Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

09.02.2024 представник [PERSON] - адвокат Мелех Д.О. звернувся до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь [PERSON] : 8488,23 грн. доплати страхового відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу; 3000 грн. відшкодування витрат, понесених у зв`язку з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] : 95631,56 грн. відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу; 3000 грн. відшкодування витрат, понесених у зв`язку з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження. Також просить стягнути пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» та з [PERSON] на користь [PERSON] 1211,20 грн. відшкодування витрат понесених у зв`язку із сплатою судового збору, інші витрати, пов`язані з розглядом справи. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20.08.2023 року о 16:10 в с.Гуманець, Самбірського району Львівської області, [PERSON] , керуючи транспортним засобом ВАЗ 2107, реєстраційний номер [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не урахував дорожньої обстановки та виїхав на смугу зустрічного руху, здійснивши зіткнення з автомобілем «Фольксваген Гольф» під керуванням водія [PERSON] , реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали пошкодження, а власник автомобіля «Фольксваген Гольф», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , матеріальну шкоду. Згідно постанови №455/1741/23 Старосамбірського районного суду Львівської області від 25.09.2023 року [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень передбачених частиною 1 статті 130, статтею 124 КУпАП. Вказує, що у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страховій компанії «Еталон» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №213364518, [PERSON] звернувся до СК «Еталон» із Заявою про виплату страхового відшкодування від 25.08.2023 року. 04.09.2023 року позивач повідомив [PERSON] про огляд пошкодженого транспортного засобу 05.09.2023 року експертом СК «Еталон» і експертом Холодцовим Дмитром Валентиновичем з метою визначення розміру матеріального збитку. 22.09.2023 судовим експертом Холодцовим Дмитром Валентиновичем позивачу надано висновок №22426 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження, копія якого, разом із заявою про долучення документів на виплату страхового відшкодування від 11.10.2023 року, направлена до СК «Еталон». 08.12.2023, 11.12.2023, 12.12.2023 та 13.12.2023 року [PERSON] отримав від СК «Еталон» страхове відшкодування на загальну суму 76880,48 грн. Стверджує, що станом на дату подання даної позовної заяви в суд [PERSON] отримав не в повному обсязі від Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Еталон» виплати страхового відшкодування, а також не отримав відшкодування матеріальної шкоди від винуватця ДТП - [PERSON] . Щодо вимог до ПрАТ «СК «Еталон» зазначає наступне. Вказує, що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №213364518 за шкоду заподіяну майну становить 160000 грн., розмір франшизи становить - 3200 грн. Відповідно до Висновку експерта №22426 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження складеного 22.09.2023 року судовим експертом Холодцовим Дмитром Валентиновичем, вартість відновлювального ремонту, з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Фольксваген Гольф, реєстраційний номер [NUMBER] в цінах на дату ДТП, 20.08.2023 року без врахування податку на додану вартість, становила 88568,71 грн. 08.12.2023, 11.12.2023, 12.12.2023 та 13.12.2023 року [PERSON] отримав від СК «Еталон» страхове відшкодування на загальну суму 76680,48 грн. Враховуючи вищезазначене, СК «Еталон» має здійснити доплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 8488,23 грн. (88568,71 - 3200 - 76880,48 = 8488,23 грн.) згідно Полісу №213364518 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Щодо вимог до [PERSON] зазначає наступне. Вказує, що відповідно до Висновку експерта №22426 вартість відновлювального ремонту автомобіля Фольксваген Гольф, реєстраційний номер [NUMBER] , в цінах на дату ДТП, 20.08.2023 року без врахування податку на додану вартість, становила 181000,27 грн. Таким чином різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та страховим відшкодуванням становить 95631,56 грн. (181000, 27 - 88568, 71 +3200 = 95631,56 грн. ). Враховуючи вищезазначене [PERSON] має здійснити відшкодування завданої шкоди [PERSON] у розмірі 95631,56 грн. Крім того зазначає, що для визначення розміру матеріального збитку позивач був змушений звернутися до судового експерта Холодцова Дмитра Валентиновича для проведення експертного автотоварознавчого дослідження, внаслідок чого понесені додаткові витрати передбачені приписами ст. 22 ЦК України та ст.133 ЦПК України, у розмірі 6000 грн. на проведення експертного автотоварознавчого дослідження, яке має істотне значення у справі, а також є основним доказом щодо вартості відновлювального ремонту та розміру спричиненої матеріальної шкоди завданою внаслідок вищевказаного ДТП. Зважаючи, що дані витрати спрямовані на відновлення порушеного права обома відповідачами, то з кожного з них слід стягнути по 50% від таких витрат, а саме по 3000 грн. з кожного. Також зазначає, що позивачем було понесено судові витрати пов`язані із сплатою судового збору за подання позовної заяви майнового характеру у розмірі 1211,20 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2024 року справа визначена для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді від 07.03.2024 відкрито провадження у даній справі та ухвалено розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, справу просить розглядати за його відсутності. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомленим, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву, клопотання про розгляд справи у відсутності чи інших заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 25.09.2023 року (а.с.30-33) [PERSON] (відповідача у справі) визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП. Так, відповідно до даної постанови, 20.08.2023 о 16 год. 10 хв. в с. Гуманець по вул. Центральній, Самбірського району, водій [PERSON] керував автомобілем ВАЗ 2107 державний номер [NUMBER] в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив пункт 2.9.а Правил дорожнього руху України. Крім того, 20.08.2023 о 16 год. 10 хв. в с. Гуманець Самбірського району, водій [PERSON] керував автомобілем ВА32107 державний номер [NUMBER] не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, виїхав на смугу зустрічного руху, здійснив зіткнення з автомобілем Фольксваген Гольф державний номер [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив пункт 12.1 ПДР України. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до зазначених положень ЦПК України, вищевказані обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також винність відповідача [PERSON] у вчиненні цієї ДТП, що визначені у постанові судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 25.09.2023, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Матеріалами справи також встановлено, що вищевказаний автомобіль марки ВА3 2107 державний номер [NUMBER] на момент ДТП був застрахований в ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» (відповідача у справі) на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №213364518 (а.с.16). Відповідно до Полісу ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну становить 160000 грн., франшиза 3200 грн. Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , позивач [PERSON] є власником автомобіля марки «Volkswagen Golf», реєстр.номер [NUMBER] (а.с.17). 25.08.2023 адвокат Гіщинський І.Ю. як представник власника транспортного засобу марки «Volkswagen Golf» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] звернувся до страховика ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.18). 08.12.2023, 11.12.2023, 12.12.2023 та 13.12.2023 року [PERSON] отримав від СК «Еталон» страхове відшкодування на загальну суму 76 880,48 грн. (а.с.35). Відповідно до Висновку експерта №22426 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження, складеного 22.09.2023 року судовим експертом Холодцовим Дмитром Валентиновичем (а.с.37-49), ринкова вартість автомобіля «Volkswagen Golf», реєстр.номер [NUMBER] , пошкодженого в ДТП 20.08.2023 року, без врахування пошкоджень отриманих внаслідок ДТП, становила 267830,67гривень. Вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля становить 181000,27 гривень без ПДВ. Вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 88568,71гривень без ПДВ. При цьому, у даному висновку зазначено, що огляд пошкодженого автомобіля «Volkswagen Golf», реєстр.номер [NUMBER] , проводився 05.09.2023 в присутності позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] та представника від страхової компанії. Також зазначено, що даний висновок підготовлено для подальшого подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Вказані обставини сторонами не спростовано та не оспорено, і такі підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: копією постанови Старосамбірського районного суду Львівської області від 25.09.2023 року (а.с.30-33); витягом щодо Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №213364518 (а.с.16); копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.17); копією заяви на виплату страхового відшкодування від 25.08.2023 (а.с.18); скріншотами щодо переказу коштів (а.с.35); копією Висновку експерта №22426 від 22.09.2023 року з додатками (а.с.37-73). Правовідносини, наявні між сторонами, мають наступне правове регулювання. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, в тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (ч. 1 ст. 22 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч. 1 ст. 1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до положень ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При цьому, згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно із статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За правилами ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. В силу положень п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно п.34.2, 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Окрім того, пунктом 34.4 статті 34 Закону передбачено, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти. Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Аналогічного висновку дійшов ВС у постанові від 23.09.2020 у справі № 199/1100/19. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження 14-176цс18) зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-ІV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У пункті 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Вищенаведене відповідає правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду у справі № 522/15636/16-ц від 11.12.2019. Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 15.10.2020 у справі № 755/7666/19, від 13.06.2019 у справі № 587/1080/16-ц, від 30.10.2019 у справі №753/4696/16-ц , від 21.02.2020 у справі № 755/5374/18 та від 22.04.2020 у справі №756/2632/17. У постанові Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17 встановлено, що спір виник щодо стягнення з винуватця дорожньо-транспортної пригоди та його страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів різниці між вартістю ремонту автомобіля та сплаченою сумою страхового відшкодування. Верховний Суд зазначив, що спеціальні правила Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Верховний Суд зробив висновок про те, що якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Тому пред`явлення позивачем до відповідача (страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним. У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15, провадження № 61-38365св18, зазначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до положень ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч.2 ст.80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1ст.102 ЦПК України висновок експерта-це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Відповідно до ч.6 ст.106 ЦПК України експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснив експертизу на підставі ухвали суду. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлений для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок (ч.5ст.106 ЦПК України). Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Суд бере до уваги наявний в матеріалах справи Висновок експерта №22426 від 22.09.2023 та визначену експертизою вартість матеріального збитку, спричиненого позивачу внаслідок ДТП, оскільки такий висновок є вмотивованим, зокрема, суд враховує, що експертиза була проведена судовим експертом, який має спеціальні знання та відповідну кваліфікацію з правом проведення експертиз зі спеціальності 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів, розміру збитків, завданого власнику транспортного засобу», експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за дачу неправдивого висновку та про те, що висновок необхідний для подальшого подання до суду, огляд пошкодженого автомобіля проводився в присутності учасників ДТП та представника від страхової компанії, а тому суд вважає, що інформація викладена у вказаному висновку експерта є достовірною, незалежною та об`єктивною. При цьому, відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів на спростування достовірності висновку експерта та доводів позивача. Таким чином, враховуючи наведені положення закону та встановлені судом обставини справи про те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача [PERSON] з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу відповідно до Висновку експерта №22426 від 22.09.2023 становить 88568,71гривень, відповідач ПрАТ «СК «Еталон» частково відшкодувало шкоду позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача [PERSON] , на загальну суму 76880,48 грн, враховуючи ліміт відповідальності страховика за заподіяну шкоду майну 160000грн., без врахування франшизи у розмірі 3200 грн., суд вважає, що з відповідача ПрАТ «СК «Еталон» слід стягнути на користь позивача доплату страхового відшкодування згідно Полісу №213364518 у розмірі 8488,23 грн. (88 568,71 - 3200 - 76880,48 = 8488,23 грн.). В свою чергу, оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача [PERSON] , як винної особи, на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, з урахуванням франшизи у розмірі 3200 грн., на суму 95631,56 грн. (181000,27 - 88568,71+3200 = 95631,56 грн). У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в т.ч витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 22.11.2023 у справі №712/4126/22, витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат (стаття 132, КАС України, стаття 123 ГПК України, стаття 133 ЦПК України). Висновок експерта може бути підготовлений як підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи. У випадку подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Зокрема, інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і у разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, такий висновок не приймається судом до розгляду (стаття 101 КАС України, стаття 98 ГПК України, стаття 102 ЦПК України). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду з позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи. Отже, відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. Як вбачається із матеріалів справи, за проведення вищевказаного експертного автотоварознавчого дослідження та виготовлення Висновку експерта №22426, який судом враховано як доказ у справі, позивачем [PERSON] сплачено 6000гривень, що підтверджується договором про надання експертних послуг №22426 від 04.09.2023 року (а.с.21), меморіальним ордером від 05.09.2023 року (а.с.1) та актом наданих послуг №22426 від 22.09.2023 року (а.с.19). Також, при поданні позовної заяви позивачем [PERSON] сплачено судовий збір на загальну суму 1211,20 гривень, що підтверджується копіями платіжних інструкцій АТ КБ «Приватбанк» 0.0.3376273275.1 від 22.12.2023 та 0.0.3455671252.1 від 07.02.2024 (а.с.74). Враховуючи наведене, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів в рівних частинах в користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи у розмірі 6000гривень, тобто по 3000гривень з кожного, та витрати зі сплати судового збору на суму 1211,20 гривень, тобто по 605,60гривень з кожного.

Outcome: approved