Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Чернігівського районного суду Чернігівської області із позовною заявою про зменшення розміру аліментів, стягнутих: - на підставі рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 липня 2013 року на користь [PERSON] , на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] у розміні частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не меншу ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/10 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття; - на підставі рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 вересня 2024 року на користь [PERSON] , на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розміні 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не меншу 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/5 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позов обґрунтовує, тим що є військовослужбовцем. У зв`язку з тим, що його служба пов`язана з виїздами та придбанням різного військового майна, харчуванням та платою за зняття житла, то отримане ним грошове забезпечення, після сплати аліментів, негативно позначається на проходженні ним військової служби. Окремо зазначає, що в нього нова сім`я і він наймає житло для проживання його родини. Покликається на ст. 273 Сімейного кодексу України, як на підставу зменшення розміру аліментів, з урахуванням чого, просить суд змінити встановлений розмір аліментів в бік зменшення. Чернігівський районний суд Чернігівської області своєї ухвалою від 23.10.2024 року прийняв позов до розгляду та відкрив провадження по справі. Відповідачам було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Правом на подачу відзиву відповідачі не скористалися. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності ( а.с 51) Разом з тим в судове засідання з`явилася представник позивача - адвокат Верех А.М., позовні вимоги підтримала, просила їх задовільнити, з підстав викладених у позовній заяві. Зазначила, що позивач є військовим, отримує грошове забезпечення, з якого утримуються аліменти, після відрахувань яких, з якого залишається незначна частина коштів, яких мало для забезпечення потреб позивача. Вказує, що зменшення аліментів в тому розмірі, який він просить, буде достатнім для забезпечення життєдіяльності дітей та їх потреб. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі з тих підстав, що вона є особою з інвалідністю, перенесла 2 операції на серці і з цих підстав працювати не може, так як праця протипоказана їй за станом здоров`я, а чотирьох дітей треба утримувати, з [PERSON] вони досі не розлучені, хоча разом і не проживають. Її пенсія по інвалідності становить 2700 грн, що є недостатнім навіть для задоволення її базових потреб, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, просила суд відмовити в його задоволені так як підстав для зменшення аліментів не вбачає. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, який був укладений 02 квітня 2014 року, про що виконкомом Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області був зроблений актовий запис № 03 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 02.04.2014 року ( а.с 15) На час розгляду справи шлюб між [PERSON] та [PERSON] не розірвано. З представлених свідоцтв про народження вбачається, що [INFO] народилась [PERSON] , [INFO] народився [PERSON] , [INFO] народився [PERSON] , [INFO] народився [PERSON] , а в графі «батько» у всіх свідоцтвах про народження дітей зазначений [PERSON] , тобто позивач ( а.с 11-14) Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 вересня 2024 року, яке набрало законної сили 03.10.2024 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї другої заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини, щомісячно, починаючи з дня подання цієї позовної заяви і до досягнення найстаршою дитиною повноліття ( а.с 31-33) Також судом встановлено, що згідно рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 липня 2013 року, яке набрало законної сили 29.07.2013 року з [PERSON] , стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 липня 2013 року та до досягнення дитиною повноліття ( а.с 4-5) Відповідно до довідки військової частини [NUMBER] від 27.09.2024 року за № 632/762 позивач є військовослужбовцем військової частини [NUMBER] , де займає посаду водія. Сукупний розмір його доходу за період з березня по серпень 2024 року складає 281399,71 грн, з яких відраховано 59360,78 грн на аліменти ( а.с 6) Відповідно до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в рамках виконавчого провадження № 39047692 від 24.05.2024 року з [PERSON] звернуто стягнення на його дохід, який позивач отримує у військовій частині. Постановою визначено, здійснювати відрахування у відповідності до вимог чинного законодавства , що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 50% доходів щомісяця, з них: -25% на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 липня 2013 року та до досягнення дитиною повноліття; -25% до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка становить за період : з початку проходження військової служби у військовій частині [NUMBER] ( 2 квартал 2022 року) по цей час, виходячи з отриманих доходів ( а. 57-58) З роздруківки відомостей з пенсійної справи № 974210156647 [PERSON] вбачається, що позивач отримує пенсію по 3 групи інвалідності, з якої також відбувається відрахування в розмірі від її розміру ( а.с 60-61) Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України від 18.11.2024 року за № 15725 [PERSON] отримує соціальну пенсію ( а.с 62) Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ(78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7 та 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 Сімейного кодексу України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Згідно п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів`розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі №554/3355/20 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналогічна позиція викладена в пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Наведене вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, а й низка інших норм, які стосуються обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року №6-143цс13. За змістом ст.182 ЦПК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. В цьому контексті суд зазначає, що зміна сімейного стану позивача, на яку він покликається в позові як підставу для зменшення розміру аліментів, має бути доведена належними доказами. Разом з тим, в судовому засіданні було встановлено, що позивач нову сім`ю не створив, інших дітей, крім тих на користь яких йде стягнення аліментів не має, з [PERSON] не розлучений. Під час розгляду справи ,представник позивача зазначила, що він проживає з іншою жінкою, яка також є військовослужбовцем, з чого слідує, що вона в змозі себе матеріально забезпечити, так як отримує грошове забезпечення. Су констатує, що окрім зміни сімейного стану, ще однією із підстав зменшення розміру аліментів є зміна майнового стану, яку платник аліментів повинен також довести суду і надати відповідні докази на підтвердження того, що тепер його матеріальний стан погіршився і він не може надавати аліменти раніше визначеному розмірі. Під час судового розгляду не знайшло підтвердження зміни майнового стану позивача. Навпаки було встановлено, що позивач отримує грошове забезпечення на регулярній основі, так як є військовослужбовцем військової частини [NUMBER] , а також соціальну пенсію. Зазначення в позовній заяві того, що позивач винаймає житло для родини, не підтверджено жодним доказів із долучених позивачем, зокрема, ні договором найму , ні документами , які б свідчили по сплату орендної плати. Більш того, в судовому засіданні представник позивача зазначила, що плату за квартиру вносить жінка, з якою проживає [PERSON] . Будь-яких доказів щодо зміни у майновому стані позивача в бік погіршення, з часу ухвалення судових рішень про стягнення аліментів на дітей суду не надано. Доказів погіршення стану здоровя позивача суду не надано. При цьому, суд ставиться критично до посилання позивач на те, що він, як військовослужбовець ЗСУ значну частину своїх коштів витрачає на придбанням різного військового майна, зняття житла та інше оскільки доказів цьому суду не надано. Твердження позивача про те, що його грошове забезпечення, після сплати аліментів є недостатнім та негативно позначається на проходженні ним військової служби, суд не бере до уваги, так як приписи ст. 273 Сімейного кодексу України такої підстави для зменшення розміру аліментів не містять. Суд враховує, що відповідно до ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір аліментів, які стягуються з боржника, не повинен перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. З дослідженої постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в рамках виконавчого провадження № 39047692 від 24.05.2024 року вбачається, що з [PERSON] звернуто стягнення на його дохід, який позивач отримує у військовій частині з такого розрахунку, що після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з його грошового забезпечення було утримано не більше 50% доходів, що здійснюється щомісячно . Факт утримання із доходів позивача не більше 50% від суми, в судовому засіданні, також підтвердила і представник позивача. При вирішенні даного спору суд бере до уваги ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, якою визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, констатує, що тільки з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Разом з тим, неможливість сплачувати аліменти позивачем не була доведена в судовому засіданні. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням встановлених обставин справи, які були перевірені доказами, які вважали за доцільне надати сторони, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, так як позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували зміну його сімейного стану, а також зміну в бік погіршення його матеріального становища на час звернення до суду з зазначеними позовними вимогами, або докази щодо поліпшення матеріального становища відповідачів, які б слугували підставами для зменшення розміру аліментів, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Також, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про зміну обставин, які потягли за собою неможливість сплачувати аліменти на утримання дітей у раніше визначеному судом розмірі.

Outcome: dismissed