Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

10 вересня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обгрунтування позову вказував, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.03.2015 з позивача на користь відповідачки стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.02.2015 і до повноліття дітей. [PERSON] є повнолітнім та у 2024 році отримав диплом бакалавра. Оскільки син є повнолітнім, тому відсутні підстави стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини доходу. Просив зменшити розмір аліментів відповідно до рішення Деснянського районного суду, до частини від усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO] . 17.10.24 з Деснянського районного суду м. Києва за територіальною підсудністю до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовної заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.03.2015 стягнуто із позивача на користь відповідачки аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.02.2015 і до повноліття дітей. (а.с. 5). Старша дитина, син [PERSON] є повнолітнім. З пояснень позивача, виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, перебував за його місцем роботи та був втрачений. Статтею 141 СК України передбачається, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Ч. 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, із аналізу наведеної вище норми, розмір аліментів не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, а значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Таким чином, у випадках вказаних в ст.192 СК України до суду з позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів може звернутись як стягувач, так і платник аліментів. В той же час ст. 181 СК України визначаються способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. А ч.3 ст.181 СК України вказує на те, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже якщо наприклад: 1) аліменти стягуються у твердій грошовій сумі - до суду з позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів може звернутись як стягувач, так і платник аліментів. 2) аліменти винесені у частині від усіх видів доходу (1/4, 1/3 чи інше) - до суду з позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів на тверду грошову суму може звернутись лише стягувач. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.03.2015 стягнуто із позивача на користь відповідачки аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.02.2015 і до повноліття дітей. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що старша дитина є повнолітньою. Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року по справі № 691/926/20, провадження №61-7627св21 зробив висновок, що статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, тобто в даному випадку в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку відповідача. Позивач звертаючись до суду, просив зменшити розмір аліментів до частини з усіх видій його заробітку, однак з урахуванням ч. 3 ст. 183 СК України, фактично буде не зменшенням розміру аліментів, а збільшення їх розміру, так як відповідно до вказаної статті СК України та рішення Деснянського районного суду м. Києва розмір аліментів після досягнення найстаршою дитиною [PERSON] , [INFO] , повноліття, на утримання дитини [PERSON] , [INFO] становить 1/6 частина від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , що не потребує прийняття судом будь яких додаткових рішень. В порушення вимог ст. 81 ЦПК України позивачем не надано будь яких доказів, що підтверджують розмір аліментів, що стягуються після досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів встановлений рішенням Деснянським районним судом м. Києва від 17 березня 2015 року на утримання неповнолітніх дітей до частини від усіх видів заробітку щомісяця. В зв`язку з відмовою в задоволенні позову у відповідності до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed