Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-02 00:00:00

Представник позивача адвокат Верпета Василь Олександрович 29.11.2024 року звернувся до Оржицького районного суду Полтавської області із вищевказаним позовом. В позовній заяві вказав, що [INFO] померла [PERSON] . Останнім місцем її проживання було [ADDRESS] . Позивач [PERSON] є спадкоємцем після померлої за заповітом. Згідно заповіту [PERSON] все спадкове майно має відійти до позивача по справі. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом не має. По смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 86/2015. До складу спадщини померлої [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,4001 га, кадастровий номер - 5323683600:00:007:0010. На вказану земельну ділянку позивач оформив свої спадкові права та отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія НАМ 774879 від 07.07.2014 року. Під час подачі документів на оформлення спадкових прав на будинок виявилося, що позивач не може отримати на нього свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, а саме свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім`я спадкодавця, яке вона не встигла отримати за життя. Посилаючись на вищевикладені обставини та на те, що нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, представник позивача просить суд визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після [PERSON] , яка померла [INFO] . В судове засідання учасники справи не з`явилися, направивши до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі. При цьому від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі, а відповідач в своїй заяві позов визнав повністю. Від третьої особи до суду надійшов лист про розгляд справи без її участі, при прийнятті рішення покладається на думку суду. Відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України, суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 200 ЦПК України визначено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться у порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд ухвалює рішення без проведення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд виходить з положень ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України про обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доведенню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і по яким у сторін і інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами являються будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення сторін та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних у якості свідків, пояснень свідків, письмових доказів, речових доказів, тощо. Судом встановлено, [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.01.2011 (а.с.6). Згідно заповіту від 27.12.2010 року [PERSON] все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] (а.с.7). Відповідно до довідки від 15.10.2024 року № 217/01-17, виданої виконавчим комітетом Оржицької селищної ради [PERSON] , [INFO] , на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на день смерті [PERSON] та протягом шести місяців з дня її смерті в даному будинку був зареєстрований та проживав і проживає її син [PERSON] , [INFO] (а.с.8). З матеріалів справи та наданих завідувачем Лубенської державної нотаріальної контори Іщенко Г.К. копій матеріалів спадкової справи №86-2015, вбачається, що спадкоємцем за заповітом майна померлої [INFO] [PERSON] є [PERSON] . На частину спадкового майна, зокрема на земельну ділянку площею 3,4001 га, що розташована на території Лукімської сільської ради, Оржицького району Полтавської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5323683600:00:007:0010, [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.47-79). Разом з тим, державний нотаріус Лубенської державної нотаріальної контори Іщенко І.Г.. постановою від 25.11.2024 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок , що розташований за адресою: [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що за життя спадкодавець не здійснив первинну реєстрацію вище згаданого нерухомого майна, як наслідок не отримав правовстановлюючі документи на нього (а.с.16). Належність спадкового нерухомого майна спадкодавцеві [PERSON] підтверджується зібраними у справі доказами. Відповідно до технічного паспорту до складу житлового будинкуз господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , входять наступні будівлі та споруди: Житловий будинок - А-1; Літня кухня - Б; Прибудова - б; Погріб - В; Сарай - Г; Сарай - Д; Вбиральня - Е; Водогін - №1; Огорожа - №2; Ворота - №3. Відсоток зносу житлового будинку становить 45%, господарських будівель - 30-45%. Станом на 29.12.2012 даний житловий будинок в КП «Лубенське МБТІ» не зареєстровано (а.с.17-26). Згідно звіту про оцінку нерухомого майна - вартість вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 41591 грн (а.с.31). Таким чином, звернувшись до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, представник позивача надав відповідні докази того, що на сьогоднішній день існують реальні перешкоди у оформленні спадкових прав позивача, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказане спадкове майно. Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на вказані норми чинного законодавства, а також на те, що обставин, які б вказували, що спадкодавець [PERSON] за життя набула або володіла спірним майном неправомірно в суді не встановлено; позивач оформити право на спадкове майно не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, враховуючи зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, то згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved