Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

19.11.2024 [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений 19.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ЛМУЮ Волинської області, актовий запис №834. Вимоги мотивує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 19.07.2013 року. Від даного шлюбу мають доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] . Вказує на те, що на сьогодні подальше життя позивача з відповідачем є неможливим у зв`язку з тим, що у сім`ї втрачено почуття довіри, турботи, любові, взаємодопомоги і підтримки як засад побудови сімейних відносин і реальності сім`ї, а також наявні кардинальні розбіжності на фундаментальні життєві погляди. Зазначає, щоб суд не вживав заходів щодо примирення подружжя, передбачені статтею 111 СК України, скільки подальше перебування у зареєстрованому шлюбі безумовно та істотним чином суперечитиме правам, свободам та інтересам. Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 листопада 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі (а.с.16). В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.17,20,22,26). Відповідач в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутністю, проти розірвання шлюбу не заперечує, позовні вимоги визнає в повному обсязі, обставини, викладені в позовній заяві, підтверджує та не оспорює (а.с.27). Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судове засідання здійснювати у відсутність учасників справи, за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з`ясувавши позицію сторін, викладену в письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 19.07.2013 року, який зареєстровано Відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~реєстраційної служби\~ЛМУЮ Волинської\~області,\~актовий запис\~№834,що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.10). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] відповідно (а.с. 11, 12). З матеріалів справи вбачається, що причиною розірвання шлюбу стало те, що у сім`ї втрачено почуття довіри, турботи, любові, взаємодопомоги і підтримки як засад побудови сімейних відносин і реальності сім`ї, а також наявні кардинальні розбіжності на фундаментальні життєві погляди, внаслідок чого фактично припинили шлюбні відносини. Сторони зазначені обставини у справі не заперечували, фактично їх визнали, тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, такі обставини не підлягають доказуванню. За такої сукупності обставин суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим та таким, що суперечить інтересам кожного з них. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 105 ч. 3 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу, яка зазначає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Питання про стягнення судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved