Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з позовом про розірвання спадкового договору, укладеного між сторонами 23.08.2017 року та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в розділі «Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень» запис № 22025452 від 23.08.2017 про обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно-земельну ділянку пл.0,0693 га, розташовану по [ADDRESS] , кадастровий № 6310137900:08:011:0001 і просить застосувати правові наслідки розірвання спадкового договору. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 23.08.2017 року між нею і онуком померлого чоловіка [PERSON] було укладено спадковий договір, згідно з умовами якого відповідач зобов`язався виконувати розпорядження позивачки, встановлені договором, а у разі смерті позивачки набувач (відповідач) набуває право власності на належну [PERSON] земельну ділянку, що надана для обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] . Відповідач з часу укладення спадкового договору виконував свої обов`язки і надавав послуги нематеріального характеру, купляв продукти, ліку щотижня, але з початку воєнної агресії РФ проти України, на початку березня 2022 р. виїхав автомобілем в напрямку Європи з сім`ю, і 10.03.2022 р. [PERSON] зареєстрований в Німеччині у м. Ландсхут. У телефонній розмові повідомив, що повертатися в Україну не буде та надіслав копії своїх документів та заяву щодо визнання позову про розірвання спадкового договору. Таким чином, з березня 2022 р. відповідач не виконує умови спадкового договору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, перебуває за кордоном, проти позову [PERSON] не заперечує. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами, визначеними ч.1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] , шо розташованій на належній позивачеві земельній ділянці пл. 0,0693 га з цільовим призначенням-для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд , на підставі державного акту про право власності ЯБ № 619643, виданого 12.04.2006 Харківським міським управлінням земельних ресурсів, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів про право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 210667100056. Запис про право власності внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21.06.2017 року, номер відомостей про речове право 21074376, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1283602163101. 23 серпня 2017 року між [PERSON] і [PERSON] укладено спадковий договір, який посвідчено державним нотаріусом 5-ої Харківської державної нотаріальної контори Абеленцевою Г.В.та зареєстровано в реєстрі за № 1-527, на наступних умовах. Відповідно до п.п. 1, 4, 5 спадкового договору [PERSON] зобов`язується виконувати розпорядження [PERSON] , передбачені цим договором і в разі її смерті набуває право власності на майно [PERSON] , що складається з земельної ділянки пл.. 0,0693 га, що надана для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 6310137900:08:011:0001.На зазначеній земельній ділянці розташований житловий будинок з надвірними будівлями, право власності на який належить [PERSON] . Відповідач зобов`язався надавати позивачеві послуги нематеріального характеру:придбавати за кошти [PERSON] продукти харчування щотижня, в разі необхідності придбавати їй ліки та надавати інші нематеріальні послуги за домовленістю сторін, а у разі її смерті, кремірувати її тіло в крематорії м.Харкова. У разі невиконання сторонами умов договору, він може бути розірваний у судовому порядку. У зв`язку з посвідченням спадкового договору, державним нотаріусом накладено заборону відчуження зазначеного у договорі майна, а саме: земельної ділянки [ADDRESS] , яка належить позивачу [PERSON] до припинення чи розірвання спадкового договору. Заборона зареєстрована в реєстрі за №1-528. Звертаючись до суду з позовом про розірвання спадкового договору позивач посилається на те, що з березня 2022 року відповідач проживає у м. Ландсхут (Баварія) Німеччини, намірів повертатися не має, свої зобов`язання за договором не виконує з часу виїзду за кордон, тобто з березня 2022 року . [PERSON] вважає, що є підстави для розірвання спадкового договору. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття. Положеннями ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст. 525 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України). З урахуванням наведеного можна зробити висновок, що спадковий договір є нерозривно пов`язаний з його сторонами. ЦК України надає останнім право заявляти в суді вимоги про дострокове розірвання договору. Відчужувач має право заявляти позов про розірвання спадкового договору, якщо набувач не виконує або виконує неналежним чином покладені на нього обов`язки щодо здійснення дій майнового або немайнового характеру. З наявних доказів по справі вбачається, що позивач [PERSON] є особою поважного віку, 1948 року народження , проживає одна, дітей, чоловіка та близьких родичів немає , потребує сторонньої допомоги. Уклавши спадковий договір, позивач мала обґрунтовані сподівання на отримання допомоги від відповідача у спосіб, визначений у договорі. За таких обставин справи суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, не заперечуються відповідачем, тому наявні правові підстави для розірвання спадкового договору . Разом з тим, суд не погоджується з вимогами щодо скасування заборони відчуження нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 22025452) щодо об`єкту нерухомого майна: земельна ділянка пл.0,0693 га, розташована по [ADDRESS] , кадастровий № 6310137900:08:011:0001 , підстави обтяження- спадковий договір,серія і номер р.№ 1-527, виданий 23.08.2017 П`ятою Харківсько. Державно. Нотаріальною конторою, як правові наслідки розірвання спадкового договору. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам . Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21) звертала увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 (провадження № 14-445цс19) (пункт 55) та від 07 квітня2020 року у справі № 916/2791/13 (пункт 6.31)). Стаття 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регламентує внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції на час розгляду справи відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Викладене свідчить, що на час звернення позивача [PERSON] до суду та ухвалення судового рішення у цій справі, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію обтяження речових прав закон не передбачав. Розірвання спадкового договору, на підставі якого проведена державна реєстрація обтяжень речових прав вже є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень на нерухоме майно. Подібні висновки викладено Верховним Судом у постановах від 16 листопада 2022 року у справі № 144/1346/21 (провадження № 61-7155св22), від 05 квітня 2023 року у справі № 125/788/21 (провадження № 61-4248св22). Відповідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . На підставі викладеного і

Outcome: partial