Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

В жовтні 2024 року позивач [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить ухвалити судове рішення, яким визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку кадастровий номер 1210700000:01:241:0003, площею 0,0617 га, експлікація земельних угідь: забудовані землі 0,0415 га, сади 0,0202 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будику, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , а також визнати за [PERSON] , право особистої приватної власності на гараж № [NUMBER] , загальною площею 36,1 кв.м., літ.А, в якому є погріб літ.Ап/д, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,0045 га. У своєму позові позивач посилалась на те, що 20.06.2017 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було складено відповідний актовий запис №258. Місцем їхнього проживання була Німеччина, однак вони з чоловіком часто приїздили на Батьківщину позивачки. Маючи достатній заробіток за основним місцем роботи, позивачем було прийнято рішення приїхати до України з метою придбання майна у власність. При цьому, чоловік не розділяв зі нею такого бажання, оскільки залишатись проживати в Україні наміру не мав. Так, 14.06.2022 року позивачкою було придбано наступне майно: - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - \~ \~ \~ \~земельну ділянку, кадастровий номер 1210700000:01:241:0003, площею 0,0617 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - гараж № [NUMBER] , загальною площею 36,1 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці, площею 0, 0045 га, кадастровий номер 1210700000:01:322:0082. Позивач стверджує, що зазначене майно, хоч і було придбане у зареєстрованому шлюбі, однак за кошти, що належали виключно їй, оскільки кожен з подружжя мав власний бюджет і використовував його на власний розсуд. Так, у період часу з 2019 по 2022 роки позивач офіційно працювала в компанії ТОВ «Розенгартен» (Німеччина) та отримала дохід у розмірі: - \~ \~ \~ \~за 2019 рік - 10.90500 євро - \~ \~ \~ \~за 2020 рік - 14.82000 євро - \~ \~ \~ \~за 2021 рік - 16.036,00 євро - \~ \~ \~ \~за 2022 рік - 18.41550 євро, що підтверджується податковими довідками за період з 2019-2023 роки. Позивач зазначає, що невдовзі після придбання будинку стосунки з чоловіком почали погіршуватися з тих причин, що він бажав повернутися до Німеччини, а вона хотіла залишитись в Україні. У вересні 2022 року її чоловік покинув територію України. Незначний проміжок часу вони підтримували зв`язок телефоном, однак з жовтня 2022 року і по теперішній час зв`язок не підтримують, будь-яке спілкування між ними відсутнє. Влітку 2024 року позивач вирішила відчужити належне їй майно та звернулась до нотаріуса для укладення відповідного договору купівлі-продажу. Однак, нотаріусом було виявлено, що на час оформлення Договору купівлі-продажу нерухомого майна, позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , а тому потрібна його нотаріально посвідчена згода на відчуження нею житлового будинку з господарськими будівлями, земельної ділянки та гаражу. Відповідач міг би особисто підтвердити факт того, що вказане вище майно придбане за кошти, які вона отримала від заробітку в Німеччині, та надав би згоду на продаж майна, але з жовтня 2022 року по теперішній час він не виходить на зв`язок та місцезнаходження його позивачу не відоме. Таким чином, на теперішній час позивач не може розпоряджатися придбаним нею нерухомим майном та вчиняти щодо нього будь-які цивільно-правові угоди, оскільки позбавлена можливості у позасудовому порядку визнати право особистої приватної власності на вищевказане нерухоме майно. У зв`язку з вищевикладеним позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх майнових прав. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2024 року у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2024 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] , належним чином повідомлена про день, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилась. Від представника позивача адвоката Черниш Т.І. на адресу суду надійшла заява, в якій вона просила суд розглядати справу без її участі та без участі позивача [PERSON] , позовні вимоги вони підтримують в повному обсязі та просять суд задовольнити їх. Зазначила, що не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №258, позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 20 червня 2017 року (а.с.12). Відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дудник Т.В. 14.06.2022 року, [PERSON] придбала житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, кадастровий номер 1210700000:01:241:0003, площею 0,0617 га за адресою: [ADDRESS] . Продаж житлового будинку був вчинений за 280000 грн, а продаж земельної ділянки за 8600 грн (а.с.14-15). Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.06.2022 року [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, кадастровий номер 1210700000:01:241:0003, площею 0,0617 (а.с.16,17). Відповідно до Договору купівлі-продажу гаража, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дудник Т.В. 14.06.2022 року, [PERSON] придбала гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці, кадастровий номер 1210700000:01:322:0082, площею 0,0045 га. Продаж гаража був вчинений за 54300 грн (а.с.18). Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.06.2022 року [PERSON] на праві приватної власності належить гараж за адресою: [ADDRESS] , гараж 4 (а.с.19). Згідно довідки про доходи [PERSON] , [INFO] , працювала в компанії ТОВ «Розенгартен» (вул.Деверн, 13, в Бадбергені з 01.05.2018 по 15.09.2023 роки (а.с.20-21) та отримала дохід у розмірі: за 2019 рік - 10.90500 євро; за 2020 рік - 14.82000 євро; за 2021 рік - 16.036,00 євро; за 2022 рік - 18.41550 євро, що підтверджується податковими довідками за період з 2019-2022 роки (а.с.22-25). Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і особа не зобов`язана доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. При цьому належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття. За змістом вказаної статті особистою приватною власністю дружини, чоловіка, серед іншого, є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Відповідно сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, суд вважає, що спірне нерухоме майно є придбаним за особисті кошти [PERSON] , а тому є визначені законом підстави для задоволення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved