Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» (надалі ТОВ «Іннова Фінанс») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 59500,00 грн. заборгованості за договором про надання грошових коштів у позику № 2690900124 від 12.01.2024, у тому числі заборгованості по поверненню тіла кредиту у розмірі 14000,00 грн. та 45500,00 грн. процентів за користування позикою за період з 12.01.2024 по 30.06.2024 включно, а також судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного [PERSON] з ТОВ «Іннова Фінанс» в електронній формі договору позики, відповідач отримав кредит на умовах поворотності, строковості та платності. Однак позичальник [PERSON] порушив умови укладеного договору щодо своєчасності повернення позичених коштів та сплати відсотків, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 59500,00 грн. У відзиві на позов відповідач [PERSON] зазначає про недоведеність позивачем факту видачі кредиту, необґрунтованість нарахування процентів за користування кредитом, відсутність розрахунку заборгованості та доказів пролонгації договору кредиту. У відповіді на відзив представник позивача заперечує доводи відповідача, вважає договір про надання грошових коштів у позику № 2690900124 від 12.01.2024 укладеним в електронній формі з дотриманням вимог цивільного законодавства, зазначає про те, що заборгованість за кредитним договором нараховано правомірно на підставі умов договору та вимог чинного законодавства. З метою підтвердження видачі відповідачу кредитних коштів представником позивача заявлене клопотання про витребування відповідної інформації у АТ «КБ «Приватбанк», яке судом задоволене. В судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, клопотав про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилися, після надходження відзиву будь-яких клопотань чи заяв з процесуальних питань суду не подавав. На підставі ст.223 ЦПК України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності сторін. При цьому на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. При цьому суд встановив та врахував наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Судом встановлено, що між ТОВ «Іннова Фінанс» та відповідачем [PERSON] 12 січня 2024 року укладено договір про надання грошових коштів у позику № 2690900124 (надалі договір кредиту), за умовами якого [PERSON] отримав у кредит грошові кошти у розмірі 14000,00 грн. строком на 30 днів, 12.01.2024 по 11.02.2024, на умовах сплати процентів за базовою процентною ставкою 2,5 % на день, зниженою процентною ставкою 0,6 % на день, з 13.04.2021 по 13.05.2021, з можливістю пролонгації, та зобов`язався повернути позику та сплатити проценти в останній день дії договору з моменту отримання позики або достроково (п.п.1.1, 1.1.4, 1.1.5, 1.2, 1.2, 1.3, 1.3.1, 1.3.2 договору кредиту). Вказаний договір укладений шляхом подання відповідачем [PERSON] 12 січня 2024 року заявки на отримання кредиту та заповнення ним анкети клієнта через кабінет клієнта на офіційному веб-сайті URL: https://finsfera.ua та погодження такої заявки ТОВ «Іннова Фінанс» з наступним підписанням договору, що підтверджує узгодження сторонами істотних умов договору кредиту. За положеннями ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч.6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді коду nqcxc5ov9, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. Без здійснення зазначених вище дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами. Таким чином, суд вважає доведеним, що між [PERSON] та ТОВ «Іннова Фінанс» був укладений кредитний договір в електронному вигляді шляхом обміну повідомленнями через особистий кабінет користувача із використанням веб-сайту URL: https://finsfera.ua та застосування клієнтом електронного цифрового підпису. Складовими вказаного договору є додатки до нього, також підписані електронним цифровим підписом позичальника, у тому числі Таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором про надання грошових коштів в позику, Паспорт споживчого кредиту. Вказані висновки суду узгоджуються з практикою Верховного Суду, зокрема, викладеною у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20. Зарахування коштів у розмірі 14000,00 грн. на картковий рахунок позичальника [PERSON] підтверджується письмовою інфйормацією ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» № 7/5994 від 01.10.2024, якою вказана юридична особа повідомила ТОВ «Іннова Фінанс» про успішність операції із зарахування на картку [PERSON] [NUMBER] 14000,00 грн. 12.01.2024 о 17:36 год., номер транзакції 1350617740, проведеної за замовленням ТОВ «Іннова Фінанс» на підставі договору № 160523/1 від 16.05.2023, а також письмовою інформацією АТ «Комерційний банк «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-241217/43682-БТ від 18.12.2024, згідно з якою на ім`я [PERSON] в банку було емітовано карту № [NUMBER] , на яку 12.01.2024 зараховано грошові кошти у розмірі 14000,00 грн, що спростовує доводи відповідача про неукладення кредитного договору, наведені у відзиві на позовну заяву. Відтак, суд вважає доведеним як факт укладення [PERSON] з ТОВ «Іннова Фінанс» 12.01.2024 в електронному вигляді договору кредиту № 2690900124, так і факт отримання позичальником [PERSON] на виконання його умов від позикодавця ТОВ «Іннова Фінанс» грошових коштів у розмірі 14000,00 грн., перерахованих на його платіжну картку 12.01.2024. Відповідно до\~ст.1049\~ЦК України,\~позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. З довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №2690900124 від 12.01.2024 слідує, що у [PERSON] наявна заборгованість в розмірі 59500,00 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 14000,00 грн., заборгованості по процентам в розмірі 45500,00 грн., нарахованими за період до 30 червня 2024 року включно. Будь-яких доказів у підтвердження сплати коштів у повернення тіла кредиту та сплати відсотків за кредитним договором № 2690900124 від 12.01.2024, відповідачем [PERSON] суду не надано. Так як строк повернення позики на момент розгляду справи наступив, з огляду на положення ст.ст.526, 1046, 1049 ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог про стягнення суми позичених коштів у розмірі 14000,00 грн. Вирішуючи вимоги в частині стягнення процентів за користування наданими в позику коштами, суд враховує, що відповідач заперечує правомірність нарахування йому процентів за користування позикою у період після встановленого у договорі 30-денного строку кредитування, тобто після 11.02.2024. Оцінюючи ці доводи [PERSON] , суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Разом з тим, статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 ЦК України. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. За умовами\~укладеного між\~сторонами договору\~про споживчий\~кредит,\~строк кредиту\~становить 30\~днів з\~12.01.2024,\~кінцевий термін\~(дата)\~повернення кредиту\~і сплати\~процентів за\~користування кредитом\~ 11.02.2024\~(п.п.1.3.2,\~1.2\~договору кредиту).\~За цей період нарахуванню підлягали проценти за зниженою процентною ставкою 0,6 % на день від суми кредитних коштів (п.1.5 договору). Разом з тим, відповідно до п.1.6 договору кредиту, у випадку користування позикою понад строк, встановлений у п.1.2 договору, з наступного дня після спливу строку, вказаного у п.1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою у розмірі 0,6 % на день перераховуються, і до взаємовідносин між сторонами застосовується позаакційна (базова) процентна ставка у розмірі 2,5 % на день від суми позики за кожен день користування нею. Отже, оскільки позичальник [PERSON] своєчасно не повернув позику, розмір процентів за користування нею за час кредитування складає: 14000,00 грн. * 2,5 % * 30 днів (з 12.01.2024 по 11.02.2024) = 10500,00 грн. \~ \~ \~ \~Проте зі змісту довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 2690900124 від 12.01.2024 слідує, що проценти за користування кредитом нараховувались позичальнику у період з 12.01.2024 по 30.06.2024. При цьому доказів укладення [PERSON] \~ додаткових угод до договору № 2690900124 від 12.01.2024 суду не надано. Положення у п.5.2 договору кредиту про те, що договір діє на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки, але не раніше повного виконання сторонами своїх зобов`язань, не свідчить про те, що сторони погодили нарахування та сплату процентів від дати отримання позики і до дати повного виконання своїх зобов`язань позичальником. Умовами договору передбачено сплату позичальником неустойки у разі прострочення виконання грошових зобов`язань у виді неустойки (п.п.3.3 3.4 договору кредиту). Разом з тим, суду не надано доказів на підтвердження здійснення у визначеному договором порядку пролонгації договору позики між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] . Відтак, за встановлених судом обставин, наявність у п.5.2. договору кредиту умови про продовження строку його дії після настання строку виконання позичальником [PERSON] грошового зобов`язання у разі його невиконання, не впливає на настання узгодженого сторонами у п.1.2 договору кредиту строку повернення ним грошових коштів, та не змінює його. Відповідно до\~ст.530\~ЦК України,\~якщо у\~зобов`язанні\~встановлений строк\~(термін)\~його виконання,\~то воно\~підлягає виконанню\~у цей\~строк (термін).\~Статтею 612\~ЦК України\~передбачено,\~що боржник\~вважається таким,\~що прострочив,\~якщо він\~не приступив\~до виконання\~зобов`язання\~або не\~виконав його\~у строк,\~встановлений договором\~або законом. Боржник,\~який прострочив\~виконання зобов`язання,\~відповідає перед\~кредитором за\~завдані простроченням\~збитки і\~за неможливість\~виконання,\~що випадково\~настала після\~прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Виходячи зі змісту вищезазначених норм, а також п.1.2 договору кредиту, починаючи з 12 лютого 2024 року [PERSON] допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. А тому, виходячи з вищенаведеної правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, за період після прострочення боржника проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит) стягненню не підлягають. Крім того, на підставі п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь позикодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Відтак, суд не вбачає правових підстав для стягнення на користь ТОВ «Іннова Фінанс» нарахованих позичальнику [PERSON] за умовами договору кредиту процентів за користування позикою за межами встановленого у договорі строку кредитування, а тому вбачає підстави для стягнення цих процентів у розмірі, встановленому вищезазначеним договором 10500,00 грн., за період строку кредиту з 12.01.2024 по 11.02.2024 (14000,00 грн. * 2,5 % * 30 днів = 10500,00 грн.) Отже, загальний визнаний судом обґрунтованим розмір боргу [PERSON] за договором № 2690900124 від 12.01.2024 складає: 14000,00 грн. (тіло кредиту) + 10500,00 грн. (проценти) = 25500,00 грн. Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору на підставі ст.141 ЦПК України слід присудити пропорційно до розміру задоволених вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial