [PERSON] з 2008 року був повністю сліпим, старечого віку і не міг без сторонньої допомоги пересуватися між населеними пунктами, очевидним є те, що його хтось із близьких йому осіб супроводжував його із села Пристроми до м. Києва, де був складений заповіт від 25.06.2019 на користь позивачки, а тому позивака не могла не з`ясувати хто це був. Зі змісту самого заповіту, вбачається, що він складений у 16-й Київській державній нотаріальній конторі, яка територіально знаходиться у тому ж мікрорайоні м. Києва, де проживає позивачка. Внаслідок хвороби (сліпоти) заповідача заповіт записаний нотаріусом з його слів у присутності двох свідків та підписаний [PERSON] , яка, як повідомила відповідачка, є родичкою позивачки, перебуває у добрих відносинах з нею та часто приїздила в село, а також була на похоронах [PERSON] . Такі відносини з підписантом заповіту позивачка визнала, а також підтвердила про давнє знайомство зі свідками укладання заповіту. Водночас, вирішила не спростовувати показаннями свідків, у тому числі підписанта заповіту, твердження відповідачки про її (позивачки) обізнаність про обставини складання та посвідчення заповіту на її користь від самого початку існування цього заповіту. Вирішуючи дану справу, суд враховує те, що існує спір між двома спадкоємцями, а не з територіального громадою. Відповідачка також має право на спадщину батька [PERSON] , яку прийняла її мати, а після смерті матері відповідачка. Тому поновлення прав позивачки на прийняття спадщини матиме наслідком втручання у право власності відповідачки, що не відповідатиме принципу пропорційності, а також це призведе до порушення принципу правової визначеності як елемента верховенства права стосовно іншого спадкоємця [PERSON] , яка добросовісно реалізувала власні цивільні права у порядку та строки, передбачені законом. Беручи до уваги все вищевикладене, а також те, що позивачка на виконання свого процесуального обов`язку, визначеного у ст. 81 ЦПК України, не надала суду належних, достатніх та допустимих доказів існування об`єктивних та непереборних обставин чи інших істотних труднощів, які перешкодили їй подати заяву про прийняття спадщини після смерті батька у визначений законом шестимісячний строк, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Вирішення питання розподілу судових витрат. Сплачений [PERSON] судовий збір при поданні позову відшкодуванню не підлягає та у відповідності до положень ч.1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України залишається за позивачем. Відповідачка про свої судові витрати у відзиві на позов не повідомляла, доказів їх понесення у відповідності до ч..8 ст. 142 ЦПК України суду не надала та не порушувала питання їх відшкодування за рахунок позивачки у випадку відмови в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed