Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат Лисенко А.О., звернулися до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовною заявою про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. від 21.05.2020 за реєстровим номером 18226, яким стягнуто з позивача на користь АТ «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 23 190, 98 грн., - таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що нотаріус вчинив виконавчий напис з посиланням на пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Цей пункт передбачає вчинення виконавчих написів нотаріусів, за якими відбувається стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Зазначений пункт 2 був внесений до Переліку документів Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662, яка постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 визнана незаконною та не чинною. Враховуючи, що виконавчий напис вчинено 21.05.2020, тобто після ухвалення цього рішення, позивач вважає, що у нотаріуса були відсутні підставі для вчинення вищевказаного виконавчого напису нотаріуса. Позивач вказує, що заборгованість за тілом кредиту, процентами та комісією є оспорюваними сумами та такими, що ним не визнаються. Вказує, що Міністерство Юстиції листом вих. № 5235/19.5.6/32-20 від 25.06.2020 року "Щодо вчинення виконавчих написів нотаріусів" звертало увагу Міжрегіональних управлінь Міністерства Юстиції на те, що вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями не вбачається за можливе. Також позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати, які складають 5 000 грн. на правову допомогу. Ухвалою суду від 05.11.2024 справу прийнято до провадження суддею Демченко І.М. та призначено її до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Цією ж ухвалою суду задоволено клопотання позивача про витребування доказів та у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Пашкова Ю.Д. належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № [NUMBER]; у Київському державному нотаріальному архіві матеріали справи щодо виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 18226, який вчинила 21.05.2020 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., а також копії сторінок з реєстру нотаріальних дій, які містять інформацію про час та факт вчинення цієї нотаріальної дії. Ухвалою суду від 15.11.2024 в порядку ст.ст. 149-153 ЦПК України вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № [NUMBER], відкритому 05.07.2020 приватним виконавцем Попляком В.В., до завершення розгляду цієї справи по суті. Повідомлення про виконання вищевказаних ухвал суду про забезпечення позову та витребування доказів до суду не надходили. 02.12.2024 відповідачем АТ «СЕНС БАНК» у системі «Електронний суд» сформовано відзив. За положеннями частини сьомої статті 178 КПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Ухвалою про відкриття провадження у справі від 05.11.2024 відповідачеві надано строк для подачі відзиву - п`ятнадцять днів із дня вручення цієї ухвали. Представник відповідача АТ «СЕНС БАНК» Кравцова С.М. вказує, що з ухвалою ознайомився 15.11.2024, коли банк направив представнику копію зазначеної ухвали для ознайомлення, у зв`язку з чим просить суд поновити пропущений строк для подачі відзиву. При вирішенні заяви представника відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву, суд виходить з такого. Відповідно до положень ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Натомість встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч.2 ст.127 ЦПК України). З огляду на викладене, поновленню підлягає лише строк, встановлений законом. Відповідно до ч.2 ст.174 ЦПК України заявами по суті справи, крім іншого, є: позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив). Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.ч.7, 8 ст.178 ЦПК України). Таким чином, враховуючи положення ч.8 ст.178 ЦПК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення строку для подання відповідачем відзиву на позовну заяву, оскільки строк для подання відзиву на позовну заяву є таким, що встановлюється судом, а тому може бути лише продовжений за умови подання учасником справи заяви про його продовження до закінчення цього строку. Заяви про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву представником АТ «СЕНС БАНК» суду подано не було, хоча така процесуальна можливість була наявна, враховуючи дати отримання банком позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі. Згідно квитанції № 1942275 позовна заява з додатками доставлена до зареєстрованого Електронного кабінету АТ «СЕНС БАНК» 26.10.2024 о 15:17. Довідкою, сформованою автоматизованою системою документообігу суду, підтверджено доставку ухвали про відкриття провадження у справі до зареєстрованого Електронного кабінету АТ «СЕНС БАНК» 05.11.2024 21:50:58 , що свідчить про обізнаність останнього про встановлені судом строки для подання відзиву на позов. Крім того, тривалість вжитих банком заходів з метою ознайомлення представника з матеріалами цивільної справи не є поважною причиною пропуску строку для подання відзиву, оскільки держава не відповідальна за професійний юридичний захист особи у цивільній справі, незалежно від того, на яких умовах надається правова допомога - на умовах безкоштовної чи оплатної правової допомоги адвоката, крім особливих обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 30 березня 1999 року у справі «Tuzinski проти Польщі», заява №40140/98); в обов`язки держави також не входить забезпечення необхідного балансу між ефективним доступом до суду з одного боку, та незалежністю професії юриста з іншого (рішення Європейського суду з прав людини від 22 березня 2007 року у справі «Старощик проти Польщі», заява №59519/00). Отже, з урахуванням наведених висновків Європейського суду з прав людини, суд у цивільній справі не оцінює професійність, якість чи своєчасність правової допомоги, яка перешкодила особі, якій вона надається, отримати ефективний доступ до суду. Інших належних, допустимих та достовірних доказів наявності об`єктивних перешкод для реалізації наданого відповідачу права на подання відзиву на позовну заяву суду надано не було. З огляду на викладене, враховуючи положення ч.2 ст.127, ч.8 ст.178 ЦПК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення строку для подання відповідачем відзиву на позовну заяву, та здійснення подальшого розгляду справи за наявними матеріалами. З інформації, розміщеної на офіційному вебсайті Мін`юсту, судом встановлено, що Наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2021 № 931/5 відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 19.02.2021 № 5 та на підставі підпункту «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 28.07.2008 року за № 6685 на ім`я [PERSON] , анульовано. Приватний виконавець до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою, сформованою автоматизованою системою документообігу суду про успішну доставку до Електронного кабінету всіх процесуальних документів у цій справі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив фактичні обставини та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що виконавчим написом № 18226, вчиненим 21.05.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. на підставі ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, звернуто стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 500819986 від 08.08.2019 у розмірі 23 190, 98 грн. 1 грудня 2022 року «Альфа-Банк Україна» змінив назву на «Сенс Банк». У виконавчому написі нотаріуса зазначено, що заборгованість виникла за кредитним договором № 500819986 від 08.08.2019, укладеним між позивачем та АТ «Альфа-Банк». На підставі оферти на укладення угоди про надання кредиту № 500819986 від 08.08.2019 встановлено, що [PERSON] погодила умови споживчого кредиту в АТ «Альфа-Банк» за програмою «кредит готівкою», сума кредиту - 21 715, 51 грн., процентна ставка - 23% річних, строк кредиту - 36 місяців, датою повернення кредиту є 09.08.2022, спосіб видачі - переказ коштів на рахунок . Будь-яких доказів щодо перерахування кредитних коштів на відкритий на ім`я [PERSON] банківський рахунок матеріали цивільної справи не містять. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Установлені судом обставини у цій справі свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 21.05.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Доказів виконання умов банком кредитного договору від 08.08.2019, надання кредитних коштів та документів, що підтверджують безспірність заборгованості та її детальний розрахунок до суду не надано. Таким чином, у момент вчинення виконавчого напису були відсутні правові підстави для його вчинення, що узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 по справі № 910/10374/17. Окрім цього, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п.2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче. Згідно з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 05 червня 2017 року у справі №6-887цс17 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (пункт 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц). Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Як вбачається із умов споживчого кредиту, строком його повернення визначено 09.08.2022, однак з виконавчого напису встановлено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 19.10.2019 по 16.01.2020. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання стягувачем письмової вимоги до боржника про усунення порушень. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Із урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Наведена норма закону спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Таким чином, повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Отже, безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно з нормами ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 2.1.1 Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30 грудня 1998 року № 566, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, відповідачем не надано до суду належним чином завірені копії документів, що подавалися приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, а саме: первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки та інше), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, є правильними. Період нарахування відсотків взагалі неможливо визначити та перевірити їх нарахування в межах строку дії договору та відсоткову ставку. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком стягувача, який у даній справі не довів суду належними та допустимими доказами її розмір. Із досліджених судом документів та змісту виконавчого напису достовірно не вбачається те, що дійсно на момент вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, та що вищезазначена заборгованість складалася саме з такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Із огляду на це, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічна правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду у справі № 826/20084/14 від 20 червня 2018 року. Доказів направлення [PERSON] будь-яких претензій чи повідомлень-вимог про попередження боржника про заборгованість, умови та порядок її погашення, відступлення прав вимоги із підтвердженням направлення та вручення позивачу таких документів, в матеріалах справи немає. Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не витребував від стягувача додаткових документів, вчинив виконавчий напис в порушення норм ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення боржника про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що також узгоджується з установленими у даній справі фактичними обставинами (аналогічний правовий висновок сформульований у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 по справі № 645/1979/15-ц . З огляду на вищевикладені доводи та установлені обставини справи, суд дійшов до висновку про вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріусом із порушенням чинного нотаріального законодавства, а тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню, в якості ефективно застосованого судом способу захисту порушеного права позивача на недоторканність його грошових коштів. За положеннями частини 7 статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211, 20 грн. Питання понесених позивачем витрат на правову допомоги вирішити в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved