Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини після [PERSON] , яка померла [INFO] , протягом трьох місяців з часу набрання рішення суду законної сили. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказала про те, що [INFO] померла [PERSON] . Останній день подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори - 12.07.2021 (перший робочий день) з урахуванням, що останній день припав на вихідний день. За життя, 11.08.2011 [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все її майно, яке буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також все те, що буде належати їй за законом на день її смерті та що згідно із законодавством України може були успадкованим, у повному обсязі, без будь-яких винятків заповіла [PERSON] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний № [NUMBER] . Вказаний заповіт було посвідчено 11.08.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селівоном А.М. та зареєстровано в реєстрі за № 508. Втім, до 18.03.2024 їй не було відомо про смерть заповідача/спадкодавиці, а також не могло бути відомо напевно про існування заповіту, складеного на її ім`я, що обґрунтовує наступним. Спадкодавиця [PERSON] з 29.05.1963 працювала в Інституті напівпровідників Академії наук України (далі - Інститут), де познайомилась з [PERSON] , матір`ю спадкоємиці. Відповіддю від 22.03.2024 № 31207/11-336 Інститут повідомив, що [PERSON] працювала в інституті за основним місцем роботи з 01.09.1980 по 11.09.2006 на посаді техніка 1 категорії у науковому структурному відділі «Напівпровідникових гетеросистем» №18. Відповіддю від 25.03.2024 № 31207/11-347 Інститут повідомив, що [PERSON] працювала в інституті за основним місцем роботи з 29.05.1963 по 10.01.2021 та займала посаду старшого наукового співробітника у науковому структурному відділі «Напівпровідникових гетеросистем» №18. [PERSON] та [PERSON] пропрацювали разом в одному структурному відділі Інституту 26 років та мали тісні дружні стосунки. Як відомо, чоловік [PERSON] помер у 2009 році. На момент смерті [PERSON] не мала дітей, братів, сестер та інших родичів, проживала одна. При цьому, [PERSON] усно повідомляла [PERSON] (мати позивача) про намір скласти заповіт на її дочку, позивача. [PERSON] відчувала довіру та безпеку по відношенню до подруги та її дитини, хоча і не мала сімейних чи родинних відносин з ними. Про факт складання [PERSON] заповіту від 11.08.2011 на ім`я позивача та про його чинність їй не було відомо, так як це не могло бути очевидним, адже заповідач мала право у будь який момент змінити свою волю, скасувати або змінити заповіт за десять років з моменту його складання. Зазначила, що вона та її мати [PERSON] довгий проміжок часу у всьому підтримували [PERSON] , а саме: підтримували з побутових питань, купували ліки та продукти. Близькі відносини матері позивача та померлої продовжувались до 2020 року, а з весни 2020 року спілкування матері позивача з [PERSON] припинилось на вимогу останньої. Можливість спілкування також була утруднена установленням з 12.03.2020 на всій території України карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. При цьому, в оточенні [PERSON] з`явилась нова особа, невідома позивачу та її матері, хоча лише померла була зареєстрована у квартирі станом на 10.01.2021. Про обставини смерті заповідача стало відомо з телефонної розмови з прокурором Дніпровської окружної прокуратури Польщиковим І.В., яка відбулась [INFO] та стало відомо, що [PERSON] померла та згідно Спадкового реєстру позивачка значиться спадкоємцем померлої за заповітом. Виконавши пошук на веб-порталі Судова влада України та у розділі Єдиний державний реєстр судових рішень за номером справи 755/3608/23 стало відомо, що з 20.03.2023 у провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває справа № 755/3608/23 за заявою Дніпровської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, заінтересовані особи: [PERSON] , [PERSON] , Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання спадщини відумерлою. Також зазначила, що ніколи не мешкала за адресою реєстрації [ADDRESS] , не отримувала та не могла отримувати будь-які повідомлення та виклики за такою адресою. З огляду на те, що не мала сімейних чи родинних відносин з [PERSON] та вона з весни 2020 року відсторонилась від спілкування з її матір`ю, то позивач не мала можливості з власної ініціативи, та вільно отримати інформацію про стан здоров`я [PERSON] . За таких обставин, дізнатись позивачу про смерть [PERSON] раніше 18.03.2024 та іншим шляхом, ніж це відбулось, було неможливо. З метою оформлення своїх спадкових прав на майно звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Горбунової Л.В. із заявою-клопотанням від 22.03.2024. Отримана від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Горбунової Л.В. довідка - повідомлення від 21.02.2022 № 19/02-14 за змістом зводиться до відмови у здійсненні нотаріальних дій щодо Спадкової справи №04/2021, яка зареєстрована у спадковому реєстрі у зв`язку з пропуском нею встановленого законодавством строку для прийняття спадщини. Такі обставини свідчать про відсутність у позивача можливості оформити спадщину у нотаріальному порядку та про необхідність у зверненні до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.04.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі, за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомлення учасників справи. Сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Витребувано з Київського державного нотаріального архіву докази. Копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви з додатками відповідачем було отримано 22.04.2024, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Третя особа, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Л.В., копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви з додатками не отримала, а конверт повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за місцем обслуговування». 14.05.2024 від позивача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. 06.06.2024 до суду з Київського державного нотаріального архіву надійшли витребувані судом докази. 25.06.2024 до суду з Київського державного нотаріального архіву надійшли витребувані судом докази. 28.06.2024 до суду від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшли додаткові пояснення разом з клопотаннями про приєднаннями доказів до матеріалів справи. 01.07.2024 судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , про що постановлено ухвалу у порядку ч. 4 ст. 259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання. 05.08.2024 до суду від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшли клопотання про приєднання та витребування доказів. 05.09.2024, 11.09.2024 до суду від відповідача надійшов відзив, який поданий після спливу п`ятнадцятиденного строку для подання відзиву з дня отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками, встановленого ухвалою суду про відкриття провадження. Зважаючи на те, що відзив надійшов до суду поза строком, встановленим судом для подання відзиву на позовну заяву, суд вирішує справу за наявними у справі матеріалами. 05.09.2024 та 14.10.2024 судом постановлено ухвали про витребування доказів. 17.10.2024 до суду з Дніпровського відділу міграційної служби у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління ДМС України надійшла інформація щодо витребування судом доказів. 19.11.2024 до суду з Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області та Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області надійшла інформація щодо витребування судом доказів. Інших заяв по суті справи від учасників справи не надійшло. При цьому, 28.11.2024 до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, у якій остання позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Сторони у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить наступного. Як убачається з матеріалів справи, заявницею у справі є [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . До 15.03.2007 остання була [PERSON] та у зв`язку із усиновленням прізвище та по батькові було змінено на [PERSON] . У подальшому останньою укладено шлюб та у зв`язку із державною реєстрацією шлюбу прізвище було змінено на [PERSON] (т. 1 а.с. 14-15, 22-23, 50, 51). Предметом позовних вимог є спадкові права [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , що залишилася після смерті [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 218). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] , яка належала померлій на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.10.1999, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва та свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.03.2014, та грошові вклади розміщені в АТ «Державний ощадний банк України» (т. 1 а.с. 167, 173, 175-176). 22.03.2024 [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Горбунової Л.В. із заявою-клопотанням про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 41). Довідкою-повідомленням від 25.03.2024 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В. повідомлено [PERSON] про пропуск нею строку для подання заяви про прийняття спадщини та роз`яснено про необхідність звернутися до суду із позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом (т. 1 а.с. 43-44). При цьому, 11.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашкіним І.О. було заведено спадкову справу № 4/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку зі поданням [PERSON] заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 96 - 136). За життя 11.08.2011 [PERSON] було складено заповіт, яким остання на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «все моє майно, яке буде належати мені на день моєї смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також все те, що буде належати мені за законом на день моєї смерті та що згідно із законодавством України може бути успадкованим, у повному обсязі, без будь-яких винятків заповідаю [PERSON] », який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селівоном А.М. та зареєстрований в реєстрі за № 508 (т. 1 а.с. 40, 93). Із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись [PERSON] та [PERSON] . Убачається, що [PERSON] заявила про свої спадкові права на підставі заповіту, складеного [PERSON] 11.08.2011, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селівоном А.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 508. Водночас [PERSON] заявив про свої спадкові права як спадкоємець за законом (т. 1 а.с. 98, 136). З`ясовуючи про наявність зв`язків, зокрема родинних, між померлою та [PERSON] , а також [PERSON] судом встановлено наступне. Згідно відомостей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 103-2494 від 28.03.2024, станом на 10.01.2021 за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована одна особа - [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 64). Чоловік [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] та остання успадкувала після смерті останнього належну йому частку в квартирі (т. 1 а.с. 173). Звертаючись із заявою про прийняття спадщини [PERSON] на підтвердження родинних зв`язків приватному нотаріусу подав: копію свідоцтва про смерть [PERSON] від 05.02.2021 видане Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ); свідоцтво про народження [PERSON] , де батьками вказані [PERSON] та [PERSON] ; свідоцтво про народження [PERSON] - матері [PERSON] , де батьками вказані [PERSON] та [PERSON] ; свідоцтво про народження [PERSON] , де батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 144, 148-156). У той же час, згідно відповіді Інституту фізики напівпровідників ім. В.Є. Лашкарьова НАН України від 21.05.2024 № 31207/11-557, в автобіографії [PERSON] зазначено (національність росіянка) - мати [PERSON] , 1912 року народження; вітчим - [PERSON] , 1904 року народження, батько - [PERSON] , 1913 року народження, чоловік [PERSON] , 1939 року народження (т. 1 а.с. 187). Відповідно до заяви про видачу паспорту громадянина України (Форма № 1) [PERSON] , [INFO] , батьками останньої зазначені - [PERSON] , мати - [PERSON] , що відповідає відомостям автобіографії [PERSON] та не відповідає відомостям в свідоцтві про народження [PERSON] , яке подане [PERSON] до приватного нотаріуса КМНО Пашкіна І.О. (т. 2 а.с. 23). Відповідно до заяви про видачу паспорту громадянина України (Форма № 1) [PERSON] , [INFO] , батьками останнього зазначені - [PERSON] , мати - [PERSON] (т. 2 а.с. 37), що не відповідає відомостям в свідоцтві про народження [PERSON] , яке подане останнім до приватного нотаріуса КМНО Пашкіну І.О. Таким чином, аналізуючи встановлене у сукупності, суд приходить висновку про те, що між померлою [PERSON] та [PERSON] відсутні родинні зв`язки, що підтверджується матеріалами справи та вказує на відсутність спадкових прав останнього на майно після смерті [PERSON] за законом. Крім того, будучи залученим до участі в даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] не скористався своїм правом на подання пояснень третьої особи та не подав доказів, які б свідчили про наявність у останнього права на спадкування майна після померлої [PERSON] за законом. Також, з відповіді Київського відділу державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 1754/33.12-58 від 08.07.2024 убачається, що на підставі актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , № 304 від 05.02.2021 свідоцтво про смерть відділом не видавалося, що спростовує факт отримання [PERSON] свідоцтва про смерть [PERSON] , яке останній долучив до заяви про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 220). Водночас судом установлено, що матір позивача [PERSON] та померла [PERSON] працювали в Інституті фізики напівпровідників ім. В.Є. Лашкарьова НАН України та між ними склались дружні та робочі відносини, що не виключає волі померлої розпорядитись майном на користь позивача, яка була близькою людиною в оточенні померлої (т. 1 а.с. 55-57). Таким чином, враховуючи наведене, беручи до уваги встановлені факти у сукупності, вирішуючи позовні вимоги про визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, суд доходить наступного. Загальні положення про спадкування врегульовані Главою 84 Книги шостої Спадкове право Цивільного кодексу України. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17.10.2019 у справі № 766/14595/16, від 30.01.2020 у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31.01.2020 у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). Водночас, з урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17.03.2021 у справі № 638/17145/17, від 22.03.2023 у справі № 361/8259/18. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. Такі висновки викладені у постанові ВП ВС від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24). Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 дійшла переконання про наявність підстав для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06.09.2017 у справі № 6-496цс17, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом конкретизації, зазначивши таке: - необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; - втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини; - спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; - тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування). У цій справі судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із чим відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема і на квартиру за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] була зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] . 22.03.2024 [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Горбунової Л.В., оскільки лише 18.03.2024 останній стало відомо про смерть [PERSON] . Довідкою-повідомленням від 25.03.2024 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В. повідомлено [PERSON] про пропуск нею строку для подання заяви про прийняття спадщини та роз`яснено про необхідність звернутися до суду із позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом (т. 1 а.с. 43-44). Суд у цій частині також враховує, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.04.2024 у цивільній справі № 755/3608/23 цивільну справу за заявою Дніпровської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, заінтересовані особи: [PERSON] , [PERSON] , Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання спадщини відумерлою залишено без розгляду (т. 1 а.с. 75-76). При цьому, про наявність заповіту [PERSON] стало відомо 18.03.2024 після отримання кореспонденції суду та повістки про виклик до прокуратури (т. 1 а.с. 24-39). Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 6 п.24 постанови №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно з ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, за обставинами цієї справи позивач є спадкоємцем майна померлої [PERSON] за заповітом, проте не є спадкоємицею жодної черги спадкування за законом, не проживала із спадкодавцем та не мала з нею жодних родинних зв`язків, що позбавляло останню бути обізнаною про наявність заповіту складеного на користь неї та про смерть спадкодавця, що виключало можливість останньої звернутися у встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини, що суд визнає поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини та приходить до переконання про задоволення позовних вимог [PERSON] до Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Леся Василівна, [PERSON] , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Враховуючи вказані обставини, що стали підставою для пропуску позивачем встановленого строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , суд дійшов висновку про визнання поважними причини пропуску позивачкою строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з чим суд вважає обґрунтованим, визначити позивачу - [PERSON] додатковий строк у три місяці з дня набрання рішення суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті - [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та задоволення позову [PERSON] до Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Леся Василівна, [PERSON] , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. На підставі викладеного та

Outcome: approved