Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-06 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: Позивачка звернулася до суду із позовом до Відповідача, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки і піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, у якому просить визначити місце проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , разом із нею. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04 листопада 2020 року сторони уклали шлюб, під час якого народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Також зазначає, що з початком воєнної агресії російської федерації Відповідач виїхав до Республіки Польща та шлюбно-сімейні стосунки не підтримує, проживає окремо. Відповідач від народження дитини не приймає участі у вихованні та утриманні доньки, аліменти в добровільному порядку не сплачує, витрат на утримання доньки не здійснює. Відповідач не цікавиться фізичними, матеріальними, психологічними та духовними потребами доньки, не має бажання спілкуватися. Після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами, дитина залишилася проживати разом з матір?ю. Батько проживає на території Республіки Польща, дитиною не цікавиться. Відтак, з метою забезпечення належних умов виховання та розвитку дитини, просить визначити місце проживання доньки разом із нею. Учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча про місце, дату і час проведення такого повідомлялись у встановленому законом порядку, що стверджується матеріалами справи. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі. ІІ. Заяви та клопотання учасників справи, процесуальні дії у справі: Суд ухвалою від 11.11.2024 відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання за участю сторін, встановивши учасникам строк для подання заяв по суті справи. Окрім цього, суд зобов`язав третю особу надати письмовий висновок щодо розв`язання спору у частині місця проживання дитини. 27.11.2024 представниця третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] на електронну пошту суду надіслала заяву про відкладення підготовчого судового засідання з метою належного оформлення висновку органу опіки та піклування. 13.12.2024 на адресу суду надійшов висновокОргану опіки і піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради щодо розв`язання спору у частині місця проживання дитини. 16.12.2024 Позивачка скерувала до суду заяву, у якій просила проводити підготовче засідання у її відсутності, проти призначення справи до судового розгляду не заперечила. Суд ухвалою від 16.12.2024 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. 24.12.2024 через систему «Електронний суд» від Позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Окрім цього, Позивачка зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити. 07.01.2025 через систему «Електронний суд» від представника Позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Окрім цього, представник Позивачки зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити. Відповідач відзиву на позовну заяву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань Позивачки суду не надав, хоча повідомлявся про розгляд цієї справи у встановленому законом порядку. Враховуючи, що Відповідач, хоча і був належним чином повідомленим про місце, дату і час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: 04 листопада 2020 року громадянин Республіки Польща [PERSON] (Відповідач) уклав шлюб з громадянкою України [PERSON] (Позивачка), який був зареєстрований Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 2990, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 13). У вказаному шлюбі у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 14). Відповідно до висновку про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради позбавлений можливості надати висновок по суті розв`язання спору щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , оскільки не має змоги з`ясувати, чи існує спір між батьками щодо визначення місця проживання дитини, неможливо обстежити умови проживання батька, провести оцінку потреб його сім`ї, а також заслухати думку батька дитини, оскільки він проживає за кордоном. Також зі вказаного висновку вбачається, що відповідно до акту обстеження умов проживання від 28.11.2024, складеного відділом «Служба у справах дітей» Галицького району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, квартира [ADDRESS] загальною площею 88,10 кв. м., житловою площею 61,90 кв. м., та складається з трьох житлових кімнат, коридору, кухні, суміщеного санвузла; з кухні є вихід на балкон. Санітарно-гігієнічні норми дотримуються належним чином. Для дитини облаштовано окрему кімнату, де є місце для сну, відпочинку та ігор. У квартирі багато дитячих речей, для дівчинки створені хороші умови. Відповідно до акту та висновку оцінки потреб сім?ї, складеного 29.11.2024 фахівцями зі соціальної роботи Комунальної установи закритого типу «Львівський міський центр соціальних послуг та реабілітації "Джерело", ознак складних життєвих обставин в сім?ї гр. [PERSON] немає (а. с. 44-46). Згідно з витягом з реєстру територіальної громади № 2024/012193010, малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована разом з матір?ю [PERSON] у квартирі [ADDRESS] (нова назва [ADDRESS] (а. с. 15). Згідно з податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця [PERSON] є фізичною особою-підприємцем. Обсяг задекларованого доходу за 2023 рік становить 2143200 грн. (два мільйони сто сорок три тисячі двісті гривень). ІV. Оцінка суду: Дослідивши докази, які надані на обґрунтування позовних вимог, враховуючи висновок третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, суд приходить такого висновку. У частині 1 статті 2 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, законодавство України не містить норм, які б наділяли будь - кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Як передбачено у ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, у якому вона проживає. У статті 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Системний аналіз вказаної вище статті свідчить про те, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави - учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, з огляду на те, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним. ЄСПЛ у рішенні в справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 (заява № 2091/13), вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по - перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки зі сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по - друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (п. 100 рішення від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ свідчить про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. У постановах Верховного Суду від 14.02.2019 в справі № 377/128/18, від 22.08.2018 у справі № 539/1406/17 зазначено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Так, суд встановив, що Позивачка та Відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , якій на момент розгляду справи виповнився 1 рік 8 місяців. На теперішній час малолітня дитина [PERSON] проживає разом із матір`ю - позивачкою по справі - [PERSON] , за адресою: квартира [ADDRESS] . Позивачка. отримує стабільний дохід, а тому може матеріально утримувати та забезпечувати всім необхідним доньку. Згідно із висновком про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради позбавлений можливості надати висновок по суті розв`язання спору щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , оскільки не має змоги з`ясувати, чи існує спір між батьками щодо визначення місця проживання дитини, неможливо обстежити умови проживання батька, провести оцінку потреб його сім`ї, а також заслухати думку батька дитини, оскільки він проживає за кордоном. Також зі вказаного висновку вбачається, що відповідно до акту обстеження умов проживання від 28.11.2024, складеного відділом «Служба у справах дітей» Галицького району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, квартира [ADDRESS] загальною площею 88,10 кв. м., житловою площею 61,90 кв. м., та складається з трьох житлових кімнат, коридору, кухні, суміщеного санвузла; з кухні є вихід на балкон. Санітарно-гігієнічні норми дотримуються належним чином. Для дитини облаштовано окрему кімнату, де є місце для сну, відпочинку та ігор. У квартирі багато дитячих речей, для дівчинки створені хороші умови. Відповідно до акту та висновку оцінки потреб сім?ї, складеного 29.11.2024 фахівцями зі соціальної роботи Комунальної установи закритого типу «Львівський міський центр соціальних послуг та реабілітації "Джерело", ознак складних життєвих обставин в сім?ї гр. [PERSON] немає. Передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок (Постанова ОП КЦС від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19). На час ухвалення рішення у цій справі суд не встановив обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж з матір`ю. При цьому, суд зазначає, що батько дитини, який безумовно відіграє важливу роль у її житті, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Найкращі інтереси дитини є предметом основного піклування батьків. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Кожний із батьків не позбавлений права піднімати у майбутньому питання щодо зміни місця проживання дитини з урахуванням обставин, що матимуть істотне значення. Отже, врахувавши досліджені докази, виходячи з балансу інтересів дитини та батьків, з найкращих інтересів дитини, суд дійшов до висновку про те, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде максимально відповідати інтересам дитини. Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, з`ясувавши усі обставини справи, приходить висновку, що в цій частині позов також підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст. 3, 9, 18, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ, ст. ст. 7, 19, 141, 153, 155, 160, 161 СК України, ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved