Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-30 00:00:00

04.05.2024 року заявниця [PERSON] , в інтересах якої діє представник Шишола В.М., звернулася до Міжгірського районного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту родинних відносин. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначає про те, що вона є рідною донькою [PERSON] , який помер [INFO] , з яким на день смерті вони проживали разом, що підтверджується довідкою старости села Буковець Хустського району Закарпатської області від 23.05.2024. Також вказує заявниця, що її дівоче прізвище було « [PERSON] », що підтверджується її свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27 листопада 1975 року, у якому у графі «батько» було записано зі слів матері заявниці, оскільки на той час батько перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, та, крім того, згідно діючого на момент народження заявниці радянського законодавства у свідоцтві про народження дитини заборонялося, щоб графа «батько» не була заповнена. У батьків заявниці так склалися життєві обставини, що, незважаючи на юридичний факт перебування батька заявниці в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, батько заявниці після народження навіть старшої сестри заявниці, [PERSON] і аж до своєї смерті фактично проживав однією сім?єю з матір?ю заявниці, [PERSON] . Шлюб з її матір?ю, [PERSON] , батько [PERSON] зареєстрував лише 06 листопада 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 06.11.2008 року, після чого її мати взяла прізвище за чоловіком « [PERSON] ». Цей шлюб було зареєстровано лише після того, як батько розірвав свій попередній шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 15 липня 2008 року. Заявниця зазначає, що поступок батька [PERSON] щодо того, чому він так довго не розривав шлюбу з жінкою, з якою він фактично не проживав, а вів спільне господарство з її матір?ю, з якою вони народили двох дітей, пояснює лише тим, що батько був надто простою людиною, а відтак, не переймався тонкощами стосовно юридичних наслідків реєстрації чи не реєстрації шлюбу. Окрім того, жінка від попереднього шлюбу також не наполягала на розірванні шлюбу, зважаючи на те, що їй було відомо, що [PERSON] фактично проживав з матір?ю заявниці, і що вони разом виховували спільних дітей, і вели спільне господарство. Попередній шлюб батько розірвав вже тоді, коли їй, заявниці [PERSON] виповнилося понад 30 років, однак через брак юридичної обізнаності він не звертався до суду про визнання батьківства щодо дітей, які були народжені під час спільного проживання з матір?ю заявниці. Та з причин тієї ж юридичної необізнаності ні вже померла мати заявниці, ні вже покійна сестра заявниці, ні сама заявниця не ставили питання про встановлення батьківства при житті батька, оскільки на той час життєві обставини не вимагали цього, та суперечок щодо фактичного батьківства батька щодо заявниці чи її сестри ніколи не було. На теперішній час, після смерті [PERSON] заявниця [PERSON] звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав на земельну частку (пай), яка належала [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії 3К №0086743 від 05.06.1997 року та на земельні ділянки, які належали на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-3К №033915 від 22 червня 2000 року. Однак, при зверненні до нотаріальної контори нотаріусом заявниці було роз?яснено про необхідність встановлення факту родинних відносин з її біологічним батьком, про що їй було видано довідку від 14 березня 2024 року №45/01-16, у якій їй рекомендовано звернутися з відповідною заявою до суду. Заявниця вказує, що вона двічі реєструвала шлюб з чоловіком [PERSON] : перший шлюб вони реєстрували 20 листопада 1997 року, після реєстрації якого вона взяла прізвище за чоловіком « [PERSON] », підтвердженням є свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 20.11.1997 року; 30 червня 2011 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується відміткою у паспорті заявниці та прізвище « [PERSON] » заявниця не змінювала; 24 жовтня 2019 року заявниця зареєструвала повторний шлюб з чоловіком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 24.10.2019 року. Факт, що [PERSON] є рідним батьком її, заявниці [PERSON] , заявниця підтверджує довідкою старости села Буковець Татинець С.Ф. від 23.05.2024 року №202, зі змісту якої слідує, що на день смерті [PERSON] з ним разом проживала заявниця разом із членами своєї сім?ї, а саме: [PERSON] , 1975 року народження (донька, тобто заявниця); [PERSON] , 1998 року народження (онук, син заявниці); [PERSON] , 2007 року народження (онук, син заявниці); [PERSON] , 1974 року народження (зять, чоловік заявниці). Факт, що батько [PERSON] та мати [PERSON] дійсно проживали разом як одна сім?я, і під час спільного проживання у них народилося двоє доньок, з яких одна заявниця, та яких вони спільно виховували, можуть підтвердити свідки, які сім?ями дружили із батьками заявниці при їх житті, а саме: [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ). Окрім того, запис про ім?я та по батькові, зокрема « [PERSON] », у графі «батько» у свідоцтві про народження заявниці повністю збігається із справжнім ім?ям та по батькові батька заявниці, незважаючи на те, що прізвище батька було записано за прізвищем матері « [PERSON] », та заявниця переконана, що це був свідомий намір її матері вказати на той факт, що справжнім біологічним батьком її дитини є чоловік, у якого ім?я та по батькові є саме « [PERSON] ». А отже, з метою оформлення спадкових справ після батька [PERSON] , заявниця звертається до суду з даною заявою про встановлення факту родинних відносин, в якій просить: встановити факт, що померлий [INFO] , [PERSON] , [INFO] , який на день смерті проживав та був зареєстрований в будинку [ADDRESS] , є рідним батьком [PERSON] , [INFO] , яка проживає та зареєстрована по тій самій адресі (а.с.2-4). Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 13.06.2024 відкрито провадження у справі № 302/773/24 та визначено розгляд справи в порядку окремого провадження. Витребувано з Міжгірської державної нотаріальної контори спадкову справі після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.24). В судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник адвокат Шишола В.М. підтримали заявлені вимоги у повному обсязі та просять заяву задовольнити за підставами, викладеними у поданій до суду заяві. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] пояснила, що вона проживає в [ADDRESS] . [PERSON] вона знала, вони дружили сім`ями. Заявниця [PERSON] є її подругою, знаходяться з нею у дружніх стосунках. Вказує, що заявниця у справі [PERSON] є донькою [PERSON] , з якою він проживав за однією адресою в [ADDRESS] . Чи ставив [PERSON] при житті питання про визнання в судовому порядку свого батьківства відносно [PERSON] , їй невідомо. Знає, що у [PERSON] від першого шлюбу є ще одна дитина, донька. [PERSON] називав [PERSON] і донькою, і по імені, вони були у добрих відносинах. Похованням [PERSON] , який помер у березні 2023 року, займалася [PERSON] . В судовому засіданні допитана свідок [PERSON] , [INFO] пояснила суду, що вона проживає в [ADDRESS] , пенсіонер. [PERSON] знала з 1977 року та з того часу підтримувала дружні відносини з родиною заявниці. Вказує, що [PERSON] є донькою [PERSON] , та вони проживали однією сім`єю разом за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, фактично проживав з матір`ю заявниці, проживали вони разом тривалий час, народилося у них двоє доньок, потім він з першою жінкою розлучився. Вона не запитувала у [PERSON] при житті, чи є [PERSON] його донькою, оскільки такі питання задавати соромилася. Чи утримував [PERSON] доньку [PERSON] , їй невідомо. [PERSON] називав [PERSON] дочкою, та вона навіть схожа на [PERSON] . Похованням [PERSON] , який помер [INFO] , займалася заявниця [PERSON] . Представник заінтересованої особи: Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області в судове засідання не з`явився, про день та час його проведення був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте до суду подано заяви 04.10.2024, 30.12.2024 року, в яких просять розглянути справу за заявою [PERSON] без участі уповноваженого представника Пилипецької сільської ради, проти заяви [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, не заперечують (а.с.4,53). Представник заінтересованої особи: Міжгірської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте до суду державним нотаріусом Дунаєвою О.І. подано заяви від 22.07.2024 року, 25.09.2024 року, в якій просить розглянути без її участі справу за заявою [PERSON] . Заяв, клопотань, заперечень державним нотаріусом на адресу суду не подано (а.с.31,39). Дослідивши матеріали цивільної справи № 302/773/24, вислухавши в судовому засіданні детальні пояснення заявниці [PERSON] , представника заявника адвоката Шишола В.М., показання свідків [PERSON] , [PERSON] , повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цієї справи, також оглянувши надані заявником фотокартки з сімейного альбому, суд вважає, що заявлені [PERSON] вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] народилася [INFO] в с.Буковець Міжгірського району Закарпатської області та в свідоцтві про її народження в графі «мати» зазначено « [PERSON] », а в графі «батько» - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.11.1975 року, копія якого є в матеріалах справи (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 20.11.1997 року, [PERSON] , [INFO] зареєструвала шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище дружина « [PERSON] » змінила на прізвище « [PERSON] », копія вказаного свідоцтва про одруження є в матеріалах справи (а.с.14). З свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] 15 липня 2008 року розірвав шлюб з [PERSON] , про що відділом ДРАЦСу Міжгірського РУЮ Закарпатської області зроблено відповідний актовий запис №56 та копія вказаного свідоцтва є в матеріалах справи (а.с.9). В подальшому, 06 листопада 2008 року [PERSON] , [INFO] зареєстрував шлюб з [PERSON] , [INFO] та який був зареєстрований виконкомом Буковецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, за актовим записом № 3 та після реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище дружини змінено на « [PERSON] », копія свідоцтва про шлюб є в матеріалах справи (а.с.8). [INFO] в с.Буковець померла [PERSON] у віці 72 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконкомом Буковецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, за актовим записом № 7, копія якого є в матеріалах справи (а.с.10). При цьому, жодних документів на підтвердження зміни прізвища матері [PERSON] на [PERSON] , яка померла [INFO] у віці 72 роки, заявницею суду не надано. [INFO] в смт.Міжгір`я помер [PERSON] у віці 86 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області, актовий запис № 8 та копія якого є в матеріалах справи (а.с.5). Згідно довідки Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області від 23.05.2024 року за вих.№202 вбачається, що померлий [PERSON] був постійним мешканцем [ADDRESS] та разом з ним на день його смерті постійно проживали та були зареєстровані: [PERSON] , 1975 року народження, дочка; [PERSON] , 1998 року народження, внук; [PERSON] , 2007 року народження, внук; [PERSON] , 1974 року народження, зять (а.с.6). З витребуваної судом копії спадкової справи №59/2023, заведеної Міжгірською державною нотаріальною конторою за майном померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за законом звернулася до державного нотаріуса 04 липня 2023 року [PERSON] , заявниця у даній справі та у поданій заяві вказує, що помер [PERSON] , який постійно проживав за адресою: [ADDRESS] та вона приймає спадщину за майном померлого [PERSON] (а.с.42-52). 14.03.2024 року [PERSON] надано відповідь Міжгірською державною нотаріальною конторою за № 45/01-16 від 14.03.2024 року, відповідно до якої заявнику [PERSON] роз`яснено, що згідно наданого заявником свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.11.1975 року, батьком [PERSON] зазначено [PERSON] , відомостей про визнання батьківства померлим [INFO] надано не було, у зв`язку з чим рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту родинних відносин (а.с.13,52). Згідно інформаційної довідки №73068394 від 04.07.2024 року, Міжгірською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 59/2023 за майном спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.48). Як вбачається з інформаційної довідки № 73068061 від 04.07.2024, виданої Міжгірською державною нотаріальною конторою заповіти (спадкові договори) [PERSON] при житті не складалися та не посвідчувалися, вказана інформація у Спадковому реєстрі відсутня (а.с.47 зв). Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту родинних відносин, а саме встановлення факту батьківства. Звертаючись до суду, заявник [PERSON] наголошує на тому, що метою встановлення факту батьківства є виникнення юридичних прав та обов`язків [PERSON] , померлого [INFO] по відношенню до неї, заявника [PERSON] , що ґрунтуються на біологічному походженні дитини від батька. У поданій до суду заяві [PERSON] вказує, що насправді її біологічним батьком є [PERSON] та факт батьківства якого її мати [PERSON] не заперечувала. Вирішуючи подану заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 3 статті 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною першою ст.135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Тобто, у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою як одного з батьків так і самої дитини після досягнення нею повноліття. Відповідно, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст.135 СК України. У пункті 9 вказаної постанови зазначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Отже, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які дані (письмові, речові та електронні докази, висновки експертів, показання свідків), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Згідно з листом Верховного Суду України від 01.01.2012 року, до заяви про встановлення факту батьківства, у якості доказів можна надавати такі документи: - докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); - довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; - пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Таким чином, встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21.11.2018 року у справі № 225/6301/15-ц (касаційне провадження № 61-30047св18). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок, що застосування статті 130 СК України та вказано, що «закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України». Висновок судово - генетичної або судово - імунологічної експертизи може бути підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку. Разом із тим, підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України, які мають оцінюватися в їх сукупності. За ухвалою суду у справі може бути призначено судову молекулярно-генетичну експертизу для проведення аналізу ДНК з метою встановлення кровної спорідненості. Експертиза у справі може бути призначена для встановлення спорідненості дитини з іншими особами, які перебували в кровному спорідненні з померлим, зокрема, з його матір`ю, батьком або з іншими його дітьми, за умови відсутності генетичного матеріалу померлого. Заяви про встановлення факту батьківства (материнства) суд розглядає у разі смерті особи, яку заявник визнає батьком (матір`ю) дитини, і вирішує їх з огляду на обставини, передбачені ст.ст.125, 130 СК України. Отже, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, або оголошення її померлою. При цьому, слід враховувати дату народження дитини: якщо помер батько дитини, яка народжена після [INFO] , факт його батьківства може бути встановлений на підставі різних доказів (зокрема, висновку судово-медичної експертизи). Походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в зареєстрованому шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини до органів РАЦСу. Через відсутність такої заяви батьківство може бути встановлено судом у порядку позовного провадження за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої вона перебуває, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. Суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не зазначена батьком дитини (запис про батька відсутній або здійснено за вказівкою матері), і можуть бути подані матір`ю, опікуном, піклувальником дитини чи нею самою після досягнення повноліття. За правилами ст.ст.125,130 СК України, передумовою звернення до суду за заявою про встановлення факту батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється. При цьому, суд звертає увагу, що справи про визнання батьківства розглядаються відповідно до ст.128 СК України, за правилами позовного провадження. Та в цьому випадку особа, батьківство якої встановлюється в судовому порядку, є відповідачем у справі за пред`явленим позовом. Відповідно до частини першої статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Таким чином Закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до частини першої статті 130 СК України є смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим. Та обставина, що питання визначення батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.02.2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20). Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи. Тлумачення норм ст.130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (стаття 128 СК України). Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20). Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року в справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року в справі № 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18), від 12 грудня 2019 року в справі № 562/1155/18 (провадження № 61-11709св19). Разом з тим, слід зазначити, що за своєю суттю встановлення факту родинних відносин можливе у разі, якщо особа, яка дійсно перебуває у родинних відносинах з іншою особою, не може цього довести через певні перешкоди, такі як втрата документів, що підтверджують родинні стосунки, допущені помилки в написанні прізвища чи імені в існуючих документах, тощо. Проте, у разі якщо особи не перебувають у родинних відносинах, але фактично вважають себе народженими від певної особи, захист прав у такому випадку відбувається шляхом встановлення батьківства чи встановлення факту визнання батьківства. Водночас, у даній справі заявник не заявляє вимогу про встановлення батьківства. Та у даному випадку заявник [PERSON] повинна доводити саме факт батьківства [PERSON] по відношенню до неї, а не факт родинних відносин, та у такому разі підлягають застосуванню положення ст.53 КпШС України, зважаючи на факт народження заявника у 1975 році. Положення статті 53 КпШС України на той час передбачали, що походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи запису актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до статті 55 КпШС України, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановити місце її проживання, запис про батька дитини провадиться за заявою батька. При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановити місце її проживання, запис відомостей про матір і батька дитини провадиться за правилами, викладеними в цій статті, за заявою осіб, зазначених у статті 163 цього Кодексу. Крім того, для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, в ході судового розгляду справи, з будь-якими клопотаннями про призначення у даній справі судової молекулярно-генетичної(судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи, яка має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства, заявник до суду не звертався. А як зазначив Верховний Суд у постанові від 17.12.2021 року у справі №683/1732/17, доказова цінність такого тесту ДНК переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору цієї категорії. Дослідивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту батьківства необґрунтована і задоволенню не підлягає. Таке переконання суду склалося у зв`язку з тим, що заявником не було надано суду належного, допустимого і достатнього доказу на підтвердження того, що [PERSON] дійсно є батьком заявниці [PERSON] , [INFO] , а твердження, викладені у поданій заяві про встановлення факту батьківства, за відсутності належних доказів, є припущеннями, які суд не може покласти в основу рішення. Суд вважає, що заявником не було надано належних та допустимих доказів, на підставі яких можна дійти до категоричного висновку щодо походження [PERSON] ( [INFO] ) від померлого [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні заявниця додатково пояснила, що у померлого [PERSON] була донька від першого шлюбу. Та протягом спільного проживання тривалий час із матір`ю [PERSON] , [PERSON] не вчиняв будь-яких дій щодо встановлення факту батьківства чи внесення змін до свідоцтва про народження дитини, оскільки був юридично необізнаний, та не придавали значення юридичним наслідкам реєстрації шлюбу на час народження дитини, зокрема її, заявниці [PERSON] . На даний час, оскільки [PERSON] помер, для оформлення спадщини після смерті спадкодавця вона звернулася до суду для встановлення факту батьківства в порядку окремого провадження. Суд зазначає, що показання свідків про те, що [PERSON] , який помер [INFO] , тривалий час проживав з матір`ю заявниці [PERSON] за однією адресою без реєстрації шлюбу, та долучені фотокартки із зображенням заявниці з [PERSON] , щодо яких свідки не заперечували, що на фотографіях саме [PERSON] , не є достатніми та достовірними доказами, які свідчать про походження заявниці [PERSON] , [INFO] саме від [PERSON] , який помер [INFO] . При цьому суд звертає увагу, що без підтвердження їх достовірності іншими засобами доказування (письмовими доказами), покази свідків не можуть бути покладені в основу рішення, оскільки з показань свідків неможливо достовірно встановити а ні конкретний період часу, протягом якого мати заявниці нібито проживала спільно з [PERSON] , а ні народження у них дитини - заявниці у справі, місце такого проживання, а ні наявність у них спільного побуту та спільного господарства, а ні характеру та розміру участі [PERSON] у вихованні та утриманні заявника [PERSON] . Також суд враховує, що з моменту народження заявника [PERSON] минуло майже п`ятдесят років, а тому вказані покази свідків ставляться під сумнів. Аналізуючи покази свідків в сукупності з іншими доказами, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що показання свідків дозволяють зробити лише припущення щодо існування обставин, про які вони повідомили. За вище викладених обставин, надані заявником фотознімки теж не доводять факту родинних відносин заявника з [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ст.89 ЦПК України, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, показання свідків, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, про недоведеність заявником [PERSON] поданої заяви про встановлення факту батьківства, а тому суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed