Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду в інтересах малолітнього [PERSON] , 2023р.н. з позовом до [PERSON] , треті особи Ружинська селищна рада, служба у справах дітей Ружинської селищної ради, служба у справах дітей та сім`ї Сквирської міської ради Київської області про позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] , яка доводиться їй сестрою, є матір`ю [PERSON] , якого після народження з лікарні не забрала та по теперішній час не піклується, не дбає та не утримує дитину. [PERSON] проживає з позивачем [PERSON] , знаходиться на повному її утриманні. Всі матеріальні витрати по утриманню дитини, лікування, одяг та харчування забзпечує позивач. За весь час з дня народження [PERSON] відповідач жодного разу не навідала дитину, свідомо не піклується про його фізичний та духовний розвиток. Просила позбавити батьківських прав відповідачку стосовно малолітньього [PERSON] та стягнути з відповідачки аліменти в розмірі частини з усіх виді заробітку на утримання [PERSON] . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала на підставах зазначених в позові, пояснила, що інша дитина відповідачки проживає з бабусею та дідусем, [PERSON] також не приймає участі в її вихованні та утриманні, просила позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила, відзиву, заяв чи клопотань до суду не подавала. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, надали суду заяви з проханням проводити судовий розгляд без їх участі, не заперечували щодо задоволення позову. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси дитини, даючи оцінку діям відповідачки, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідачки на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Відповідно до ч.2 ст. 150, ч.2 ст. 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) (а.с. 21). Батько дитини, відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 29.10.2024, записаний на підставі ч.1 ст. 135 СК України зі слів матері. Відповідно до довідки Ружинської селищної ради Бердичевського району Житомирської області від 09.04.2024 за №81, [PERSON] проживає з тіткою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] .(а.с.22) Згідно з свідоцтвами про народження та свідоцтвом про шлюб, [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами.(а.с.18-20) Рішенням виконавчого комітету Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області №40 від 15.02.2024, затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітнього сина [PERSON] (а.с.23-24). Із постанови Ружинського районного суду Житомирської області від 16.02.2024 вбачається, що мати [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП. (а.с.29) В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] після народження [PERSON] залишила його в пологовому будинку, з якого дитину забрала [PERSON] , та здійснювла за ним догляд і лікування.(а.с.25,26) 25.07.2024 [PERSON] відмовилась від усіх прав щодо малолітньої дитини - [PERSON] , не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до сина та подальшого його усиновлення громадянами України, що посвідчено приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Житомирської області Ходаківською Л.М. та зареєстровано в реєстрі за №964.(а.с.55) Отже, [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків, життям та здоров`ям дитини не цікавиться, участі у вихованні сина не бере та не переймається успіхами його розвитку. Не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтерес до його внутрішнього світу, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 частини 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30 березня 2007 р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином встановлено, що [PERSON] не виконує свій конституційний обов`язок, передбачений ст. 51 Конституції України та ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України по утриманню та вихованню дитини, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Оцінивши надані суду докази, ставлення відповідачки до позову, відсутність інтересу до розгляду справи в суді, суд вважає, що під час розгляду справи знайшли підтвердження факти, які свідчать про те, що відповідачка [PERSON] не виконує свій конституційний обов`язок по утриманню та вихованню дитини, свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків: не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, та спілкування з дитиною в обсязі необхідному для його нормального розвитку. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи та оцінюючі всі докази у справі, суд вважає за необхідне позбавити відповідачку батьківських прав відносно її сина [PERSON] . При цьому суд наголошує, що у разі зміни поведінки відповідачки до своєї дитини, вона має право, в порядку ст.169 СК України, на поновлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав відповідачки за правилами частин 2 та 3 статті 166 Сімейного кодексу України, не звільняється її від обов`язку щодо утримання дитини. Положеннями ст.180 Сімейного Кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до вимог ст.ст.181, 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки, судом зроблено висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її дитини, що є окремою підставою для стягнення аліментів, а тому вимога про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованою. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. А тому враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, його потреби, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, виходячи з визначеного законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, відсутності інших зобов`язань, суд приходить до висновку про те, що слід стягувати з відповідачки аліменти на утримання її неповнолітнього сина - [PERSON] в розмірі 1/4 частини її доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.06.2024 і до досягнення ним повноліття. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1211,40 грн.

Outcome: approved