Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Попов В.Є. в інтересах позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, у якій, посилаючись на норми законодавства, просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України завданні збитки в порядку регресу у розмірі 123459 грн. 72 коп.; - витрати зі сплаченого судового збору в розмірі 3028 грн. 00 коп., покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.01.2023 року приблизно о 18 год. 40 хв., в м. Черкаси по вул. Чіковані, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen» державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] (далі Відповідач), та автомобіля «Renault», державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Renault», державний номерний знак « [NUMBER] », було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.03.2023 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача. На дату скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відтак, власник пошкодженого автомобіля «Renault», державний номерний знак « [NUMBER] », [PERSON] 30.01.2023 року повідомив Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі Позивач, МТСБУ) про дорожньо-транспортну пригоду та в подальшому звернувся до МТСБУ з заявою про отримання відшкодування шкоди. Згідно Звіту автотоварознавчого дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Renault», державний номерний знак « [NUMBER] », склала: 289619 (двісті вісімдесят дев`ять тисяч шістсот дев`ятнадцять) грн. 00 коп. На підставі Наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі: 119619 (сто дев`ятнадцять тисяч шістсот дев`ятнадцять) грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 25.04.2023 року. Крім того, позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди в розмірі: 3840 (три тисячі вісімсот сорок) грн. 72 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 14.03.2023 року та платіжним дорученням від 11.04.2023 року. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав: 123459 (сто двадцять три тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять) грн. 72 коп. З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві направлено претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. Наведені вище обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Морозова В.В. від 08 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 14 листопада 2024 року о 09 годині 00 хвилин; встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Підготовче судове засідання, призначене на 14 листопада 2024 року о 09 годині 00 хвилин судом відкладено у зв`язку відсутністю даних про належне повідомлення відповідача. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24 грудня 2024 року о 12 годині 30 хвилин; встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі. Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. 18.12.2024 року представником позивача через систему Електронний суд подано до суду клопотання про проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, а також надано згоду на ухвалення заочного рішення суду. На момент ухвалення судового рішення від сторони позивача будь-яких інших заяв, клопотань не надходило. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Зокрема, відповідача було повідомлено про судове засідання шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за місцем його реєстрації, проте конверт повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також, згідно даних з сайту Укрпошти щодо відстеження поштового пересилання № 0411900040563, яким надіслано позивачем відповідачу копію позовної заяви з додатками, поштове відправлення повернулось відправнику за закінченням встановленого терміну зберігання. Факт неотримання відповідачем у справі кореспонденції, яка направлена судом з дотриманням вимог процесуального закону за належною адресою, суд вважає таким, що зумовлений не об`єктивними причинами, а є наслідком суб`єктивної поведінки відповідача. Також, слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до постанови КЦС ВС від 10 травня 2023 року № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній\~за вказаною\~адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористався. Згідно з частиною восьмою статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести судове засідання за даної явки учасників справи. За таких обставин, суд ухвалює рішення у заочному порядку відповідно до вимог статті 280 ЦПК України за наявними у справі доказами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.0.32023 року у справі № 711/1279/23, [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн 00 коп. З постанови суду вбачається, що [PERSON] 29.01.2023 о 18.40 год. керував автомобілем «VOLKSWAGEN PASSAT» реєстраційний номер [NUMBER] по вул. Чіковані в м. Черкаси, порушуючи п.п. 2.3 «б», 16.11 Правил дорожнього руху України, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Пастерівською, не надав переваги в русі та скоїв зіткнення з автомобілем «RENAULT TRAFIC» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим [PERSON] , чим порушив вимоги п. 16.11, 2.3б ПДР України. Вказана постанова суду набрала законної сили 11.04.2023 року. Згідно з вимогами частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за заподіяння позадоговірної шкоди встановлено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позадоговірна (деліктна) відповідальність, яка є видом цивільно-правової відповідальності, настає при існуванні складу правопорушення, що включає такі елементи, як: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Разом з тим, частиною 5 статті 1187 ЦК України закріплено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Тлумачення частини другої статті 1187 ЦК України свідчить про те, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець. Пунктом 2.2 Правил дорожнього руху України встановлено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Крім того, за приписами статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій під час керування транспортним засобом зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 01 березня 2018 року в справі № 201/14573/16-ц. Аналогічні роз?яснення містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи, що відповідач [PERSON] на момент вчинення ДТП керував автомобілем «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер [NUMBER] , правомірно, тобто був законним володільцем транспортного засобу, адже відомостей про інше суду не надано, є підстави для висновку, що він вважається особою, який здійснював діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. При цьому, судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер [NUMBER] на території України не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Пунктом 39.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до пункту 39.2.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» одним із основних завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодування на умовах, передбачених цим Законом. За змістом статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобам, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (п.п. «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Також, судом встановлено, що власником автомобіля Renault Trafic, державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] . Суд констатує,\~що у\~результаті дорожньо-транспортної\~пригоди,\~яка відбулася\~29\~січня 2023\~року о\~18\~годині 40\~хвилин у\~м.\~Черкаси по\~вул. Чіковані автомобіль Renault Trafic, державний номерний знак [NUMBER] , отримав механічні пошкодження, у зв`язку з чим [PERSON] повідомив 30.01.2023 року МТСБУ про ДТП, та 30.01.2023 року звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди. Згідно звіту про оцінку автомобіля Renault Trafic, державний номерний знак [NUMBER] від 01 березня 2023 року, виконаного ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Renault Trafic, державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] склала 289619,00 гривень. Відповідно до наказу № 3/7684 від 24 квітня 2023 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому [PERSON] в розмірі 119619,00 гривень, які перераховано МТСБУ [PERSON] 25.04.2023 року згідно платіжної інструкції № 921348. Розмір витрат на збір документів та визначення розміру шкоди щодо зазначеного страхового випадку склав 1950,00 грн. +1890,72 грн.= 3840,72 грн., що підтверджується платіжними інструкціями № 824157 від 14.03.2023 року та № 920637 від 11.04.2023 року. З метою досудового врегулювання спору 24 квітня 2023 року позивачем на адресу відповідача було направлено Претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу, номер справи №90275, про компенсацію МТСБУ в добровільному порядку 123459 грн 72 коп., яка залишена відповідачем без задоволення. За приписами частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна правова норма міститься у статті 27 Закону України «Про страхування». Згідно з п. 38.2.1. ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до вимог цього Закону потерпілим, які є фізичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. Судом достовірно встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода мала місце з вини відповідача [PERSON] . Оскільки цивільно-правова\~відповідальність відповідача\~на момент\~дорожньо-транспортної\~пригоди не\~була застрахована,\~а позивач\~відшкодував потерпілій\~особі завдану\~шкоду,\~Моторне (транспортне)\~страхове бюро\~України має\~право зворотної\~вимоги до\~відповідача,\~як до\~водія транспортного\~засобу,\~який спричинив\~дорожньо-транспортну\~пригоду,\~а тому\~суд дійшов\~висновку,\~що позов\~є обґрунтованим\~і таким,\~що підлягає\~задоволенню в\~повному обсязі,\~та вважає\~необхідним стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача у\~порядку регресу\~завдану шкоду\~в розмірі\~119619\~грн 00\~коп.,\~а також\~витрати на збір документів з визначення розміру шкоди у розмірі 3840 грн 72 коп. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з повним задоволенням позову, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 3 028 грн 00 коп.

Outcome: approved