Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини, мотивуючи позовну заяву тим, що 14.03.2013 року сторони зареєстрували шлюб. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.04.2018 року у справі № 127/1546/18 шлюб було розірвано. Під час перебування в шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю. 20.03.2020 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] взяла прізвище чоловіка « [PERSON] ». Дитина [PERSON] проживає разом із [PERSON] і перебуває повністю на її утриманні, вона дуже любить свого сина, піклується про його зовнішній вигляд, щоб він був нагодований та доглянутий, оточує його теплом та любов`ю. У [PERSON] в теперішньому шлюбі із [PERSON] . [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Після народження [PERSON] , [PERSON] не визнає місце проживання спільного сина разом із [PERSON] , весь час намагається забрати його до себе. [PERSON] ніколи не заперечувала з приводу побачень сина з батьком, однак вважає, що син на постійній основі має проживати саме разом з нею. Дії [PERSON] переконливо свідчать про те, що фактично він не визнає місце проживання дитини із [PERSON] . [PERSON] проживає зі своїм чоловіком та дітьми у новому житловому будинку, загальною площею 154,8 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок належить на праві власності чоловіку [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 366690575 від 21.02.2024 року. Так, для [PERSON] створені усі умови, є своє спальне місце, окремі місця для іграшок і вживання їжі. У нього є умови для занять і відпочинку, є полиця з дитячими книгами і іграшками. Так, з 01.02.2022 року по 28.02.2025 року [PERSON] перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною - [PERSON] , відповідно перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення (Правобережне) № 1770 від 22.04.2024 року. Чоловік [PERSON] - [PERSON] зареєстрований як фізична особа - підприємець, підтверджується випискою з ЄДР, відповідно до податкової декларації ФОП [PERSON] за 2023 рік сума його доходу підприємця склала 2 084 952,55 грн., що дає в повній мірі забезпечувати сім`ю та потреби дружини так і дітей які проживають однією сім`єю. Просила суд, визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримала висновок від 08.10.2024 року № 01/00/011/166226. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає, що справу слід розглянути ухваливши заочне рішення на підставі ст.280 ЦПК України, відповідно до якої, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення зі слідуючих підстав. Матеріалами справи встановлено, що14.03.2013 року сторони зареєстрували шлюб. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.04.2018 року у справі № 127/1546/18 шлюб було розірвано (а.с.3). Під час перебування в шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.4). Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю. 20.03.2020 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] взяла прізвище чоловіка « [PERSON] » (а.с.5). У [PERSON] в теперішньому шлюбі із [PERSON] . [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Після народження [PERSON] , [PERSON] не визнає місце проживання спільного сина разом із [PERSON] , весь час намагається забрати його до себе. [PERSON] ніколи не заперечувала з приводу побачень сина з батьком, однак вважає, що син на постійній основі має проживати саме разом з нею. Дії [PERSON] переконливо свідчать про те, що фактично він не визнає місце проживання дитини із [PERSON] . [PERSON] проживає зі своїм чоловіком та дітьми у новому житловому будинку, загальною площею 154,8 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок належить на праві власності чоловіку [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 366690575 від 21.02.2024 року (а.с.7). Так, для [PERSON] створені усі умови, є своє спальне місце, окремі місця для іграшок і вживання їжі. У нього є умови для занять і відпочинку, є полиця з дитячими книгами і іграшками. Так, з 01.02.2022 року по 28.02.2025 року [PERSON] перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною - [PERSON] , відповідно перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення (Правобережне) № 1770 від 22.04.2024 року (а.с.8). Чоловік [PERSON] - [PERSON] зареєстрований як фізична особа - підприємець, підтверджується випискою з ЄДР, відповідно до податкової декларації ФОП [PERSON] за 2023 рік сума його доходу підприємця склала 2 084 952,55 грн., що дає в повній мірі забезпечувати сім`ю та потреби дружини так і дітей які проживають однією сім`єю (а.с.9-13). У висновку №01/00/011/166226 від 08.10.2024 року про недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , вказано, що 01.10.2024 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті ВМР з`ясовано, що спір між матір`ю [PERSON] щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] відсутній. Слід зауважити, що батько дитини [PERSON] не взяв участі в засіданні комісії. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, суд може не погодитись з висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим. Згідно ст.19 Сімейого Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі) проте з ким із них і, хто саме з дітей залишається, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами наявний конфлікт, відсутнє порозуміння, наявні неприязні стосунки. Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного,а не формального значення. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін,чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Установлення відсутності предмета спору на час пред`явлення позову не є єдиним випадком для закриття провадження у справі у підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки «збіднює» відповідне правове регулювання, не відповідає його змісту, так як у такому випадку (при відсутності предмета спору) малоймовірно аби позивач звертався до суду. Крім того, якщо би законодавець мав на увазі відсутність предмета спору на час пред`явлення позову, то відповідне правове регулювання містилося би у статті 186 ЦПК України, яка регулює підстави відмови у відкритті провадження у справі, а не у статті 255 ЦПК України, яка регулює підстави закриття провадження у справі, яке вже відкрито. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову,а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін,чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Вище вказане узгоджуються з постановою Верховного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20. Позивачка [PERSON] наголошувала, що сторонами не врегульовано питання визначення місця проживання сина. Відсутність заперечень відповідача щодо проживання сина з матір`ю не усуває предмет спору між сторонами і не може бути підставою для закриття за п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України (Постанова Верховного Суду від 01.02.2023 року № 754/2882/22). В постанові Верховного Суду від 22.04.2019 р. у справі №204/6905/17 зазначено, що тлумачення ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності (постанова Верховного Суду від 28.12.2020 р. у справі №487/2001/19-ц). На підставі викладеного, враховуючи те, що позивачем [PERSON] створено дитині [PERSON] належні умови для проживання, розвитку та виховання, беручи до уваги вік дитини і те, що дитина тривалий час проживає саме з матір`ю (після розірвання шлюбу батьків), а також те, що суду не надано доказів того, що позивач своєю поведінкою може негативно вплинути на виховання дитини, суд вважає, що саме в інтересах дитини є необхідність визначення її місця проживання судом, з метою уникнення будь-яких маніпулювань батьками з цього питання, оскільки між батьками наявний конфлікт. Суд вважає, що позов є обгрунтованим, його необхідно задоволити та визначити місце проживання дитини [PERSON] з матір`ю. На підставі ст. ст. 19,141,155,161 СК України,

Outcome: approved