Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

Позивач, [PERSON] у серпні 2024 року звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання дітей: [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду, і до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до [INFO] . В подальшому стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти, на утримання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Позов мотивований тим, що позивач та відповідач мають спільних дітей [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Зазначила, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку надавати відмовляється, а вона одна не може забезпечити дітям належний рівень життя. А відтак, звернулась до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 24 вересня 2024 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.13). На виконання вимог ухвали судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 24 вересня 2024 року позивачем подано позовну заяву (вх. № 41003 від 08.10.2024 року) в новій редакції, яка відповідає вимогам статей 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України (а.с.16-32). У зв`язку з чим, ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 24 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, та призначено судове засідання (а.с.33). В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву (вх. № 45979 від 07.11.2024 року) про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог (а.с. 34-35). Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву (вх. № 45984 від 07.11.2024 року) про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог в частках визначених позивачем (а.с.36-39). Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.10.2006 року виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.09.2012 року виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області батьками [PERSON] [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Таким чином, сторони мають спільних малолітніх дітей, [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, що не заперечується відповідачем, та в силу частини першої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України не потребує доказування. За статтею 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав малолітньої або неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов`язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини перша - третя статті 181 Сімейного кодексчу України). Відповідно до частин першої, другої статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В силу частини першої статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, зважаючи на те, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження обставин викладених в позові, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону, та є такими, що підлягають задоволенню. При цьому, у відповідності до частин другої-третьої статті 183 Сімейного кодексу України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Однак, враховуючи те, що на момент розгляду справи в суді та ухвалення відповідного рішення суду [PERSON] [INFO] , досягла вісімнадцятирічного віку, суд вважає за можливе визначити частку яка в подальшому підлягає стягненню на молодшу дитину. Крім того, положеннями частини шостої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. За частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом з`ясовано, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Пунктом 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у відповідності до вимог частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: approved