Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою, у якій просить встановити факт припинення права застави (іпотеки) квартири [ADDRESS] за Договором застави, укладеним 02.02.1998 року між [PERSON] та Кредитною спілкою «Самопоміч», посвідченим приватним нотаріусом ЛМНО Береською Л.Г., зареєстрованим в реєстрі за №29 та скасувати державну реєстрацію обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в його архівній частині у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна). Свої вимоги мотивує тим, що 02.02.1998 року між [PERSON] та Кредитною спілкою «Самопоміч» було укладено Угоду на позику №53 на суму 4000 грн. У якості забезпечення належного виконання зобов`язань за Угодою позики, 02.02.1998 року було укладено Договір застави, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Береською Л.Г., зареєстрований в реєстрі за №29, за умовами якого у заставу було передано квартиру [ADDRESS] . Заборгованість позичальника перед КС «Самопоміч» відсутня. Зазначена квартира належала на праві власності [PERSON] , що підтверджується Реєстраційним посвідченням, виданим Львівським МБТІ 24.04.1992 року, записаним в реєстрову книгу №62, за реєстровим номером 10631. [INFO] [PERSON] помер. На даний час єдиним спадкоємцем після його смерті є [PERSON] . При зверненні до нотаріуса було з`ясовано, що на вказану нерухомість в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстроване обтяження за №4216096 від 13.12.2006 року, підставою обтяження є Договір застави від 02.02.1998 року. Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб 14.04.2005 року був внесений запис про припинення юридичної особи КС «Самопоміч». Зазначає, що через наявність обтяження вона має труднощі в оформленні спадкових прав. У зв`язку із наведеним, просить заяву задовольнити. У судовому засіданні представник заявника заяву підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, просить заяву задовольнити. 21.11.2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та витребувано у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. належним чином завірені матеріали спадкової справи №21/2024, відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 10.12.2024 року до суду надійшла копія спадкової справи №21/2024 до майна померлого [PERSON] . Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що 02.02.1998 року між [PERSON] та Кредитною спілкою «Самопоміч» було укладено Угоду на позику №53 на суму 4000 грн. /а.с.5/. У якості забезпечення належного виконання зобов`язань за Угодою позики, 02.02.1998 року між [PERSON] та Кредитною спілкою «Самопоміч» було укладено Договір застави, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Береською Л.Г., зареєстрований в реєстрі за №29, за умовами якого у заставу було передано квартиру [ADDRESS] , яка на праві власності належала [PERSON] , що підтверджується Реєстраційним посвідченням, виданим Львівським МБТІ 24.04.1992 року, записаним в реєстрову книгу №62, за реєстровим номером 10631 /а.с.6, 11/. Як убачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 399250642 від 15.10.2024 року, право власності на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] /а.с.16/. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть № [NUMBER] від 12.03.2024 року /а.с.17/. З матеріалів спадкової справи № 21/2024, заведеної до майна померлого [PERSON] убачається, що єдиним спадкоємцем є [PERSON] /а.с.33-78/. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 399250642 від 15.10.2024 року, виявлено наявність обтяження: - заборона (архівний запис), номер обтяження 4216096, зареєстровано 13.12.2006 року реєстратором Шостої Львівської державної нотаріальної контори, підстава обтяження: Договір застави за №29 від 02.02.1998 року /а.с.16/. З витягу з Єдиного державного реєстру юридичний осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань від 19.09.2024 року вбачається, що 14.04.2005 року до реєстру внесено запис №14151110002001405 про державну реєстрацію припинення юридичної особи Кредитної спілки «Самопоміч» в результаті її ліквідації /а.с.20-21/. Таким чином, іпотекодержатель Кредитна спілка «Самопоміч», станом на теперішній час ліквідовано як юридичну особу без правонаступників. Проте, запис про реєстрацію обтяження не скасований, оскільки повідомлення про припинення іпотеки у порядку статті 74 Закону України «Про нотаріат» не подано. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3ЦК України). Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Відповідно до п.1 ч.1 ст.593 ЦК України, право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Згідно з ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання. Згідно з ст. 609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Укладення договору застави (іпотеки) або її виникнення на основі рішення суду чи при наявності юридичних фактів, вказаних в законі, зумовлює виникнення між заставодержателем і заставодавцем додаткового (акцесорного) зобов`язання відносно до основного, забезпеченого заставою (іпотекою). З огляду на похідний характер застави (іпотеки), виконання забезпеченого заставою основного зобов`язання або його припинення з інших підстав припиняє право застави (іпотеки). Під ліквідацією розуміється спосіб припинення юридичної особи без правонаступництва. Юридична особа є такою, що припинена, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (частина п`ята статті 104 ЦК України). Ліквідація для юридичних осіб призводить по своїй суті до аналогічних правових наслідків, що і смерть фізичної особи, тобто, обумовлює припинення правоздатності юридичної особи. Замість припиненої юридичної особи не виникає іншої юридичної особи, яка наділяється її майном; зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи як за добровільного, так і за примусового порядку її ліквідації. Стаття 609 ЦК України поширюється на договірні, недоговірні, основні та додаткові (акцесорні) зобов`язання. Таких висновків також дійшов Верховний Суд у своїй Постанові від 13 вересня 2023 року по справі за №295/7291/20. Відтак, з врахуванням встановлених обставин у справі, положень статті 609 ЦКУкраїни, враховуючи ліквідацію юридичної особи позикодавця та іпотекодержателя КС «Самопоміч» за Угодою на позику №53, укладеною між КС «Самопоміч» та [PERSON] , суд приходить до висновку про припинення зобов`язань за Угодою на позику №53 та внаслідок цього припинення права іпотеки за Договором застави від 02.02.1998 року №29, який укладений між КС «Самопоміч» та [PERSON] . Крім того суд зауважує, що належним відповідачем за вимогами про визнання іпотеки припиненою, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку є КС «Самопоміч» щодо якої 14.04.2005 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення без правонаступника юридичної особи. Проте, запис про реєстрацію обтяження не скасований, оскільки повідомлення про припинення іпотеки у порядку статті 74 Закону України «Про нотаріат» не подано і наявність такого запису порушує право власника предмета іпотеки. Тлумачення, як статті 3ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі №214/7462/20). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону) (частина перша статті 8 ЦК України). Тлумачення частини першої статті 8ЦК України свідчить: законодавець визначив порядок усунення прогалин в приватному праві. Приватні відносини є різноманітними, а соціальне життя - рухливе. У зв`язку з цим може виникнути необхідність визначення певного правила, яке не закріплено в приватно-правових нормах безпосередньо; умовами застосування аналогії закону є те, що: відносини, до яких застосовується аналогія, охоплюються предметом цивільно-правового регулювання (статті1,9 ЦК); наявність прогалини в їх регулюванні (прогалини в праві); відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин (норми акту цивільного законодавства або договору); існують правові норми, що регулюють подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин. Верховний Суд у своїй постанові від 13 вересня 2023 року по справі за №295/7291/20 зауважує, що можуть існувати випадки, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Касаційний суд констатує, що в ЦК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто, бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України). Тому Касаційний Суд підкреслює, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону. Отже, за таких обставин та з врахуванням наявних підстав вважати іпотеку припиненою, суд вважає за можливе встановити факт припинення іпотеки та скасувати запис про заборону відчуження на іпотечне майно та про іпотеку, які внесені на підставі Договору застави від 02.02.1998 року.

Outcome: approved