Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

16 вересня 2024 року позивач [PERSON] звернулася до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеною позовною заявою. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2024 року, цивільну справу було розподілено головуючому судді Іваницькій І.В., яка передана канцелярією суду 17.09.2024 року. Відповідно до ч. 8 ст.187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, через підсистему «Електронний суд» 18.09.2024 зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця реєстрації відповідача [PERSON] , за результатами якого отримано відповідь №792212 від 18.09.2024, що за вказаними параметрами особу не знайдено. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом 10.10.2024 зроблено запит до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради стосовно реєстрації місця проживання відповідача. 05 листопада 2024 року на адресу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла відповідь з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради за вих.№02.3-25/1428 від 29.10.2024, відповідно до якої, згідно реєстру територіальної громади відомості щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , на території м. Дніпра відсутні. У відповідності до частини 10 статті 187 ЦПК України якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2024 позивну заяву прийнято до розгляду, який визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, зазначила, що з відповідачем не підтримує стосунки з 2018 року, основною причиною розпаду сім`ї є небажання відповідача мати спільних дітей. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст.280, 287, 288 ЦПК України розгляд справи проведено в заочному порядку. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За правилами, встановленими частиною 1 статті 21 Сімейного кодексу України , шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 статті 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами частин 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 112 СК шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. Таким чином, у розумінні норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, у якому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу\~це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Згідно з частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі\~статтею 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими\~статтею 112 Сімейного кодексу України , суд з`ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 26.10.2007, який зареєстрований у Красногвардійському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (актовий запис №1027, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Спільних дітей від шлюбу сторони не мають. Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, не мають наміру поновлювати відносини, сім`я носить виключно формальний характер. З урахуванням зазначених вище обставин та положень законодавства, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя та збереження шлюбу між сторонами, який може будуватись лише на паритетних засадах, є неможливим та протирічить їх інтересам, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved