Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

У позовній\~заяві представник позивача просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень, завдану внаслідок злочинних дій відповідача. Заявлені вимоги представник обґрунтував тим, що відповідач [PERSON] , як директор Римачівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» (який 23 липня 2021 року перейменовано у Римачівський ліцей Вишнівської сільської ради), будучи службовою особою, яка наділена правом укладати від імені закладу трудові договори, видавати накази, приймати та звільняти з роботи працівників закладу, діючи з особистих мотивів, переслідуючи мету незаконного звільнення працівника з роботи, в період з 27 травня 2020 року по 04 червня 2020 року в приміщенні Римачівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дошкільний навчальний заклад», що по вулиці Шкільній 1 в селі Римачі Ковельського району Волинської області вчинила службове підроблення шляхом внесення до офіційного документу - наказу «Про призначення [PERSON] на посаду музичного керівника ДНЗ» від 03.09.2019 № 69-К, завідомо неправдивих відомостей, а саме здійснила зміну первинного змісту документу додруковуванням до нього тексту «по 31.05.2020», що мало місце після виконання підпису про ознайомлення з наказом [PERSON] . Внаслідок вказаного підроблення, наказ № 69-к від 03.09.2019, первинний текст якого носив безстроковий характер, набув статус строкового призначення на посаду з 04.09.2019 року по 31.05.2020 рік, що стало підставою для подальшого звільнення з посади позивача [PERSON] , згідно наказу № 28/01-03 від 27.05.2020, згідно п.2 ст.36 КЗпП України. Крім цього, [PERSON] як директор Римачівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дошкільний навчальний заклад», умисно з використанням наданих їй повноважень, в період з 27 травня 2020 року по 04 червня 2020 року в приміщенні Римачівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дошкільний навчальний заклад», що по вулиці Шкільній 1 в селі Римачі Ковельського району Волинської області з метою створення штучної підстави для звільнення працівника, вчинила службове підроблення, тобто внесла до офіційного документу - наказу «Про призначення [PERSON] на посаду музичного керівника ДНЗ» від 03.09.2019 № 69-К, завідомо неправдиві відомості, а саме здійснила зміну первинного змісту документу шляхом додруковування до нього тексту «по 31.05.2020», що мало місце після виконання підпису про ознайомлення з наказом [PERSON] . В подальшому 27 травня 2020 року, в тому ж місці, грубо порушуючи законодавство про працю з особистих мотивів, в порушення ст.43 Конституції України прийняла незаконне рішення - наказ «Про звільнення [PERSON] з посади музичного керівника за сумісництвом Римачівського ДНЗ» від 27.05.2020 № 28-к/01-03 про звільнення [PERSON] за п.2 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору. У зв`язку із незаконним звільненням позивачу [PERSON] була спричинена моральна шкода, яка полягає у тому, що прикладенні нею зусилля на відновлення своїх порушених прав позначились на її нервовому здоров`ї, позивач була пригнічена, періодично піднімався артеріальний тиск, через постійне нервове напруження перебувала на лікуванні у неврологічному відділенні. Враховуючи, що позивач тривалий час перебував у статусі потерпілої, а для оскарження наказу позивача про її незаконне звільнення змушена була звертатися до поліції, нею понесені значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які позивачка могла б реалізувати не витрачаючи часу на підготовку заяв та судових позовів, відвідування установ органів державної влади, щоб добитися належного захисту її порушених прав, вважає, що достатнім і необхідним розміром грошового відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди буде 50\~000,00 гривень. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Климович Т.Д. подала відзив на позовну заяву, у якому вказала, що відповідач позов не визнає та заперечує проти його задоволення. Вказала, що вимога про стягнення моральної шкоди з відповідача у зв`язку із її неправомірними діями є безпідставною, оскільки кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172, ч.1 ст.366 КК України, закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та суд не давав оцінку діям обвинуваченої щодо правомірності або неправомірності її дій. Крім цього, зазначила, що із долучених листків непрацездатності неможливо встановти причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача та шкодою, завданою здоров`ю позивача. Інших доказів про незадовільний стан здоров`я позивачки, який став наслідком дій відповідачки до позову не долучено, а тому вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. В судове засідання належним чином повідомлені сторони не з`явились, будь-яких заяв, клопотань не подали. Разом з цим, позивач [PERSON] подала в канцелярію суду заяву, у якій одночасно просила справу розглядати без її та представника участі. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. Ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 03.04.2024 року, яка набрала законної сили 11 квітня 2024 року, клопотання обвинуваченої [PERSON] задоволено. На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.49 КК України, обвинувачену [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.172, ч.1 ст.366 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження № 12021030560000019 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.1 ст.172, ч.1 ст.366 КК України, закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Зі змісту вищевказаної ухвали встановлено, що [PERSON] обвинувачується в тому, що вона як директор Римачівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» (який 23 липня 2021 року перейменовано у Римачівський ліцей Вишнівської сільської ради), будучи службовою особою, яка наділена правом укладати від імені закладу трудові договори, видавати накази, приймати та звільняти з роботи працівників закладу, діючи з особистих мотивів, переслідуючи мету незаконного звільнення працівника з роботи, в період з 27 травня 2020 року по 04 червня 2020 року в приміщенні Римачівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дошкільний навчальний заклад», що по вулиці Шкільній 1 в селі Римачі Ковельського району Волинської області вчинила службове підроблення шляхом внесення до офіційного документу - наказу «Про призначення [PERSON] на посаду музичного керівника ДНЗ» від 03.09.2019 № 69-К, завідомо неправдивих відомостей, а саме здійснила зміну первинного змісту документу додруковуванням до нього тексту «по 31.05.2020», що мало місце після виконання підпису про ознайомлення з наказом [PERSON] . Внаслідок вказаного підроблення, наказ № 69-к від 03.09.2019, первинний текст якого носив безстроковий характер, набув статус строкового призначення на посаду з 04.09.2019 року по 31.05.2020 рік, що стало підставою для подальшого звільнення з посади [PERSON] , згідно наказу № 28/01-03 від 27.05.2020, згідно п.2 ст.36 КЗпП України. Крім цього, [PERSON] як директор Римачівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дошкільний навчальний заклад», умисно з використанням наданих їй повноважень, в період з 27 травня 2020 року по 04 червня 2020 року в приміщенні Римачівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дошкільний навчальний заклад», що по вулиці Шкільній 1 в селі Римачі Ковельського району Волинської області з метою створення штучної підстави для звільнення працівника, вчинила службове підроблення, тобто внесла до офіційного документу - наказу «Про призначення [PERSON] на посаду музичного керівника ДНЗ» від 03.09.2019 № 69-К, завідомо неправдиві відомості, а саме здійснила зміну первинного змісту документу шляхом додруковування до нього тексту «по 31.05.2020», що мало місце після виконання підпису про ознайомлення з наказом [PERSON] . В подальшому 27 травня 2020 року, в тому ж місці, грубо порушуючи законодавство про працю з особистих мотивів, в порушення ст.43 Конституції України прийняла незаконне рішення - наказ «Про звільнення [PERSON] з посади музичного керівника за сумісництвом Римачівського ДНЗ» від 27.05.2020 № 28-к/01-03 про звільнення [PERSON] за п.2 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору. Також встановлено, що [PERSON] в судовому засіданні дала свою згоду на звільнення її від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності і закриття кримінального провадження відносно неї з цих підстав. Сплив строку давності притягнення до кримінальної відповідальності є нереабілітуючою обставиною, відповідно закриття кримінального провадження з цих підстав свідчить про визнання [PERSON] фактичних обставин пред`явленого обвинувачення. Позивач [PERSON] в кримінальному провадженні є потерпілою. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що факт порушення трудових прав позивача [PERSON] є доведеним, що слідує із фактичних обставин пред`явленого обвинувачення, які установлені судом в кримінальному проводженні і відображені в ухвалі суду, що набрала законної сили. Із системного аналізу КПК та КК слідує, що передбачений ст. 49 КК інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення зі згодою потерпілої на таке звільнення, а також, що у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілої сторони можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ч.1 ст.1167, ч. 1177 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати. Практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. У позові йдеться про спричинення відповідачем позивачеві моральних страждань підробленням наказу, що призвело до незаконного звільнення позивача, у зв`язку із чим остання змушена була звертатися до правоохоронних органів. Наведене позивачем обґрунтування заподіяння їй моральної шкоди суд вважає доведеним, оскільки очевидним є те, що у зв`язку із протиправними діями відповідача, що призвели до незаконного звільнення позивача з роботи, [PERSON] повинна була відстоювати свої права у судовому порядку, що безумовно змушувало її докладати додаткових зусиль та витрачати час для захисту своїх прав та досягати відновлення справедливості. Із листків непрацездатності долучених до матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 16.09.2020 по 25.09.2020, та на амбулаторному лікуванні з 29.09.2020 по 21.10.2020. За таких обставин, [PERSON] має право на відшкодування завданої їй моральної шкоди фактично незаконним звільненням. Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень. Згідно із ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У постанові ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі за № 752/17832/14-ц зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Враховуючи доводи позову та відзиву, виходячи із засад розумності та справедливості, законності, на підставі встановлених фактичних обставин та відповідних норм закону суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов по своїй суті є обґрунтованим і підставним та підлягає задоволенню. Щодо судових витрат, то суд зазначає наступне. Відповідно до норм ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позов підлягає задоволенню, із відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі, як за вимогу немайнового характеру - захисту немайнових прав незважаючи на ціну моральної шкоди, оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди не пов`язана із захистом честі, гідності чи ділової репутації за якою Закон «Про судовий збір» пов`язує обчислення судового збору про стягнення моральної шкоди саме від ціни позову.

Outcome: approved