Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

08.11.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі - позивач) в особі представника за договором адвоката Стеценка Максима Владленовича (далі - представник позивача) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 19500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень, сплачений судовий збір в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 7100 (сім тисяч сто) гривень. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 21.04.2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладеного договір позики № 2876522 з використанням інформаційно-комунікаційної системи шляхом обміну електронними повідомленнями відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписанням одноразовим ідентифікатором договору позики [PERSON] підтвердив, що ознайомився з умовами цього договору та прийняв їх. Відповідно до умов договору позику позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений умовами строк для задоволення власних потреб, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника з використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти від суми позики) за користування нею. Відповідно до умов договору позики № 2876522 від 21.04.2024 позичальнику надається позика у сумі 10000 гривень строком на 30 днів з кінцевою датою повернення (виплатою) позики - 21.05.2024. Крім цього, позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору про продовження строку кредитування та/або строку виплати позики, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до позикодавця звернення. Продовження строку користування позикою здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Умовами договору позики передбачені: знижена процентна ставка у розмірі 1,5 % за 1 день користування позикою, яка застосовується з другого дня користування позикою до дати її повернення (застосовується під час строку позики), та базова процентна ставка у розмірі 2,7 % за 1 день користування позикою, яка застосовується у разі понадстрокового користування позикою. Позивач надав відповідачу позику у розмірі 10000 гривень шляхом їх перерахування на банківський рахунок відповідача, чим виконав свої зобов`язання за вказаним договором у повному обсязі. Позичальник зобов`язався своєчасно повернути суму позики та відсотки за користування коштами у строк до 21.05.2024. [PERSON] не виконує взяті на себе за договором позики зобов`язання, у зв`язку з чим у нього перед ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» виникла заборгованість і станом на 17.09.2024 року становить 19500 гривень, яка складається із: 10000 гривень - заборгованості за тілом позики, 9500 гривень - заборгованості за процентами, нараховані за період з 21.04.2024 по 09.06.2024. На підтвердження заявленої до стягнення суми заборгованості позивач надав суду договір позики № 2876522 від 21.04.2024 (а. с. 11-14), копію правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (а. с. 15-25), паспорт споживчого кредиту (а. с. 26-27), довідку про укладення договору (ідентифікацію) (а. с. 28-29), довідку про підтвердження переказу коштів за договором позики (а. с. 30-31), розрахунок заборгованості за договором позики (а. с.34-36), На обгрунтування вимог позивача про стягнення витрат, які він поніс у зв`язку з розглядом справи (витрат на правничу допомогу), ним суду надано договір про надання правничої допомоги з додатками (а. с. 37-44), платіжну інструкцію про оплату за надання правничої допомоги (а. с. 45), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а. с. 51). Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 13.11.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а. с. 56). У судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу без участі представника позивача, у випадку неявки відповідача або його представника не заперечує проти заочного рішення у справі (а. с. 8). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про причину неявки суд не повідомив. Заяв або клопотань про відкладання розгляду справи, відзиву на позов до суду не надходило. Згідно відповіді Галицької міської ради Івано-Франківської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач повідомлявся про дату, час та місце судового засідання за адресою його місця реєстрації, проте до суду повернувся конверт з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 113,114). Згідно з вимогами ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації про їхні адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. При цьому днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, [PERSON] повідомлений про дату, час і місце розгляду справи належним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзиву на позов до суду не надав, будь-яких клопотань та заяв від відповідача до суду не надходило, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін за наявними у ній матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, установив, що 21.04.2024 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладеного договір позики № 2876522 з використанням інформаційно-комунікаційної системи шляхом обміну електронними повідомленнями відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля сторін. Підписуючи одноразовим ідентифікатором 21.04.2024 договір позики [PERSON] підтвердив, що ознайомився з його умовами та прийняв їх. Відповідно до умов договору позики відповідачу, як Позичальнику, було надано позику в розмірі 10000 гривень у розмірі 1,5 % за 1 день користування кредитом, строком на 30 днів з кінцевою датою повернення (виплатою) позики - 21.05.2024. Відповідно до умов договору позики відповідач зобов`язався повернути суму позики до вказаної у договорі дати та сплатити відсотки за користування коштами відповідно до розміру ставок, визначених у договорі. Надання позивачем відповідачу коштів у розмірі 10000 гривень підтверджується довідкою, виданою ТОВ «Фінінсова компанія «Фінекспрес» про прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції - ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (ЄДРПОУ 39861924) із зазначенням реквізитів платіжної операції: сума операції - 10000 гривень, дата операції - 21.04.2024, отримувач - Vitovskij Volodimir, карта, на яку зараховано кошти, - № [NUMBER] ) (а. с.30-31). Відповідно до копії розрахунку заборгованості за договором позики у відповідача перед позивачем існує загальна заборгованість в розмірі 19500 гривень: 10000 гривень - заборгованість за тілом позики, 9500 гривень - заборгованість за нарахованими процентами, з яких: 4500 гривень - нараховані проценти у період з 21.04.2024 по 21.05.2024 (у період строку дії договору позики) та 5000 гривень - нараховані проценти у період з 22.05.2024 по 09.06.2024 (а. с. 34-36). Згідно умов договору позики позичальник має право шляхом подання відповідного звернення до позикодавця продовжити строк кредитування та/або строк виплати позики. Доказів пролонгації договору позики № 2876522 від 21.04.2024 року в порядку, визначеному в цьому договорі, матеріали справи не містять. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували виконання зобов`язання відповідачем за договором позики № 2876522 від 21.04.2024 у строки та на умовах, визначених в ньому, матеріали справи не містять. Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальні умови виконання зобов`язань визначено ст. 526 ЦК України, в якій передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Положеннями ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ч. ч. 1-2 ст. 612 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Крім того, ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію». Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (абзац 2 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за тілом позики у розмірі 10000 гривень та 9500 - заборгованості за нарахованими процентами, з яких: 4500 гривень - нараховані проценти за період з 21.04.2024 по 21.05.2024 (за період строку дії договору позики) та 5000 гривень - нараховані проценти за період 22.05.2024 року по 09.06.2024 (поза межами строку дії договору позики). Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до норм якої боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Надання позикодавцю можливості нарахування процентів поза межами строку надання дії договору позики порушить баланс інтересів сторін: на позичальника буде покладений обов`язок, який не кореспондує жодному праву позикодавця. Припис абзацу другого ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16. З огляду на викладене, нарахування позивачем процентів в розмірі 5000 гривень за період з 22.05.2024 року по 09.06.2024 року, тобто поза межами строку дії договору позики, є неправомірним, а тому позовні вимоги в частині її стягнення задоволенню не підлягають. Як встановлено, за порушення умов договору позики № 2876522, укладеного між позивачем та відповідачем 21.04.2024 в електронній формі, шляхом використання позичальником електронного підпису, що визначено ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та відповідає приписам ч. 1 ст. 205 ЦК України, у позичальника виникла заборгованість, яка підтверджується наявними у справі доказами, і становить 14500 гривень. Доказів виконання зобов`язань відповідачем за вказаним договором до суду не надано. З огляду на вищевикладене, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, та з відповідача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 14500 гривень, з яких: 10000 гривень - заборгованість за сумою позики, 4500 гривень - заборгованість за нарахованими процентами. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, дії сторони щодо досудового вирішення спору. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу в розмірі 7100 грн. Між позивачем та його представником укладено договір про надання правничої допомоги від 02.09.2024, згідно якого адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання з надання клієнту (позивачу у справі) за його зверненням правничої допомоги у відповідності з умовами цього договору, а клієнт (позивач у справі) зобов`язується прийняти надану йому правничу допомогу та здійснити її оплату у відповідності до умов договору. Наявність у представника позивача статусу адвоката підтверджується копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а. с. 51). Факти виконання представником позивача зобов`язань за договором про надання правничої допомоги та оплати наданих послуг підтверджуються актом приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором від 21.10.2024 та платіжною інструкцією від 24.10.2024 відповідно. Предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості за договором позики. Станом на сьогодні судова практика розгляду даної категорії справ є поширеною. Її вивчення, аналіз обставин справи та складання процесуальних документів, на думку суду, за наявності звичайної професійної підготовки в галузі права, об`єктивно не вимагає витрачання надмірного часу та зусиль представника сторони (адвоката). Враховуючи фактично надані послуги адвокатом позивачу та частку задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. Враховуючи приписи ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім згідно платіжної інструкції судовий збір у розмірі пропорційному частини задоволених позовних вимог, який становить 2251,62 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial