Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

21 жовтня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що він та відповідачка з 1990 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 21.02.2023 року шлюб між ними було розірвано. З 2019 року і по даний час відповідачка жодного разу не навідувала свою доньку і свідомо не піклується про її фізичний та духовний розвиток, про її догляд матеріальне забезпечення. В шлюбі у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка з народження і поданий час проживає разом з ним, а мати дитини з 2019 року разом з ними не проживає, оскільки виїхала за кордон та на даний час перебуває в Росії. Тобто, вона зовсім не цікавиться ні станом здоров`я, ні матеріальним забезпеченням своєї доньки, ні її доглядом тощо. Всі матеріальні витрати щодо утримання [PERSON] несе він: придбаває їй одяг, харчування, медикаменти, оплачує інші потреби дитини. На даний час, донька навчається в Ружинській гімназії, а відповідачка, як її мати, жодного разу, починаючи з 2019 року, до доньки не приїздила, в гімназію не заходила, не цікавилась успішністю дитини, з вчителями не спілкувалась навіть по телефону. Повертатись в Україну та змінити своє ставлення до дитини відповідачка не бажає. Ружинською селищною радою Житомирської області було проведено обстеження матеріально - побутових умов проживання їхньої доньки та розглянуто питання про доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав відносно неї. Згідно висновку органу опіки і піклування Ружинської селищної ради доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її дитини - [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що відповідачка добровільно не надає жодної матеріальної допомоги, позивач просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що після розлучення мати дитини не цікавиться дитиною зовсім. З 2019 року з ним та донькою не проживає, перебуває в Росії. Просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав. Відповідачка у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. В матеріалах справи міститься нотаріально завірена заява, в якій вона зазначила що погоджується на позбавлення батьківських прав відносно своєї неповнолітньої доньки [PERSON] . Суд розцінює вказану заяву як визнання позовних вимог. Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору представник Органу опіки та піклування Ружинської селищної ради Житомирської області в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі, встановив, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 14.06.2017 року Ружинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 36 складено 17.03.2009 року виконавчим комітетом Білозерської міської ради м. Добропілля Донецької області (а.с. 13, а.с. 38). Згідно рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 21.02.2023 року (справа № 291/113/23) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.14). Відповідно до витягу № 325 від 30.08.2024 року вбачається, що [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом із своєю донькою [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 21.07.2015 р. ( а.сп.8). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] , жителя [ADDRESS] вбачається, що до складу її сім`ї входить батько [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . Сім`я проживає у цегляному будинку, який має 3 житлових кімнати та кухню, санвузол, коридор, веранду. До будинку підведений газ. У дитини є місце для відпочинку та ігор. Санітарний стан помешкання добрий. Сім`я обробляє земельну ділянку 0,06 га. Батько пенсіонер за вислугою років. Дохід сім`ї складається з пенсії 15000 грн. У дитини є сезонний одяг та взуття. Сім`я забезпечена продуктами харчування та паливом. У доньки [PERSON] є окрема кімната, яка облаштована відповідно до її віку та вподобань. На час обстеження [PERSON] закінчила 9 клас та буде продовжувати навчання в Ружинському ліцеї. Мама дівчинки не проживає з дитиною з 2019 року, перебуває в м. Москва РФ, з батьком розлучена в 2023 році. Всім необхідним дитину забезпечує батько. Зі слів дівчини мама телефонує рідко, матеріально не допомагає. Висновки комісії: Рекомендувати батькові звернутись до суду на позбавлення батьківських прав матері дитини (а.с.17). Згідно рішення ВК Ружинської селищної ради №189 від 22.08.2024 року затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Відповідно до висновку ВК Ружинської селищної ради про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , виходячи з інтересів дитини, ВК Ружинської селищної ради, як орган опіки і піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Згідно заяви від 05.12.2024, посвідченої нотаріусом Одинцовського нотаріального округу Московської області Божком Андрієм Івановичем зареєстрованої в реєстрі № 50/381-н/50-2024-10-754, [PERSON] дає згоду на позбавлення її батьківських прав, щодо своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Переклад тексту виконано перекладачем Єгоровою Аліною Олексіївною (а.с.16). Згідно характеристики Ружинського ліцею вбачається, що [PERSON] навчається в 10-А класі Ружинського ліцею. Учениця характеризується позитивно. Проживає з батьком. Він відповідально ставиться до виховання та навчання дитини. Вдома створені всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини, здійснюється контроль за успішністю та поведінкою доньки. Батько завжди підтримує тісний зв`язок з класним керівником, постійно відвідує батьківські збори та шкільні заходи (а.с.55). Згідно довідки Відділу обслуговування громадян №15 (Сервісний центр) Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області, гр.. [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію по віку з 24.10.2012 року (а.с.56). В судовому засіданні неповнолітня [PERSON] , пояснила, що проживає з батьком, який її утримує та займається її вихованням. Мати з 2019 року з ними не проживає, перебуває в Росії. Мати не спілкується з нею, та не цікавиться нею. Не надає матеріальну допомогу. Тобто вона усунулась від виховання та забезпечення її, цим займається батько та допомагає тітка, дідусь з бабусею по лінії батька. Вона не заперечує щоб матір було позбавлено батьківських прав по відношенню до неї. В судовому засіданні свідки [PERSON] , та [PERSON] , пояснили, що проживають по сусідству з позивачем [PERSON] та його донькою. Матір дитини, [PERSON] десь приблизно з 2019 року з чоловіком та донькою не проживає. Вихованням доньки та її утриманням займається виключно батько. [PERSON] доглянута та розвинена дівчинка. Зі слів [PERSON] відомо, що мати з дитиною не спілкується навіть засобами зв`язку, та не надає кошти на її утримання. У виховані доньки, [PERSON] до помає сестра та його батьки. Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" (далі - Постанова ВСУ) ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 15 вказаної Постанови ВСУ позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991р. №789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Конвенцією про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3). Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9). Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення . Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 191 СК України визначено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З пояснень позивача, свідків та досліджених доказів, стверджується свідоме нехтування відповідачкою своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та ухилення нею від її виховання, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідачка на думку суду не може позитивно впливати на виховання та розвиток дитини, оскільки ухиляються від виконання батьківських обов`язків, крім того саме це визнає, що вбачається із письмової заяви поданої до суду, в якій вона позовні вимоги визнала повністю. Ці обставини свідчать про невиконання відповідачкою батьківських обов`язків, закріплених частинами 1-3 статті 150 Сімейного кодексу України. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідачка виконує свої обов`язки щодо виховання дитини або які б свідчили про поважність причин невиконання нею своїх батьківських обов`язків. Оцінюючи викладені обставини, визнання позову відповідачкою, що вбачається з нотаріально засвідченої заяви, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини та стягнення з неї на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.10.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць суд допускає до негайного виконання відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України. Задовольняючи позов суд стягує з відповідачки на користь позивача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав у розмірі 1211, 20 грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 1211, 20 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів. На підставі ст.ст.150, 164, 166, 167, 180-183 Сімейного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року

Outcome: approved