Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 серпня 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 718502628, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 2/1118-01, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 31 грудня 2020 року додатковою угодою № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору в новій редакції. Відповідно до реєстру боржників № 168 від 11 січня 2022 року до вказаного договору факторингу до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 718502628. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними в реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги № 2 від 06 березня 2023 року до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 36\~001,13 грн, з яких: 17\~346,35 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 18\~654,78 грн сума заборгованості за відсотками. Крім того, 28 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» і [PERSON] було укладено кредитний договір № 19834-09/2021, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. 21 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 21092022, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11\~830,00 грн, з яких: 2\~800,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 9\~030,00 грн сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам вказаних договорів, відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань, після відступлення права вимоги, останній не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів. У зв`язку з вказаними обставинами, просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 47 831,13 грн і судові витрати. За ухвалою суду від 18 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. 06 грудня 2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, згідно з яким відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки кредитний договір № 718502628, паспорт споживчого кредиту продукту «Комфорт» і додаткові угоди від 10 вересня 2021 року та 06 жовтня 2021 року до вказаного договору, не підписані електронними підписами його ( [PERSON] ) і кредитодавця, крім того датований 28 серпня 2021 року, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та додаткової угоди до нього в яких предмет договору не індивідуалізовано належним чином, а тому на час укладення даного договору факторингу в ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» було відсутнє право вимоги за вказаним кредитним договором. У зв`язку з вказаними обставинами вважав, що підстав для задоволення позовних вимог у цій частині немає. Водночас, зазначив, що відповідно до графіку платежів № 1 до договору № 718502628 визначено проценти за користування кредитом у розмірі 10\~246,18 грн, а тому заявлені позивачем до стягнення відсотки в розмірі 18\~654,78 грн суперечать графіку та не підтверджені відповідним розрахунком. Крім того, якщо кредитним договором передбачено внесення позичальником щомісячних платежів, то перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язку зі сплати чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу, а не закінчення строку дії договору, а тому, з огляду на те, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом 08 жовтня 2024 року, необхідно застосувати строк позовної давності до щомісячного платежу від 24 вересня 2021 року в розмірі 3\~942,88 грн, строк позовної давності за яким сплив 24 вересня 2024 року. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 19834-09/2021 від 28 вересня 2021 року вказав, що строк дії вказаного договору було неодноразово продовжено та остаточно додатковою угодою № 3 від 21 листопада 2021 року відстрочили виконання зобов`язання до 27 листопада 2021 року з наступним графіком погашення: термін надання кредиту 7 днів, фіксована процентна ставка 2,5%, сума відсотків за користування кредитом 2\~870 грн, всього до сплати 5\~670 грн. Разом з тим, якщо сума кредиту становить 2\~800 грн, а процентна ставка за день користування 2,5% за день користування, то станом на 27 листопада 2021 року за 7 днів відсотки повинні становити 490 грн, а тому вимога щодо стягнення відсотків у розмірі 9\~030 грн, яка нарахована поза межами строків кредитування, є безпідставною і задоволенню не підлягає. Вважав, що позивач не виконав вимоги ч. 2 ст. 83 ЦПК України та не надав доказів правомірності своїх вимог і набуття ним права вимоги за кредитними договорами, оскільки не надав договорів факторингу в повному обсязі, актів прийому-передачі реєстрів боржників і розрахунків заборгованості, які б відповідали умовам договору, а тому просив відмовити ТОВ «ФК «ЄАПБ» в задоволенні позову в повному обсязі. 17 грудня 2024 року до суду від представника позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Летун Т.В. надійшла відповідь на відзив, згідно з якою представник вважає відзив безпідставним, необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до умов укладених між відповідачем і фінансовими установами договорів, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, [PERSON] отримав кредитні кошти та зобов`язався їх повернути та сплати проценти за користування кредитом і прострочення, а також виконати інші зобов`язання у повному обсязі в строки та на умовах, передбачених договорами. Нарахування заборгованості здійснювалося у відповідності до умов договорів і додатків до них, а тому саме через неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань і було нараховано заборгованість, заявлену позивачем до стягнення. ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідача, що підтверджується відповідними договорами факторингу та реєстрами прав вимоги. Стосовно заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності представник заперечила та вказала, що відповідно до законодавства строк позовної давності продовжився на строк дії карантину та на строк дії в Україні воєнного стану, а тому строк позовної давності позивачем пропущено не було. З огляду на вказане, представник позивача вважає необґрунтованими обставини, на які посилається відповідач у відзиві, як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 28 серпня 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] було укладено договір № 718502628, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора MNV458MG, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 21\~300,00 грн, строком кредитування 112 днів до 11 січня 2022 року, зі сплатою дисконтної процентної ставки в розмірі 251,85% річних, у розрахунку 0,69 % в день від суми кредиту за час користування ним. Згідно з п. 1.5. договору на умовах, викладених у п. 1.6. договору, до відносин між сторонами застосовується умови нарахування процентів за ставкою 474,50% річних, що становить 1,30% в день від суми кредиту за час користування ним. Пунктом 1.6. договору визначено, що умови нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою застосовуються за умови, що кожен з чергових платежів здійснений не пізніше строку, вказаного в графіку платежів за цим договором. Сторони погодили, що у разі прострочення повернення будь-якого з платежів за цим договором умови про нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою, починаючи з наступного дня, що слідує за датою платежу. За умовами застосування до відносин між сторонами умов нарахування процентів за базовою процентною ставкою: загальні витрати за кредитом складають 18\~929,96 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту складає 40\~229,96 грн (а.с. 7-11, 14, 93). За умовами додаткової угоди від 10 вересня 2021 року до вказаного договору сторони дійшли згоди, в зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити загальний строк, на який був наданий кредит за договором, та строк оплати наступного чергового платежу продовжити на 30 днів, а в подальшому за умовами додаткової угоди від 06 жовтня 2021 року на 11 днів (а.с. 12, 13). 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 111-114). 31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, за умовами якої сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції, з якої вбачається, що згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром прав вимог (а.с. 15-17). 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 20102022. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 06 березня 2023 року до вказаного договору факторингу ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги до відповідача в сумі 36\~001,13 грн, з яких: 17\~346,35 грн заборгованість за основною сумою боргу, 18\~654,78 грн заборгованість за відсотками (а.с. 18-20). Згідно з розрахунком позивача, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 718502628 станом на 31 серпня 2024 року становить 36\~001,13 грн і складається із: 17\~346,35 грн заборгованість по основному боргу, 18\~654,78 грн заборгованість по відсоткам (а.с. 21). Крім того, 28 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» і [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 19834-09/2021, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора 0403, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2\~800,00 грн, строком на 30 днів до 27 жовтня 2021 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% на добу; загальна вартість кредиту становить 4\~900,00 грн, яка складається із: 2\~800,00 грн сума кредиту за договором, 2 100,00 грн проценти за користування кредитом (а.с. 26-29, 97). У подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод до договору про надання фінансового кредиту № 19834-09/2021, за умовами яких сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором до 27 листопада 2021 року та визначили, що сума заборгованості становить 5\~670,00 грн і складається із: 2\~800,00 грн сума кредиту, 2\~870,00 грн сума відсотків за користування кредитом (а.с. 30-33). 21 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 21092022, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11\~830,00 грн, з яких: 2\~800,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 9\~030,00 грн сума заборгованості за відсотками (а.с. 34-37). Згідно з розрахунком позивача, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 19834-09/2021 станом на 31 серпня 2024 року становить 11\~830,00 грн і складається із: 2\~800,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 9\~030,00 грн сума заборгованості за відсотками (а.с. 38). Відповідно до ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639\~ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Законом України\~«Про електронну\~комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3\~цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з абз. другим частини другої статті 639\~ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами договору досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаних кредитних договорів, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Як вбачається зі змісту відзиву відповідачем не оспорюється отримання ним за вказаними договорами грошових коштів в розмірі, що зазначені у таких договорах. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту № 19834-09/2021 від 28 вересня 2021 року не виконав, у передбачений у договорі строк кошти (суму кредиту) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми кредиту в розмірі 2\~800,00 грн і вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд зазначає наступне. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.\~1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між фінансовою установою і відповідачем договору про надання фінансового кредиту № 19834-09/2021 від 28 вересня 2021 року, дана фінансова установа надала позичальнику суму кредиту, а останній зобов`язувався повернути наданий кредит у повному обсязі у визначений договором і додатковою угодою від 21 листопада 2021 року строк до 27 листопада 2021 року. Таким чином, позикодавець відповідно до ст.\~1048\~ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування до 27 листопада 2021 року. Згідно з розрахунком позивача (а.с. 38), заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 19834-09/2021 станом на 31 серпня 2024 року становить 11\~830,00 грн і складається із: 2\~800,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 9\~030,00 грн сума заборгованості за відсотками. Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитом включає періоди, які виходять за межі строку кредитування, а тому є безпідставною і задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом у межах строку кредитування у розмірі, визначеному додатковою угодою від 21 листопада 2021 року до договору про надання фінансового кредиту № 19834-09/2021, а саме 2\~870 гривень. Таким чином, оскільки відповідач умови договору про надання фінансового кредиту № 19834-09/2021 від 28 вересня 2021 року належним чином не виконував, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги в цій частині, стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про надання фінансового кредиту 19834-09/2021 від 28 вересня 2021 року в розмірі 5\~670 грн, яка складається із: 2\~800,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 2\~870,00 грн сума заборгованості за відсотками. Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором № 718502628 від 28 серпня 2021 року слід зазначити наступне. За змістом ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор\~у зобов`язанні\~повинен передати\~новому кредиторові\~документи,\~які засвідчують\~права,\~що передаються,\~та інформацію,\~яка є\~важливою для\~їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України). Основними засадами цивільного судочинства згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України є змагальність та диспозитивність. Принцип змагальності полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Принцип диспозитивності цивільного процесу полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Вказані норми кореспондуються зі статтею 81 ЦПК України, яка визначає обов`язок доказування і подання доказів. Згідно з вказаною нормою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 і 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач обґрунтовував заявлені вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором № 718502628 від 28 серпня 2021 року тим, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 2/1118-01, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 31 грудня 2020 року додатковою угодою № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору в новій редакції. Відповідно до реєстру боржників № 168 від 11 січня 2022 року до вказаного договору факторингу до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 718502628. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними в реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги № 2 від 06 березня 2023 року до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 36\~001,13 грн, з яких: 17\~346,35 грн сума заборгованості по основному боргу, 18\~654,78 грн сума заборгованості по відсоткам. За умовами договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за цим договором. Згідно з п. 4.1. договору право вимоги\~переходить від\~клієнта до\~фактора в\~день підписання\~сторонами реєстру\~прав вимог,\~по формі\~встановленій у\~відповідному додатку.\~Підписанням реєстру\~прав вимоги\~сторони засвідчують\~передачу права\~вимоги до\~боржників в\~повному обсязі,\~за відповідним\~реєстром права\~вимоги (а.с. 111-114). За змістом додаткової угоди № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, а саме п. 4.1. угоди, наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром прав вимоги. На підтвердження відступлення ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» права вимоги ТОВ «Таліон Плюс» позивачем надано витяг з реєстру прав вимоги № 168 від 11 січня 2022 року (а.с. 115). Однак, вказаний витяг підписаний електронним цифровим підписом лише директора ТОВ «Таліон Плюс» Патіюка В.В., підпису представника ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» даний витяг з реєстру прав вимоги не містить. Фактично доданий витяг з реєстру прав вимоги № 168 від 11 січня 2022 року є документом, що створений ТОВ «Таліон Плюс» і підписаний його керівником, а тому не може слугувати підтвердженням переходу до ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до відповідача за договором № 718502628 від 28 серпня 2021 року. Крім того слід зазначити, що долучена до позовної заяви копія додаткової угоди № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 не засвідчена позивачем у встановленому порядку, що не відповідає положенням ст. 95 ЦПК України, та не містить усіх аркушів документу, що унеможливлює встановлення усіх її умов. Оскільки позивачем не надано належних, достатніх і достовірних доказів на підтвердження відступлення ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та набуття ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до [PERSON] за договором № 718502628 від 28 серпня 2021 року, зокрема витягу з реєстру прав вимоги № 168 від 11 січня 2022 року, який підписаний представниками сторін договору факторингу № 28/1118-01, укладеного 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», то підстав для задоволення позовних вимог у цій частині суд не вбачає. Враховуючи викладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність і достовірність кожного доказу окремо, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, оскільки позивачем не доведено належними, достовірними та достатніми доказами факт набуття ТОВ «Таліон Плюс», а в подальшому й самим позивачем права вимоги до [PERSON] за договором № 718502628 від 28 серпня 2021 року, то суд вважає позовні вимоги в цій частині необґрунтованими та недоведеними, а тому дійшов висновку про необхідність відмови в їх задоволенні. Оскільки позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 358,95 грн, виходячи з розрахунку: 5\~670 грн (розмір задоволених позовних вимог) * 3 028 грн (сума сплаченого судового збору) / 47\~831,13 грн (розмір заявлених позовних вимог).

Outcome: partial