Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

І. Описова частина 1. Стислий зміст позовної заяви 07 листопада 2024 року [PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання поважними причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] та визначити повторно додатковий строк з дня набрання рішенням суду законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (а.с. 1-2). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, включаючи земельну ділянку у с. Плотича Тернопільського району Тернопільської області, площею 0,06 га із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. Згідно з довідки Плотицького старостинського округу Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №\~436 від 20 листопада 2023 року [PERSON] , [INFO] , на день смерті [INFO] , була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що у жовтні під час прибирання у згаданому помешканні серед інших документів виявила заповіт на своє ім`я, посвідчений 19 березня 1999 року секретарем виконкому Плотицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Ліщинською Д.І. та зареєстрований у реєстрі за №22. [PERSON] наголошує, що раніше про існування заповіту їй нічого відомо не було. З метою оформлення спадкових прав за заповітом вона звернулася до Тернопільської районної державної нотаріальної контори, проте їй було відмовлено у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини та роз`яснено право звернутись до суду із заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Автор позову зазначає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 лютого 2024 року (справа №607/23645/23) їй було надано додатковий строк (2\~місця) для прийняття спадщини. Однак, позивач не змогла скористатися додатковим строком для прийняття спадщини через тривале захворюванням та його лікування, а саме через рак лівої молочної залози 3 ступеня та необхідність його комбінованого лікування, що засвідчується копією медичної довідки №77 КНП «ТРЦ ПМСД», що є поважною причиною пропуску строку, яка не залежала від її волі. 2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив Відповідач Білецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області своїм правом на відзив, що передбачене статтею\~178 Цивільного процесуального кодексу України (далі\~ ЦПК України), не скористалася. 3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 листопада 2024 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (а.с. 19). Суд протокольною ухвалою від 06 грудня 2024 року закрив підготовче судове засідання та призначив справу до розгляду по суті (а.с. 24). У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі з мотивів викладених у позовній заяві та просила надати їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідач Білецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області у судове засідання не з`явилася, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 26). Утім, Білецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області подала клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника й щодо позовної вимоги про повторне призначення додаткового строку для прийняття спадщини не заперечила (а.с. 21). Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Заслухавши пояснення [PERSON] , дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. ІІ. Мотивувальна частина 1. Фактичні обставини встановлені судом. Як вбачається з матеріалів справи 19 березня 1997 року [PERSON] склала заповіт на все її майно, де б воно не було із чого б не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідає [PERSON] , який посвідчений секретарем виконавчого комітету Плотицької сільської Ради народних депутатів Тернопільського району Тернопільської області Ліщинською Д.І., зареєстровано в реєстрі за №\~22 (а.с. 5). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане Плотицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області (а.с. 3). [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,06 га, на території с. Плотича, Плотицької сільської ради для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель на підставі рішення Плотицької сільської Ради народних депутатів від 13 вересня 1995 року №\~34, що підтверджується копією державного акта на право приватної власності на землю, серія Р1 №\~679920, зареєстровано в реєстрі за №\~129 (а.с. 6), копією протоколу №\~7 від 13 вересня 1995 року (а.с. 7) та копією рішення «Про приватизацію присадибних ділянок жителям села Плотича» від 13 вересня 1995 року №\~34 (а.с. 8 11). Відповідно до довідки Плотицького старостинського округу Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 20 листопада 2023 року №\~436, [PERSON] , [INFO] , на день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). У відповіді Тернопільської районної державної нотаріальної контори №2035/01-16 від 15\~жовтня 2024 року вказано, що згідно довідки, виданої Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області від 20 листопада 2023 року за №\~436, [PERSON] не була зареєстрована на день смерті разом з померлою [PERSON] . [PERSON] вважається такою, що спадщину не прийняла. Для продовження строку для прийняття спадщини рекомендовано звернутися до суду (а.с. 13). Як вказано у довідці Комунального некомерційного підприємства «Тернопільський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» №\~77 від 23 жовтня 2024 року, [PERSON] інвалід ІІ групи, діагноз: рак лівої молочної залози 3 ступеня, хворіє з 18 січня 2023 року, операція була проведена 02 серпня 2023 року (а.с. 12). Відповідно до відповіді Тернопільської районної державної нотаріальної контори №2443/01-16 від 16 грудня 2024 року, наданої на виконання ухвали суду, згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), спадкова справа щодо майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилася. 2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша). За частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України). Способи захисту щодо даних спірних правовідносин визначені Цивільним кодексом України (далі ЦК України). Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини третя та четверта статті 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (частина перша); у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у стаття\~1261 1265 цього Кодексу (частина друга); право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя). Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно статті\~1234\~ЦК України\~право на\~заповіт має\~фізична особа\~з повною\~цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Як вказано в статті 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). За змістом статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У частині третій статті 1272 ЦК України наведено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За своєю конструкцією норма частини третьої статті 1272 ЦК України має оціночний характер й не визначає конкретного переліку підстав, за якими суд може встановити поважність причин пропуску строку. Це зумовлено, насамперед, неможливістю на законодавчому рівні передбачити всі випадки, коли спадкоємець може з об`єктивних причин пропустити відповідний строк. Зважаючи на те, що законодавчо не встановлено перелік поважних причин пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Тобто законодавець, ураховуючи характер цих правовідносин, наділив суд необхідною дискрецією. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Так, у постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі №\~6-1320цс17 зроблено висновок, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі №332/3796/19 (провадження №\~61-10896св21) наведено правовий висновок про те, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженням, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5)\~ необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до статей 1233, 1234 та 1251 ЦК України [PERSON] є спадкоємицею майна померлої [PERSON] за заповітом. Як зазначено в позовній заяві, позивач дізналася про заповіт лише у жовтні 2023 року. Відповідно до листа Тернопільської районної державної нотаріальної контори №2443/01-16 від 16 грудня 2024 року, спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилася. Згідно частин першої, другої та третьої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 лютого 2024\~року (справа №607/23645/23) [PERSON] було надано додатковий строк (2 місця) для прийняття спадщини. Утім, позивач у встановлений судом строк не подала заяву про прийняття спадщини. Приписи частини третьої статті 1270 ЦК України формально не містять права спадкоємця повторно звернутися до суду для призначення додаткового строку для прийняття спадщини, проте суд констатує, що це випливає з самої сутності приписів цивільного законодавства, які встановлюють можливість за наявності поважних причин визначення у судовому порядку додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Протилежний висновок був би несумісним з принципом верховенства права (правовладдя) та принципом судового захисту прав і свобод людини і громадянина. Так, відповідно до частини першої статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Згідно з частиною другою статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України,

Outcome: approved