Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Нововоронцовської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Каховської міської ради, Відділ у справах дітей Каховської міської ради, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем з липня 2016 року перебувала у цивільних відносинах. [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Позивачка зазначає, що 23.05.2022 вона виїхала за кордон з дитиною від першого шлюбу та донькою від відповідача, у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України, після припинення цивільного шлюбу їхня малолітня донька проживає з нею у ФРН, готують документи для переїзду до Ізраїлю на постійне місце проживання. Відповідач проживає окремо. У зв`язку з тим, що місцезнаходження відповідача позивачу невідоме, для постійного місця проживання дитини в Ізраїлі потрібен дозвіл батька, який отримати не можливо, бо [PERSON] вважається безвісно відсутнім, тому звернулася до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2024 зазначена справа надійшла у провадження судді Гончаренка О.В. Ухвалою суду від 27.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 28.10.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, залучено до участі у цивільній справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Каховської міської ради, Відділ у справах дітей Каховської міської ради. Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивача надіслала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи Служба у справах дітей Нововоронцовської селищної ради в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій зазначила, що місцем проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , до перетину кордону та відповідача є: [ADDRESS] . Тому, вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] територіально відноситься до компетенції органу опіки та піклування Каховської міської ради Херсонської області та служби у справах дітей Каховської міської ради. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Органу опіки та піклування Каховської міської ради, Відділу у справах дітей Каховської міської ради у судове засідання не з`явилися. Від начальника відділу у справах дітей Каховської міської ради Назарової О. надійшла заява, в якій остання зазначила, що не може бути присутньою при розгляді справи, оскільки працює дистанційно. Також від заступника міського голови Каховської міської ради надійшло повідомлення до суду про те, що служба у справах дітей не може надати висновок щодо предмету спору, оскільки позивач та представник позивача не надали жодні документи для надання висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, серії [NUMBER] , виданого повторно 06.01.2023 Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Суд зазначає, що судове рішення про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, може бути ухвалене лише тоді, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, тобто за наявності між ними такого спору. Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання і той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом, має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини, і з цього приводу між ними існує спір. Ці обставини підлягають перевірці судом. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи. Судом встановлено, що після того як сторони по справі стали проживати окремо, дитина залишилась проживати з матір`ю. З того часу відповідач не ставив питання про визначення місця проживання дитини разом із ним. Тобто сторони по справі фактично дійшли згоди про те, що дитина буде проживати з матір`ю. Після звернення матері дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, відповідач у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду цієї справи про визначення місця проживання дитини разом з ним не звертався. Будь-яких належних доказів, які би свідчили про бажання і волю відповідача щодо визначення місця проживання дитини з ним, як батьком, суду не надано. Спір у цій справі щодо місця проживання дитини ініційований матір`ю дитини (позивачем), з якою дитина і так фактично проживає та зареєстрована, і від якої батько дитини (відповідач) не вимагає зміни її місця проживання. У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, ЄСПЛ зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, заява № 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Як зазначено в повідомленні до суду виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області від 11.11.2024, Каховська міська територіальна громада тимчасово окупована, згідно листа ГУНП в Херсонській області від 04.11.2024 відповідач [PERSON] перебуває в розшуку, тому недоцільно робити висновок, щодо його легковажного ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків та його позиції відносно подальшої долі доньки. Служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення згідно з абз. 8 п. 72 Постанови Кабінету Міністрів України Постанови №866 від 24.08.2008 року, про «Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини» після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною. Враховуючи вищевикладене, служба у справах дітей немає можливості скласти акт обстеження житлово-побутових умов відповідача, провести бесіду з батьками, з`ясувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особистої прихильність дитини до кожного з них, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, що передбачене Сімейним кодексом України та Постановою Кабінетів міністрів України №866 від 24.08.2008 року, зазначені документи також не надані і представником позивача, тому орган опіки та піклування Каховської міської ради не може виконати ухвалу суду в частині надання висновку про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Зазначено, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, оскільки батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а виїзд дитини за кордон на час військового стану у супроводі того з батьків, з ким дитина проживає та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. Відповідно до ч.4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин суд вважає, що позивачем не надано жодних доказів щодо можливості ухвалення рішення про визначення місця проживання дитини. Посилання позивачки в обґрунтування позову лише на те, що вона не має змоги отримати згоду від відповідача на визначення місця проживання доньки з нею, оскільки місцезнаходження відповідача їй невідоме, останній перебуває в розшуку, не можуть бути підставою для задоволення цього позову. За відсутності будь-яких доказів та підстав вважати, що право матері дитини на визначення місця проживання малолітньої доньки із нею не визнається, заперечується батьком дитини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову було відмовлено, підстави для стягнення судового збору з відповідача на користь позивача відсутні.

Outcome: dismissed