Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

23 серпня 2024 року Позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позову посилався на те, що 09.11.2019 року між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (далі АТ «ПУМБ») та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір № 2001444329001, на підставі якого видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 15000,00 грн, який пізніше був збільшений до 51479 грн 00 коп., що підтверджується копією кредитного договору та довідкою про збільшення кредитного ліміту. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.07.2024 становить 86272,71 грн., з яких: 51478,95 грн заборгованість за кредитом; 34793,76 грн заборгованість по процентам. На адресу відповідача направлено письмові вимогу, але у наданий строк заборгованість погашена не була. Просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 86272,71 грн. та судові витрати. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 17.09.2024 року відкрито спрощене провадження по справі та надано відповідачу термін на подання відзиву до суду. В зазначений термін відзив до суду, клопотань в порядку ст. 279 ЦПК України відповідач не подала. Представник позивача в судове засідання не з`явився повідомлений належним чином, в позовній заяві АТ «ПУМБ» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день та час місце розгляду справи повідомлялась через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, про причини неявки суд не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступних висновків. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Судом встановлено, що на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві представник позивача надав суду копію заяви № 2001444329001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 09.11.2019 року ( ас.7) Відповідно до вказаної заяви відповідач просила відкрити на її ім`я поточний рахунок № [NUMBER] у гривнях та надати кредитну картку. № Кредитної картки миттєвого випуску ( не персоніфікований) [NUMBER] . Просила Банк встановити на її поточний рахунок у гривнях відкритий за цією заявою, кредитний ліміт у сумі 15000,00 грн. Реальна річна процентна ставка складає 47,88%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом ( у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісія та інші платежі) 12577,58 грн. У паспорті споживчого кредиту (а.с.7 зворот), який надано [PERSON] до укладення договору про споживчий кредит, та підписано нею, викладено інформацію про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, а саме: тип кредиту- кредитна лінія, ліміт кредиту 15000,00 грн, строк кредитування 12 місяців, зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін, стандартна процентна ставка 47,88 %, тип процентної ставки- фіксована. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування 12577,58 грн. Згідно до п.5 паспорту споживчого кредиту повернення кредиту повинно бути щомісячно не пізніше настання платіжної дати, протягом встановленого строку кредитування, за наявності заборгованості за кредитом на кінець звітного розрахункового періоду. Розмір платежів розраховується щомісячно і залежить від суми заборгованості за кредитом на кінець звітного розрахункового періоду (включає суму нарахованих процентів за користування кредитом, суми інших обов`язкових платежів). До кредитного договору представник позивача додав публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, які відповідачем не підписані ( ас.9 на звороті-23) Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 2001444329001 від 09.11.2019 [PERSON] встановлено кредитний ліміт 09.11.2019 у розмірі 15000,00 грн., 14.07.2020 - збільшено до 23000,00 грн., 11.09.2020 -збільшено до 33000,00 грн., 22.01.2021 - збільшено до 50000,00 грн, 27.02.2022 збільшено до 50000,00 грн., 15.06.2023 збільшено до 51479,00 грн.( ас.26 на звороті). Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] перед Акціонерним товариством «ПУМБ» за кредитним договором №2001444329001 від 09.11.2019, станом на 01.07.2024 остання має заборгованість, яка складає 86272,71 грн ., а саме : заборгованість по сумі кредиту- 51478,95 грн., заборгованість за відсотками 34793,76 грн. ( ас.27-28) Виписки з особового рахунку [PERSON] містять інформацію про рух коштів (а.с.29 - 34). 02.07.2024 позивач АТ «ПУМБ» надіслав [PERSON] письмову вимогу про необхідність негайного погашення заборгованості за кредитним договорам № №2001444329001 у розмірі 86272,71 грн. Проте, відповідач заборгованість за кредитним договором не сплатила. Надаючи оцінку наявним по справі доказам, суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1056-1ЦК України визначено,що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику,наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до статті 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За правилами статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно частини 2 статті 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. За вимогами статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до частини 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. За правилами статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 1 статті 77 та частини 6 статті 91 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. п. 5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Банк самостійно визначає систему організації операційної діяльності залежно від його структури, обсягів та видів банківських операцій, кількості працюючих, розвитку інформаційних технологій. Банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій. Оброблення інформації про операції та її зберігання мають виконуватися на серверах та/або іншій комп`ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України, за винятком збереження резервних копій, захищених із використанням відповідних засобів технічного та/або криптографічного захисту, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Представник позивача на підтвердження існування заборгованості у відповідача за кредитним договором надав виписку про рух коштів по рахунку № [NUMBER] , яка містить інформацію про здійснені відповідачем операцій по картці починаючи з 09.11.2019 та до 26.01.2022 (а.с.29 -32 зворот) і виписку по рахунку № [NUMBER] з операціями за період з 30.11.2019 по 01.08.2022, яка містить інформацію виключно про нарахування та погашення заборгованості по процентам по договору №2001444329001 від 09.11.2019 (а.с.32 зворот -34) . Звертаючись до АТ «ПУМБ» з заявою №2001444329001 від 09.11.2019 [PERSON] просила відкрити їй рахунок № [NUMBER] та надати кредитну карту миттєвого випуску зі встановленням кредитного ліміту 15000 гривень. (а.с.7). З виписки за цим рахунком (а.с.29-32 зворот) вбачається, що [PERSON] знімала готівку, оплачувала товари, поповнювала мобільний зв`язок. Для підтвердження позовних вимог банк мав би надати довідку про відкриті на ім`я позивачки рахунки та видані картки із зазначенням строку їх дії та призначення, пояснити яким чином надані виписки стосуються предмету спору, та що доводять, однак цього не зробив, тому суд позбавлений можливості встановити достовірність викладених у виписках відомостей про користування [PERSON] саме кредитними коштами. Вказані виписки не містять інформації про встановлення та зміну кредитного ліміту, тобто жодна з них не містить ознак належності до основного документу- Пропозиції укласти Договір карткового рахунку що датована 09.11.2019 року. Зазначені у розрахунку заборгованості дати і суми платежів не відповідають сумам, які зазначені у виписці по рахунку у ці ж дати. У виписці по рахунку не відображено жодного збільшення кредитного ліміту, про що наявна інформація у довідці про збільшення кредитного ліміту (ас. 26 зворот) Жодної інформації про зарахування коштів по рахунку № [NUMBER] , який просила відкрити [PERSON] у заяві № [NUMBER] про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування та встановити на ньому кредитний ліміт 15000 грн. надані позивачем виписки не містять. Наявна в матеріалах справи виписка по вказаному рахунку (а.с. 33-33 (зворот) за період з 09.11.2019 по 01.07.2024 (фактично до 01.08.2022 (а.с.34) містить лише транзакції по нарахуванню та погашенню заборгованості по кредитному договору №2001444329001 від 09.11.2019. Таким чином, виписки по особовим рахункам відповідача, надані представником позивача не можуть бути належними доказами у розумінні статті 77 ЦПК України, оскільки не містять достовірної інформації щодо предмета доказування. Довідка про збільшення кредитного ліміту по договору №2001444329001 від 09.11.2019 не підтверджує надання кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок [PERSON] , оскільки така довідка не є первинним документом, оформленим відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Розрахунок заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором №2001444329001 від 09.11.2019 наданий позивачем містить розрахунок боргу за період з 11.11.2019 по 30.05.2023, по відсотках за користування кредитом з 30.11.2019 по 30.05.2023, відповідно до якого, станом на 01.07.2024 ( включно) заборгованість за кредитним договором складає 86272,71 грн., а саме : заборгованість по сумі кредиту 51478,95 грн., заборгованість за відсотками 34793,76 грн. Водночас Розрахунок заборгованості, сам по собі, без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем, не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, що узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 21.10.2020 у справі №190/1419/19-ц. У такий спосіб, надані представником позивача документи не підтверджують факт отримання відповідачем коштів у розмірі, зазначеному у позовній заяві на підставі Пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (овердрафту) датованої 08.12.2017 року та наявність у відповідача заборгованості перед позивачем. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин. У своїй заяві до суду позивач просив розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності представника позивача, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв. Ухвала суду від 25.10.2024 про витребування у позивача доказів для підтвердження обставин справи залишилась не виконаною, а суд не в змозі самостійно усунути протиріччя у документах, наданих позивачем. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій. З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог. Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини та докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи відсутність достовірних і допустимих відомостей, щодо навності у відповідача заборгованості перед позивачем та її розміру, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, в силу ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягає .

Outcome: dismissed