Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-06 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що з 23.11.2009 їх родині у складі 4 осіб було надано на умовах найму житлового приміщення квартиру [ADDRESS] . За згодою відповідального квартиронаймача [PERSON] в цій квартирі також мешкали і були зареєстровані його дружина [PERSON] і діти: [PERSON] , 1987 року народження, [PERSON] , 1989 року народження. У 2010 році відповідач [PERSON] покинув спірну квартиру, а у 2018 році виїхав на постійне місце проживання до Польщі, і на теперішній час постійно проживає за кордоном. Вибір нового місця проживання було здійснено відповідачем добровільно, без будь-якого примусу з боку позивачів. Далі в позові зазначили, що починаючи з 2010 року і до тепер відповідач не робив і не робить ніяких спроб повернутися до квартири, проживати в квартирі, оплачувати комунальні послуги. Станом на день подачі цього позову відповідач [PERSON] залишається зареєстрованим в квартирі, внаслідок чого позивачі вимушені нести зайві витрати на оплату комунальних послуг. Тому, позивачі просять задовольнити їх вимоги повністю та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивачі у судове засідання не з`явились, через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився повідомлений про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву, заяв чи клопотань про його відкладення суду не надав. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст. ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши письмові докази, встановивши факти та відповідні правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] є наймачем житлового приміщення, що підтверджується ордером серії «М» № 638. Відповідно до ордеру серії «М» № 638 на житлове приміщення квартира за адресою: [ADDRESS] має розмір загальної площі 34,01 кв.м., житлової площі - 17,7 кв.м. З позову слідує, що у зв`язку із сімейними обставинами у 2010 році відповідач [PERSON] покинув спірну квартиру, а у 2018 році виїхав на постійне місце проживання до Польщі, і на теперішній час постійно проживає за кордоном. Згідно акту про фактичне не проживання від 01.06.2024 вбачається, що [PERSON] з 2018 року по теперішній час фактично не проживає у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області від 02.03.2002 гр. [PERSON] , народився [INFO] в с. Чинья-Ворик, Княжпогостького району, Республіка Комі, та відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2023/006464058 від 17.08.2023 має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] (а.с.5-8). Відповідно до копії паспорта громадянки України серії [NUMBER] виданого Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області від 06.09.2002 гр. [PERSON] , народилась [INFO] в м. Запоріжжя, та відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2023/006464054 від 17.08.2023 має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] (а.с.9-12). Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області від 29.12.2005 гр. [PERSON] , народився [INFO] в м. Запоріжжі, та відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2023/005564507 від 23.07.2023 має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] (а.с.13-15). Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області від 10.09.2004 гр. [PERSON] , народився [INFO] в м. Запоріжжі, та має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] (а.с.16-17). Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися як члени сім`ї наймача в установленому законом порядку. Статтею 71 ЖК України встановлено загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ч. 2 ст. 107 ЖК у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Враховуючи добровільне залишення відповідачем квартири, він повинен вважатися таким, що втратив право користування цим житлом на підставі правил ч. 2 ст.107 ЖК УРСР. Згідно зі ст. ст. 3, 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація особи має відбуватися за її постійним місцем проживання. Відповідно до 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71,72,116,156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував фактичне користування ним спірною квартирою, а саме: що у спірній квартирі є його речі, є кімната, якою він користується, що він несе витрати на утримання спірної квартири як користувач. Навпаки, за встановленими обставинами, відповідач протягом тривалого часу не проживає у спірній квартирі, квартирою не цікавиться, не несе жодних витрат на її утримання, останній понад 6 років не проживає у квартирі. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] з 2018 року не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , а його реєстрація перешкоджає позивачам у здійсненні прав у користуванні зазначеним нерухомим майном, покладає додатковий тягар щодо утримання цього майна на позивачів, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У зв`язку з тим, що позивачами не заявлено вимог про стягнення судового збору, суд залишає витрати по сплаті судового збору за ними.

Outcome: approved