Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-26 00:00:00

КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію. Позов мотивує тим, що КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси. Між КПТМ «Черкаситеплокомуненерго», як виконавцем послуги з постачання теплової енергії, та відповідачами, як споживачами вищевказаної послуги у багатоквартирному будинку по [ADDRESS] укладено Типовий договір про надання послуги з постачання теплової енергії (https://treck.com.ua/pub), в запропонованій підприємством редакції та наявні правовідносини щодо надання послуги з постачання теплової енергії. Відповідачі, фактично споживши вищезазначені послуги, не надсилали жодних скарг чи претензій щодо їх наявності, якості чи кількості надання, що свідчить про надання житлово-комунальних послуг належним чином. Однак, відповідачи оплату за надані послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води не здійснюють в повному обсязі. Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05.10.2023 №711/6143/23 стягнуто заборгованість в сумі 35008.18 грн. Згіжно розрізкнку забрргоаність за теплову енергію по осоюовому рахунку № [NUMBER] , який зареєстрований на [PERSON] , обчислюється за мінусом стягнутої суми , вищезазначеного рішення, а саме 46250.87 грн. - 35008.18 грн. = 11242.69 грн. Дії відповідачів наносять шкоду підприємству, яке втрачає можливість своєчасно проводити оплату за енергоносії, сировину, матеріали, своєчасно виконувати свої зобов`язання перед бюджетом і впливають на якість наданих послуг. Протягом всього строку виникнення заборгованості відповідачі періодично вчиняли дії, що свідчать про визнання ними заборгованості. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 11242.69 грн. та судові витрати зі сплати судового збору. \~ \~ \~ \~Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 18 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. \~ \~ \~ \~25.11.2024 відповідачами [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє адвокат Дрогоман О.О. подано відзив на позовну заяву, в якому останні просили відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Відзив мотивують тим, що про існування рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05.10.2023 року відповідачі дізналися із матеріалів даної справи. За твердженням позивача борг складає 46250.87 грн., з них вже стягнуто 35008.18 грн. і залишок заборгованості станом на 01.09.224 року складає 11242.69 грн. З даним твердженням позивача погодитися не можливо, так як не зрозуміло факту нарахування такої заборгованості. Також, позивачем долучено розшифровку заборгованості періоду, який вже був предметом розгляду в Придніпровському районному судді м .Черкаси по справі №711/912/20, яким стягнуто з відповідачів заборгованість 20551.82 грн. станом на 01.01.2020 року, дана заборгованість відповідачем сплачена у повному обсязі. Позивач вказує заборгованість на 01.01.2020 року в сумі 41334.97 грн., що суперечить вищевказаному рішенні суду. Вважають, що слід провести математичний розрахунок: борг станом на 01.01.2020 року (згідно рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси №711/912/20) складає 20551.82 грн., з 01.01.2020 року по 01.09.2024 року нараховано 40252.29 грн., отже 40252.29+20551.82=60804.11-35336.39=25467.72, відповідно заборгованість на 01.09.2024 року складає 25467.72 грн., яка вже стягнута згідно заочного рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05.10.2023 року в сумі 35008.18 грн. З огляду на викладене слід зробити висновок про відсутність предмету спору по даній справі. 12.12.2024 представником позивача Соколовським М. подано відповідь на відзив, згідно з яким вважає, що на аргументи відповідача, щодо часткового задоволення позовних вимог по справі № 711/912/20 необхідно відзначити, що відповідач з заявою про перерахунок заборгованості у відповідності до вказаного рішення суду до абонентського відділу КПТМ Черкаситеплокомуненерго не звертався, про перерахунок або списання заборгованості не просив, з позовами або іншими заявами про списання заборгованості до суду не звертався. Враховуючи викладене, у відповідності до системи, яка працює на підприємстві, КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» обліковує за особовим рахунком відповідача заборгованість у повному обсязі, яка обліковується за особовим рахунком Відповідача. Проплати Відповідачем здійснювались на рахунок підприємства, який призначений для погашення поточної заборгованості за отримані комунальні послуги, за отриманням реквізитів спеціального рахунку, який призначений для сплати судового збору, а також заборгованостей за рішенням суду до працівників абонентського відділу та каси підприємства не звертався, таким чином вбачається, що Відповідач визнав заборгованість у повному обсязі у спосіб передбачений «Договором», а також чинним законодавством. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. В судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] не з» явилися. Причину неявки суду не повідомили. Представник відповідачів адвокат Дрогоман О.О. в задоволенні позову заперечував в повному обсязі Заслухавши думку сторін. дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, що згідно рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 31.10.2007 №1480 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг населенню м.Черкаси» п.4 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 25.04.2005 №60, виконком Черкаської міської ради вирішив визначити виконавцем житлово-комунальних послуг населенню м.Черкаси в тому числі відомчого житлового фонду Комунальне підприємство теплових мереж «Черкаситеплокомуененрго». Згідно з відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру від 02.10.2024 №820186 [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 11.07.2016 року. З відповіді Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 04.10.2024 вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 11.10.2000 року. У КПТМ «Черкаситеплокомуененрго» особовий рахунок № [NUMBER] відкритий на ім`я [PERSON] . Звертаючись з даним позовом, позивач стверджує, що у відповідачів наявна заборгованість перед КПТМ «Черкаситеплокомуененрго» за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка станом на 01.09.2024 складає 11242.69 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Згідно з п.1 ч.1 ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з відповідачем не позбавляє його обов`язку оплачувати надані йому послуги. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) та Верховного Суду від 05 липня 2021 року у справі № 401/660/20 (провадження № 61-2770св21). Відповідно до п.п. 18, 20, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання, холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 р. №630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Частиною 2 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що ціни/тарифи на комунальні послуги формуються і затверджуються національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Плата за комунальні послуги (централізоване опалення, централізоване постачання гарячої води) береться за затвердженими постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг в установленому поряду тарифами та вноситься щомісячно. Як випливає з вищенаведеного, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є, окрім встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами, а й правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги, згідно з існуючими тарифами та перевірка не тільки розрахунку заборгованості, а й доказів надання комунальних послуг. Предметом доказування у цій справі є обставини щодо наявності/відсутності правових підстав для стягнення з відповідачів вартості теплової енергії та гарячої, поставленої станом на 01.09.2024 на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається зі змісту позовної заяви, представник позивача просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 11242.69 грн. На підтвердження позовних вимог позивачем надано суду розрахунки заборгованості по нарахуванню плати за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, згідно яких, заборгованість відповідачів станом на 01.01.2020 року за період з 01.01.2010 року по 01.01.2020 року становить 41334.97 грн.; станом на 01.09.2024 року за період з 01.01.2020 року по 01.09.2024 року складає 35336.39 грн. Надаючи оцінку вищевказаним розрахункам, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 21 травня 2021 року (справа №711/912/20) позовні вимоги КПТМ «Черкаситеплокомуенерго» задовленні частково та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 20551,82 грн., інфляційні нарахування в сумі 161,01 грн. та 3 % річних в сумі 161,39 грн., всього на загальну суму 20874,22 грн. станом на 01.01.2020 та судовий збір у сумі 2102 грн. Представником позивача у відповіді на відзив на позовну заяву зазначено, що відповідач з заявою про перерахунок заборгованості у відповідності до вказаного рішення суду до абонентського відділу КПТМ «Черкаситеплокомуененрго» не звертався, про перерахунок або списання заборгованості не просив, з позовами або іншими заявами про списання заборгованості до суду не звертався. Однак, суд не погоджується з таким твердженням, оскільки відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Як установлено уст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, встановлену законом. Таким чином, позивач повинен був здійснити перерахунок заборгованості за адресою [ADDRESS] , відповідно до рішення суду від 21.05.2021, проте, відповідно до матеріалів справи, перерахунку здійснено не було. Також, заочним рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05 жовтня 2023 року (справа №712/6143/23) позовні вимоги КПТМ «Черкаситеплокомуенерго» задовленні та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради заборгованість за спожиту теплову енергію в загальній сумі 35008.18 грн. та судовий збір у сумі 2684 грн. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що рішенням суду від 21 травня 2021 року та рішенням суду від 05 жовтня 2023 року вже стягнуто суму заборгованості за наданні послуги, за період часу, які відповідно до наданих розрахунків заборгованості в даній справі, позивач просить стягнути на даний час. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідачем рішення суду від 21 травня 2021 року по справі №711/912/20 виконано в повному обсязі. Щодо рішення суду від 05 жовтня 2023 року по справі №712/6143/23, суд зазначає, що відповідно до відомостей з АСДС (Д3) вбачається, що в провадженні Придніпровського районного суду м.Черкаси (суддя Скляренко В.М.) знаходиться заява відповідача про перегляд вищевказаного заочного рішення. Оцінюючи надані позивачем розрахунки суд виходить з того, що такі можуть бути належним та достатнім доказом виключно у разі, якщо кожне відображене в них значення підтверджено та доведено позивачем в ході розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, позивач не довів, що здійснений розрахунок плати за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у спірному періоді, складають дійсну і правильну підсумкову суму боргу. За таких обставин, розрахунки, надані суду позивачем, за своєю суттю викликають у суду сумнів у їх достовірності, оскільки на підставі цих документів суд позбавлений можливості встановити дійсну, правильну та точну вартість поставленої послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. У той час, ч. ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Повертаючись до положень ст.81 ЦПК, суд відзначає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). З огляду на наведене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про недоведеність заявлених позивачем позовних вимог. Суд вважає, що позовні вимоги КПТМ «Черкаситеплокомуенерго» щодо стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами справи, адже докази надані позивачем, у своїй сукупності не є достатніми, достовірними та належними для прийняття судом висновку про існування стверджуваних позивачем обставин, а тому позов задоволенню не підлягає. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає, що згідно ч.1,2 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Отже, судові витрати по справі в розмірі 3028.00 грн. слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed