Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього заборгованість за: - кредитним договором №7270317 від 20.09.2023, укладеного між ТОВ «Мілоан» та відповідачем у розмірі 17913.50 грн.; - кредитним договором №102837166 від 06.09.2023, укладеного між ТОВ «Мілоан» та відповідачем у розмірі 5322.14 грн.; - договором позики №74673918 від 20.02.2022, укладеного між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем у розмірі 15896.66 грн.; - договором позики №4666791 від 21.09.2023, укладеного між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем у розмірі 20850.00 грн., а також понесених судових витрат. Ухвалою суду від 30.10.2024 виділено в самостійне провадження позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №102837166 від 06.09.2023, укладеного між ТОВ «Мілоан» та відповідачем у розмірі 5322.14 грн.; договором позики №74673918 від 20.02.2022, укладеного між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем у розмірі 15896.66 грн.; договором позики №4666791 від 21.09.2023, укладеного між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем у розмірі 20850.00 грн Позов в частині кредитного договору №7270317 від 20.09.2023 обґрунтовано тим, що 20.09.2023 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем в електронній формі в особистому кабінеті позичальника в ІТС кредитодавця укладено кредитний договір №7270317 щодо надання коштів у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки. 29.01.2024 між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладено договір факторингу №29012024 щодо передачі останнім право вимоги до боржників за плату. Згідно реєстру боржників №1 від 29.01.2024 до договору факторингу №29012024, позивач набув права грошової вимоги до відповідача у сумі 17913.50 грн., з яких 5000.00 грн. борг за основною сумою боргу, 12248.50 грн. сума боргу за відсотками, 665.00 грн. борг за комісією, які позивач просить стягнути на свою користь. Від представника відповідача адвоката Войтович Л.В. до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено щодо кредитного договору № 7270317 наступне відповідач вважає викладені позивачем доводи та аргументи недостовірними, помилковими та такими, що не заслуговують на увагу. Дійсно, між ТОВ «Мілоан» та відповідач 20.09.2023 укладено Кредитний договір № 7270317. Відповідно до договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у розмірі 5 000 грн. Відповідно до договору кредитна лінія надається строком на 103 дні від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 01.01.2024; нарахування процентів за користування кредитом здійснюється шоденно за дистконтною процентною ставкою у розмірі 1,4% від суми кредиту за кожен день користування ним; з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю 3% від суми кредиту за кожен день користування ним; орієнтовна загальна вартість кредиту для суми кредиту складає 20075 грн. Позивач у позові зазначає про те, що станом на дату звернення до суду заборгованість Відповідача по договору перед Позивачем не сплачена і складає 5 000 грн. за тілом кредиту, 12248,50 грн. нараховані проценти, 665 грн. заборгованість за комісією. Однак, Відповідач не погоджується із такою сумою заборгованості у зв`язку з наступним. Нарахування відсотків є незаконним, оскільки Позивачем не додано до Позову виписки по рахунку Відповідача, на підставі якої Позивач здійснив Розрахунок заборгованості за договором. Таким чином, розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем мав би становити 5000 грн., а не 17913,50 грн., як про це неправдиво зазначає Позивач у Позовній заяві. Заборгованість за процентами взагалі не повинна нараховуватися, так як пункти Договору про 1,40 процентів від суми кредиту за кожен день користування ним, 3% від суми кредиту за кожен день користування ним є просто кабальними для Відповідача. Відповідно до правової позиції, висловленої у Постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 01.02.2023 р. у справі № 199/7014/20 (взято в лапки та виділено курсивом): «При визначенні розміру заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх та оцінити у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю чи частково зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду. Встановивши, що на підтвердження наявності в особи заборгованості за кредитним договором банк надав лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту, відсотків та комісії, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту, відсотків та комісії по кожному платіжному періоду, що, з урахуванням задоволення вимоги зустрічного позову про часткову недійсність пункту договору, фактично позбавляє суд можливості навести у рішенні свій розрахунок заборгованості, суди дійшли висновку щодо відсутності підстав для задоволення первісного позову в частині стягнення з відповідача боргу за спірним кредитним договором». Отже, суд, у разі наявності сумнівів у наданому Позивачем розрахунку сплачених коштів або у разі ненадання Позивачем такого розрахунку має або зобов`язати Позивача здійснити перерахунок заборгованості з урахуванням того, що відсотки та штрафи нараховані незаконно, а отже того, що платежі по кредиту не можуть зараховуватися для погашення штрафів та відсотків, або, у разі ненадання Позивачем таких розрахунків, суд має або зобов`язати Позивача надати такі розрахунки, або суд має зробити такий перерахунок самостійно. Встановлений у договорі розмір процентів та пені перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеним, не відповідає вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, як наслідок, свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за цим договором. Таким чином, сума компенсації становить понад п`ятдесят відсотків від суми кредиту, що в розумінні п. 5 ч. 3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою та є підставою для відмови судом у стягненні таких компенсацій та відсотків. Пункти Кредитного договору щодо встановлення сторонами договору процентної ставки у розмірі 1,40 % (протягом дії дисконтного періоду) та 3% (після закінчення дисконтного періоду) в день є несправедливими у розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Окрім того, відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. Більш того, відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойка не є складовою суми простроченого зобов`язання, а виключно санкцією за прострочення виконання такого зобов`язання. Додатково зазначено, що відповідно до підпункту 11, пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.202р. №2120-ІХ розділ ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено новим пунктом 61 такого змісту: «61. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором… Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.» Крім того зазначено, що Позивач у позові зазначає про те, що 29.01.2024 р. між ТОВ «Мілоан» та Позивачем було укладено Договір факторингу № 29012024. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Разом з тим, сам Позивач у позові посилається на ст. 514 ЦК України. Оскільки вище доведено незаконність грошових вимог ТОВ «Мілоан» до Відповідача за Кредитним договором, то є незаконним і відступлення права вимоги за Кредитним договором, так як особа (фізична чи юридична) не може відступити ті права, якими сама не володіє. Таким чином, Позивач не має права вимоги до Відповідача за Кредитним договором від 20.09.2023 р. № 7270317, а тому відсутній предмет позову в частині стягнення заборгованості за Кредитним договором. Також вказано, що паспорт споживчого кредиту не є належним та допустимим доказом у справі у зв`язку з наступним. Відповідно до правової позиції, висловленої у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 р. у справі № 393/126/20 паспорт споживчого кредиту є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Додатково зазначено, що, відповідно до вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Так, військовослужбовці, визначені пунктом 15 статті 14 Закону, які мають кредитні зобов`язання перед банками, мають право на встановлені законодавством пільги, а саме: 1) звільнення від сплати відсотків за користування кредитом ; 2) звільнення від сплати штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту. Окрім того, факт існування заборгованості Відповідача перед Позивачем жодним чином не підтверджений. Так, Позивачем не надано детального розрахунку заборгованості у тому числі і за відсотками, у зв`язку з чим неможливо встановити обгрунтований розмір заявлених позовних вимог на підставі лише загальної вартості несплаченого кредиту та відсотків без зазначення детального розрахунку, який включав би суми щомісячного платежу, суми погашення позичальником тіла кредиту та відсотків. Позивач не надав до Позовної заяви документальне обгрунтування кредитної заборгованості, зокрема виписку по особовому рахунку позичальника та детальний розрахунок, на підставі яких можливо було самостійно здійснити перерахунок кредитної заборгованості. Позивач не надав первинних бухгалтерських документів стосовно видачі грошових коштів за кредитними договорами, стосовно погашення даних кредитів, якщо таке відбувалося (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, виписки по рахунку та інше, не надано належних розрахунків заборгованості Відповідача за кредитними договорами, з яких вбачалося б яким саме чином та за який період обчислені кожна зі складових зазначеної загальної суми заборгованості, та не підтверджено заборгованості Відповідача за кредитними договорами станом на дату подання Позову. Позивач не надав доказів того, що на момент подання Позову у нього існувало право вимоги до Відповідача саме в тому обсязі та на таких умовах, які зазначені в позовній заяві. Позивачем не надано доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів. Тому просили у задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу. До суду надано відповідь на відзив, згідно якої у відповідності до умов кожного з укладених договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний Позичальником при укладанні Кредитного договору. Таким чином, Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позичальник погодився на умови визначені Договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження Відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованим. Щодо тверджень Відповідача про безпідставність нарахування відсотків поза межами строку дії кредитного договору, звернено увагу суду на те що, Постановою Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, зокрема, зазначено, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч.2 ст.625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника («за користування кредитом»). 28 лютого 2022 року, у зв`язку з широкомасштабним вторгненням Росії в Україну, Торгово-промислова палата розмістила на своєму офіційному сайті лист, яким засвідчила, що збройна агресія РФ є форс-мажорною обставиною в контексті українського законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Однак, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» було доповнено «Прикінцеві та перехідні положення ЦК України» пунктом 18, в якому зазначається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Ст. 625 ЦК України вказує саме на неможливість звільнення від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а не на звільнення від виконання зобов`язання. Тобто, відповідно до п.18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, обов`язок виконання взятих на себе зобов`язань нікуди не зникає, боржник звільняється лише від штрафних санкцій, які він зобов`язаний сплатити у разі їх неналежного виконання. Крім цього, звільнення позичальника від виконання своїх зобов`язань з повернення кредиту (позики), сплати процентів за користування ним або відтермінування таких платежів Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» не передбачено. Також, Відповідач повинен був довести, що саме внаслідок військової агресії російської федерації проти України, у зв`язку із чим було введено воєнний стан, позичальник не мав можливості виконати свої зобов`язання за договором (така позиція викладена у рішенні Господарського суду Хмельницької області від 13 травня 2022 року у справі № 924/183/22). До того ж, відповідно до положень Договорів, Сторони зобов`язані докладати зусиль до вирішення конфліктних ситуацій шляхом переговорів, пошуку взаємовигідних рішень. Тобто, Відповідач міг звернутися до Первісного кредитора щодо неможливості виконання грошового зобов`язання у визначені договором строки та врегулювати це питання шляхом переговорів. Однак, на момент відступлення права вимоги до боржника Первісний кредитор не надав жодних відомостей щодо звернення Відповідача. За період дії договору та до подачі позовної заяви Відповідач не вчиняв жодних дій для погашення заборгованості. До того ж, заборгованість була нарахована не Позивачем, а Первісними кредиторами та з моменту отримання права вимоги до Відповідача, Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій за кожним з укладених договорів. В даному випадку правочинами, який є доказом переходу права вимоги до ТОВ «ФК«ЄАПБ» за кредитними договорами є Договори факторингу, відповідно до умов яких первісний кредитор гарантує дійсність відступленої права вимоги Позивач надав суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт переходу права грошової вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відносно [PERSON] , а твердження Відповідача щодо не доведення Позивачем факту переходу права грошової вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Просили задовольнити позов в повному обсязі. Представник позивача в відповіді на відзив просила розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судові засідання 30.10.2024 та 15.01.2025 не з`явився. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав твердження, викладені у відзиві, просив у задоволенні позову відмовити та просив суд врахувати, що його довіритель у серпні 2024 року здійснював часткове погашення кредиту. Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20.09.2023 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №7270317 (копія а.с.10-15), який сторонами підписано в електронному вигляді: кредитодавцем в особі [PERSON] , сертифікат 3ED5083160DBC59B040000009F964400E9C3; позичальником 20.09.2023 14:15 одноразовим ідентифікатором 909476. Основні умови кредитування зазначено наступні: сума 5000.00 грн., строк 103 дні з 20.09.2023 (13 днів пільговий період до 03.10.2023, 90 днів поточний період до 01.01.2024); загальні витрати за кредитом складають: в пільговий період 1575.00 грн. (218208,00 % річних), в поточний період 15075.00 грн. (13681.00 % річних); комісія 665.00 грн. за надання кредиту (за ставкою 13.30 % від суми кредиту одноразово); проценти за користування кредитом: у пільговий період - 910.00 грн. (1.40 % від фактичного залишку кредиту за кожен день), у поточний період 13500.00 грн. (3.00 % від фактичного залишку за кожен день); кошти надаються безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . Договором передбачена можливість пролонгації дії договору за ініціативою позичальника. Крім того договором передбачено умови виконання, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, гарантія та запевнення позичальника, порядок укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації, строк дії договору, вирішення спорів, прикінцеві положення. До договору додається графік платежів (додаток 1) (копія а.с.15/2), згідно якого станом на 01.01.2024 позичальник повинен сплатити 20075.00 грн. (5000.00 грн. сума кредиту, 14410.00 грн. проценти за користування кредитом, 665.00 грн. комісія за надання кредиту). Аналогічні договору умови викладені у паспорті споживчого кредиту №7270317 (додаток 2) (копія а.с.16) та заяві на отримання кредиту №7270317 від 20.09.2023 (додаток 3) (копія а.с.17). Крім того надано додаткові контактні дані позичальника (додаток 4) (копія а.с.17/2). 29.01.2024 між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладено договір факторингу №29012024 (копія а.с.19) (при цьому суд зазначає, що позивачем надано лише а.1-3, 9), з якої вбачається, що останнім переходить за плату право грошової вимоги до боржників , перелік яких зазначено у реєстрі боржників. Перехід права вимоги відбувається в момент підписання акту прийому-передачі реєстру боржників. До суду також надано копію акту прийому-передачі Реєстру боржників №1 за договором факторингу №29012024 (а.с.20), якій замальовано загальну суму заборгованості, а також витяг з реєстру боржників №1 (а.с.21), який підписано лише представником позивача, згідно якого до позивача перейшло право вимоги за договором №7270317 до відповідача у сумі 17913.50 грн. До суду також надано розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором (а.с.22) станом на 30.06.2024 заборгованість відповідача складає 17913.50 грн.: 5000.00 грн. борг за основною сумою боргу, 12248.50 грн. заборгованість за відсотками, 665.00 грн. заборгованість за комісією. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст.2\~ЦПК\~України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави,\~якщо інше\~не встановлено\~цим параграфом\~і не\~випливає із\~суті кредитного\~договору.\~ Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом Статтею 530\~ЦК\~України визначено, у разі якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК\~України правочин (договір) вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», у чинній на день укладення сторонами Договору редакції (далі Закон), електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч.1\~ст.1 Закону України «Про електронні довірчі послуги», електронний підпис, електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; електронні дані, будь-яка інформація в електронній формі; засіб електронного підпису чи печатки апаратно-програмний або апаратний пристрій чи програмне забезпечення, які використовуються для створення та/або перевірки електронного підпису чи печатки. Відповідно до змісту ст. 7 Закону оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством. Згідно зі ст.14 Закону електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу. Використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно з загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством. Відповідно до п. 5 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», у чинній на день укладення сторонами Договору редакції, у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.ч. 1-3 ст.\~100\~ЦПК\~України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Частиною 13\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено, що електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36\~Господарського\~процесуального\~кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України Вимогами статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст.611,612,623-625,1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~512\~ЦК\~України Кредитор\~у зобов`язанні\~може бути\~замінений іншою\~особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові і відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Крім того, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1\~ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст.1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З положень частини 1, 2\~ст. 1056-1 ЦК України\~вбачається, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. За\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно\~ст.629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування»(далі також -Закон України № 1734-VIII), який набрав чинності 10 червня 2017 року. За статтею 11\~Закону\~України\~«Про захист\~прав\~споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України № 1734-VIII. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Додатком 2 до Правил про споживчий кредит до платежів за додаткові та супутні послуги банку віднесено, у тому числі, розрахунково-касове обслуговування. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону № 1734-VIIIта\~підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості (постанова Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21), Відповідно до частини 4 статті 263\~ЦПК\~України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У той же час суд вважає за необхідне зазначити наступне. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215\~ЦК\~України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини першої\~статті 216ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно зі статтями 11,18\~Закону\~України\~«Про захист\~прав\~споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до статті 47 Закону України\~«Про\~банки\~і банківську\~діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до частини п`ятої статті 12\~Закону\~України\~«Про споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами\~ЦК України\~мають різний зміст. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша\~статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати\~з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта\~статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у\~статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Сторони строк договору визначили, погодили строк договору, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. У відповідності зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до\~статті 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою\~статті 267 ЦК України\~особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта\~статті 267 ЦК України). Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12 (н/п 4-10 цс 18). Судом встановлено, що на момент розгляду справи у матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували правильність нарахування відсотків за договором №7270317 від 20.09.2023, зокрема в частині визначення періоду такого нарахування, а також сум, з яких нараховувались такі відсотки. Натомість, за відсутності інших доказів, наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості, який складений позивачем та не містить детального розрахунку такої заборгованості за договором №7270317 від 20.09.2023, не може слугувати належним доказом наявності у відповідача заборгованості по сплаті відсотків перед позивачем у заявленому ним до стягнення розмірі. Крім того, згідно ч.15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Представником відповідача до суду надано копію довідки №1219 від 18.08.2024 з військової частини [NUMBER] (а.с.130), згідно якої відповідача перебуває на військовій службі у в/ч [NUMBER] з 22.01.2024 згідно наказу КЧ №2 від 22.01.2024, тобто на час пред`явлення позову (08.08.2024) відповідач був військовослужбовцем. Виходячи з викладеного суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши суму заборгованості за тілом кредиту та суму комісії за надання кредиту. Частиною 1 статті 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.\~ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобов`язань, суду не надано. Крім того суду зазначає щодо твердження представника відповідача адвоката Вишковського Є.Л. щодо сплати відповідачем за кредитом певної суми в серпні 2024 року, що доказів щодо такого погашення до суду не надано, у зв`язку з чим суд не приймає вказане твердження до розгляду у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження викладеного. Суд розподіляє судові витрати згідно зі статтею 141 ЦПК України. Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~2,\~п.\~1\~ч.\~3\~ст.\~133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1-6\~статті\~137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження розміру судових витрат на надання правової допомоги представником відповідача до суду надано копію ордеру на надання правничої допомоги від 22.08.2024 (а.с.125), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я «Войтович Людмила Василівна» (а.с.126), копію договору №24/344Ф про надання правової допомоги №22.08.2024 (а.с.127-128), копію акту прийому-передачі наданих послуг від 03.09.2024 на суму 15000.00 грн. (а.с.129), копію детального опису робіт (а.с.129). Позивачем на підтвердження сплати судового збору надано платіжну інструкцію №74862 від 23.07.2024 (а.с.1) на суму 3028.00 грн. Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~2,\~8\~ст.\~141\~ЦПК\~України\~судовий\~збір покладається\~на\~сторони\~пропорційно розміру\~задоволених\~позовних\~вимог.\~Інші\~судові витрати,\~пов`язані\~з\~розглядом справи,\~покладаються: у\~разі\~задоволення\~позову \~на\~відповідача; у\~разі\~відмови\~в позові\~\~на\~позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Outcome: partial