Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

У вересні 2024 року до суду надійшла позовна заява представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до якої представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 28 435,53 грн. та сплачений судовий збір. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилалася на те, що 26.08.2021 у м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Toyota Prius державний реєстраційний номер [NUMBER] та легкового автомобіля ГАЗ АС, державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Згідно з постановою Жовтневого районного суду м. Харкова по справі № 639/6118/21 від 29 вересня 2021 року особою, винною у скоєнні ДТП, є [PERSON] , якого було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачених ст. 124 КУпАП, ч. 1 ст. 130 КУпАП. На момент адміністративного правопорушення цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у Приватному Акціонерному Товаристві „Страхова компанія „ВУСО" за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР-1809443. Власник пошкодженого автомобіля Toyota Prius державний реєстраційний номер [NUMBER] , звернувся до ПрАТ «СК`ВУСО» із заявою про подію та на виплату за договором ОСЦПВВНТЗ. Дана заява була розглянута, пошкодження застрахованого автомобіля визнано страховим випадку у зв`язку з чим, на підставі:ремонтної калькуляції № 2169905 від 29.10.2021. Загальний розмір витрат до ПрАТ «СК`ВУСО» складає: 28 435,53 грн. Позивач відшкодував завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП у розмірі 28 435,53 грн., що підтверджується платіжним дорученням №52390 від 02.11.2021. Вказані обставини і вимусили представника позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Ухвалою Червонозаводського суду м. Харкова від 01 жовтня 2024 року позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди передано на розгляд до Жовтневого районного суду м. Харкова. Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Труханович В.В.. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Призначено судове засідання. Представник позивача - адвокат Маланок А.І. (яка діє на підставі довіреності від 06.08.2024) в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 26.08.2021 о 12-50 год. на перехресті вул. Полтавський шлях та вул. Конєва в м. Харкові водій [PERSON] , керуючи автомобілем Автоспецпром 18/УОО5ВО/510, державний номерний знак [NUMBER] , з увімкненими проблисковими маячками синього кольору, здійснив рух на заборонений червоний сигнал світлофора, не переконавшись в безпечності руху, тим самим не забезпечив безпеки дорожнього руху, не переконавшись, що всі учасники дорожнього руху надають йому перевагу, допустив зіткнення із службовим автомобілем патрульної поліції Toyota Prius державний реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався на зелений сигнал світлофора з увімкненими проблисковими маячками червоного кольору. Внаслідок скоєного ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 2.9 «а», п.7.3.е ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Крім того, [PERSON] було притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 вересня 2021 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами (а.с.24-26). Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: за ч. 4 статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Згідно частини 6 статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля Toyota Prius державний реєстраційний номер [NUMBER] , є Департамент патрульної поліції. Власником автомобіля Автоспецпром 18/УОО5ВО/510, державний номерний знак [NUMBER] , є КНП ХАРК. ОР ЦЕ МЕДДОПОМОГИ ТА МК (а.с. 20-23). На момент адміністративного правопорушення цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] , який є водієм юридичної особи КНП ХАРК. ОР ЦЕ МЕДДОПОМОГИ ТА МК, застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/1809443 (а.с. 4). Таким чином, власник пошкодженого автомобіля Toyota Prius державний реєстраційний номер [NUMBER] , Департамент патрульної поліції повідомив Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» про дорожньо-транспортну пригоду та в подальшому 31 серпня 2021 року звернувся до ПАТ «СК`ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.13-14). Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого «Toyota Prius»державний реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, склала 54 567,31 грн., вартість робіт - 11 600,10 грн., вартість запчастин з врахуванням зносу - 11 201,33 грн., вартість матеріалів фарбування - 5 636,10 грн. (а.с. 15-19). Матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Toyota Prius» державний реєстраційний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає 28 435,53 грн. Позивач відшкодував завдані збитки внаслідок ДТП у розмірі 28 435,53 грн., що підтверджується платіжним дорученням №52390 від 02 листопада 2021 року (а.с. 33). Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Зі статті 5 зазначеного Закону вбачається, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно з ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує, у встановленому законом порядку, оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу), до винної особи у розмірі визначеного відшкодування. Згідно ст. 38.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, спричинена джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання чи утримування якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи із наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 6 листопада 2013 року № 6-108цс13. Так, на виконання ухвали суду про витребування доказів від КНП ХОР «Центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф» надійшла відповідь від 27.12.2024 № 02-1382, згідно якої повідомлено, що на момент ДТП, що сталась 26.08.2021 [PERSON] , [INFO] перебував у трудових відносинах з КНП ХОР «ЦЕМД та МК» та працював на посаді водія автотранспортних засобів (швидкої та невідкладної медичної допомоги) Харківського сільського відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги. 26.08.2021 [PERSON] перебував на робочій зміні (а.с.72). Отже, судом достовірно встановлено, що 26.08.2021 [PERSON] під час виконання трудових обов`язків у КНП ХОР «ЦЕМД та МК» та керуючи належним цьому підприємству автомобілем Автоспецпром 18/УОО5ВО/510, державний номерний знак [NUMBER] , на перехресті вул. Полтавський шлях та вул. Конєва в м. Харкові, з увімкненими проблисковими маячками синього кольору, здійснив рух на заборонений червоний сигнал світлофора, не переконавшись в безпечності руху, тим самим не забезпечив безпеки дорожнього руху, не переконавшись, що всі учасники дорожнього руху надають йому перевагу, допустив зіткнення із службовим автомобілем патрульної поліції Toyota Prius державний реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався на зелений сигнал світлофора з увімкненими проблисковими маячками червоного кольору. Внаслідок скоєного ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим було завдано матеріальні збитки. З огляду на викладене шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, та під час виконання трудових обов`язків, незалежно від характеру такої шкоди (матеріальна або моральна) відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо водієм. Отже належним відповідачем у даній справі є власник джерела підвищеної небезпеки - КНП ХОР «Центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф». Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадком. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. За теоретичним визначенням "відповідач" - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. З огляду на зазначене визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» у встановленому законом порядку не заявила клопотання про залучення належного співвідповідача, або про заміну не належного відповідача належним. З огляду на не заявлення позовних вимог до власник джерела підвищеної небезпеки , який є належним відповідачем в указаній справі, суд позбавлений можливості вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішення питання про їх задоволення, оскільки без залучення належного відповідача позовні вимоги не можуть бути вирішені. Таким чином, установивши, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд приходить до висновку про відмову у задоволення позову. При цьому суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права на судовий захист шляхом подання позову до належних відповідачів за своїми позовними вимогами. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed