Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позивач, остаточно визначившись з вимогами, просить стягнути з відповідача три проценти річних в сумі 24\~899 грн. 18 коп. та понесені витрати на правничу допомогу у сумі 5 000 грн. та судовий збір у сумі 1 211 грн. 20 коп.. Свої вимоги\~позивач мотивує\~тим,\~що 15.12.2017 надав відповідачу позику у сумі 1 620\~000 грн. на строк до 15.11.2018, але потім додатковими угодами строк повернення позики продовжено до 15.05.2020. Рішенням суду від 03.05.2023 з відповідача було стягнуто борг, три проценти річних, інфляційні збитки, неустойку. Втім три проценти річних були стягнуті за період з 16.05.2020 по 20.08.2021. Позивач вважає, що відповідач має сплатити три проценти річних за період з 21.08.2021 по 23.02.2022 у сумі 24\~899 грн. 18 коп. Відповідач через представника, подав відзив у якому погодився з остаточною ціною позову та визнав наявність зазначених позивачем підстав заявленого позову, договору позики. Також подав заяву про закриття провадження у справі. Заява мотивована тим, що відсутній предмет спору адже 21.08.2024 сплатив три проценти річних на рахунок позивача. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав. Також пояснив, що кошти від відповідача позивач не отримував. Кошти були направлені на рахунок позивача, який був закритий 27.05.2024, тобто до перерахування коштів. Відповідач та його представник до суду не з`явилися, про причини суду не повідомляли. Наведене та положення ст. 223 ЦПК України надають підстави провести судовий розгляд без участі відповідача. Процесуальні рішення у справі Ухвалою від 31.05.2024 прийнято позовну заяву, відкрито провадження і призначено розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Представник відповідача подавав клопотання про закриття провадження у справі. Таке клопотання мотивував тим, що 21.08.2024 сплатив позивачу 24\~899,18 грн. та надав копію платіжного документу. Підстав для задоволення клопотання не було, адже представник позивача надав довідку з якої вбачається, що відповідач направляв кошти на рахунок позивача, який на час платежу був закритий. Сторони не досягли примирення, додаткових доказів не подавали, а тому суд закрив підготовче провадження ухвалою 15.10.2024 та призначив справу до розгляду о 09-00 год. 12.11.2024. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного: Суд встановив, що 03.05.2023 Зарічний районний суд м.Суми ухвалив рішення у справі № 591/3373/21 провадження №2/592/352/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання припиненим договору позики. Позов [PERSON] задоволений частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 15 грудня 2017 року у розмірі 1 620 000 грн. 00 коп., 61 431 грн. 94 коп. 3% річних, 402 000,00 грн. - неустойки (штрафу) за прострочення повернення грошей, 158 607 грн. 81 коп. інфляційних витрат та 11 350 грн. 00 коп. судового збору. В іншій частині вимог відмовити у зв`язку з необґрунтованістю. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання припиненим договору позики відмовлено у зв`язку з його необґрунтованістю. Рішенням суду встановлено, що 15.12.2017 між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики з одночасним забезпеченням його виконання заставою, за яким, [PERSON] позичив у [PERSON] гроші у сумі 1 620 000,00 грн., що є еквівалентом суми 60 000 доларів США. Згідно п. 2 договору, зазначену вище у доларах суму [PERSON] зобов`язувався повернути готівкою протягом 11 місяців, оплата проводиться щомісячно. Остаточна дата повного розрахунку не пізніше 15.11.2018. П. 5 договору передбачено, що з метою забезпечення виконання цього грошового зобов`язання [PERSON] передає [PERSON] у заставу нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 520,1 кв.м. 15.11.2018 між сторонами укладений додатковий договір до договору від 15.12.2017, за яким визначено дату повного розрахунку між сторонами 15.11.2019. 19.11.2019 між сторонами був укладений додатковий договір до договору від 15.12.2017 року, за яким визначили дату повернення позики до 15.05.2020. 12.08.2020, 03.12.2020, приватним нотаріусом Бурбика Т.А. на адресу [PERSON] направлялися заяви про необхідність сплати на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 15.12.2017 у сумі 1 620 000,00 грн. та за несвоєчасне повернення грошей згідно п. 3 вищевказаного договору. [PERSON] посилається на те, що ним грошові кошти були передані [PERSON] 01.07.2020 в приміщенні АТ «КБ «Приватбанк» в м. Суми в розмірі 60 000,00 грн., однак доказів на підтвердження цього суду не надано. З рішення також вбачається, що стягнута з відповідача сума трьох процентів річних становить 61 431,94 грн. за період з 16.05.2020 по 20.08.2021. Постановою Сумського апеляційного суду від 28.09.2023 апеляційні скарги [PERSON] , які подані його представником адвокатом Турченком С. П., задоволено частково. Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03.05.2023 скасовано в частині задоволення позову про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційних втрат в сумі 158 607,81 грн та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в позові. Рішення суду першої інстанції змінено в частині розміру присудженої неустойки (штрафу) та в частині розподілу судових витрат, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] 26 800,00 грн неустойки (штрафу) та 8 459,03 грн судового збору, а не в розмірі визначеному судом першої інстанції.\~ Постановою Верховного Суду від 29.04.2024 касаційні скарги [PERSON] та [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03.05.2023 в незміненій при перегляді апеляційним судом частині, та постанову Сумського апеляційного суду від 28.09.2023 року залишені без змін. Тобто рішення першої інстанції переглядалося у апеляційному та касаційному порядках та залишено без змін у частині стягнення трьох процентів річних. Зазначене рішення суду набрало законної сили. Докази відхилені судом Представник відповідача надав платіжну інструкцію видану ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 21.08.2024. За своїм змістом вказаний документ є платіжним. Так згідно нього відповідач перерахував позивачу кошти у сумі 24899,18 грн. на рахунок [NUMBER] . Призначення платежу три проценти річних за період з 21.08.2021 по 23.02.2022. Позивач надав довідку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 25.08.2024 №Е102S82ED7NTS16S. З довідки вбачається, що рахунок [NUMBER] закритий 27.05.2024. У своєму клопотанні від 16.09.2024 представник відповідача визнав, що направлені кошти були повернуті відповідачу. Ураховуючи наведене суд відхиляє зазначений платіжний документ про перерахування коштів відповідачем позивачу, як такий, що не підтверджує сплату спірної суми коштів. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Із встановленого вбачається, що між сторонами виникли цивільні правовідносини врегульовані ст.ст. 526, 626, 628, 1046, 1049 ЦК України. Згідно з положеннями ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з\~ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи наведений зміст положень Цивільного кодексу вбачається, що учасники цивільних правовідносин мають право укладати правочини між собою. Цивільне законодавство передбачає таку форму правочину як договір, яким можуть бути встановлені взаємні права і обов`язки сторін, предмет договору, спосіб, порядок чи строк виконання зобов`язання. При цьому закон вказує на те, що зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у строк. Відмовитися від виконання зобов`язання в односторонньому порядку неможливо. За невиконання грошового зобов`язання передбачена відповідальність. Сторони можуть дійти згоди щодо виду зобов`язання у договорі. У той жде час законом теж передбачена відповідальність за невиконання грошового зобов`язання. Зокрема положення ст. 625 ЦК України встановлюють обов`язок боржника який прострочив виконання грошового зобов`язання сплатити три проценти річних за весь час прострочення. З встановлених обставин справи вбачається, що між сторонами був укладений письмовий договір позики. Тобто між сторонами укладений договір щодо грошового зобов`язання, за яким відповідач зобов`язаний повернути суму коштів, тобто був божником. Так відповідач мав повернути позивачу позику в сумі 1\~620\~000 грн. у строк до 15.05.2020. Проте відповідач у встановлений строк суму позики не повернув. Статтями\~13, 81 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розглядаючи справу у межах заявленого позову суд встановив, що судовим рішенням від 03.05.2023 встановлений факт порушення зобов`язання відповідачем. Ні підставі цього з відповідача стягнуто три проценти річних у сумі 61 431,94 грн. за час прострочення за період з 16.05.2020 по 20.08.2021. Ураховуючи наведене вбачається, що відповідач має сплатити позивачу три проценти річних за період з 21.08.2021 по 23.02.2022 у сумі 24 899 грн. 18 коп., яка вирахувана наступним чином 1\~620\~000 грн. боргу * 3 проценти річних * 187 днів прострочки / 365 днів у році / 100 процентів. За відсутності доказів, які б спростовували подані позивачем розрахунки ціни позову, суд не має підстав піддавати їх сумніву. З наведених положень закону та встановлених обстави вбачається, що позивач має право на сплату відповідачем заявленої суми трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак суд вважає, що право позивача порушене і підлягає захисту, а тому необхідно стягнути заявлену суму. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України слід розподілити судові витрати. З відповідача слід стягнути на корись позивача відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 5000 грн. З урахуванням зменшення ціни позову позивач мав сплатити судовий збір згідно з ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за ставкою у розмірі у розмірі 1211 грн. 20 коп. проте він цього не зробив. Тобто у справі склалася ситуація коли судовий збір не був сплачений позивачем. Оскільки заявлений позов задоволений то судові витати у виді судового збору підлягають розподілу з покладенням на відповідача. На підставі зазначеного з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави. На підставі зазначеного і

Outcome: approved