Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" Мартиненко В. В. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 28.03.2017 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено угоду № С10.195.73040 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Банк на виконання умов договору надав позичальнику грошові кошти у сумі 5000 грн. строком до 28.03.2021 року, а позичальник зобов`язався повернути їх разом з іншими платежами. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі відкривши поточний рахунок № [NUMBER] та надавши кредитні кошти в розмірі 5000 грн. в межах кредитного ліміту, визначеного в п.п.3.1. договору. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. 03.12.2020 року між акціонерним товариством «Ідея Банк» та товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Профіт Капітал» / Фактор) укладено договір факторингу №12/90 (далі - Договір факторингу). Відповідно до п.2.1 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Права вимоги які клієнт відступає фактору за цим Договором відступаються (передаються) в розмірі заборгованості Боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору. Пунктом 5.1 Договору факторингу права Вимоги, строк платежів по котрим настав, а також ті, що виникнуть у майбутньому вважаються такими, що перейшли від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в день підписання відповідного реєстру Боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язань передбачених Договором факторингу, щодо розрахунків (п. 4.1.). Так, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язання за Договором факторингу виконав в повному обсязі, та відповідно перерахував суму на користь АТ «Ідея Банк». За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 03.12.2020 року відповідно до договору факторингу №12/90 перейшло право за договором № С10.195.73040 від 28.03.2017 року, що укладено між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № С10.195.73040 в загальній сумі 19404,70 грн., а також суму сплаченого судового збору 2481,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу. Заочним рішенням від 05.12.2022 позов було задоволено повністю. 06.03.2023\~року від\~представника відповідача\~надійшла заява\~про перегляд\~заочного рішення в якій він просив скасувати заочне рішення від 05.12.2022р.\~ В своїй заяві посилається на те, що позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» не було повідомлено відповідачу про укладення договору факторингу, оскільки відповідач жодних письмових повідомлень не отримував. Відповідач зазначає, що в матеріалах позовної заяви відсутня інформація про сплачені ним кошти на погашення кредитної заборгованості. Також відсутній розрахунок заборгованості, в якому було б вказано розмір та період нарахування відсотків. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 15.05.2023 року заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 15.12.2022 року за позовом ТОВ «Фінансова\~компанія\~«ПрофітКапітал»\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином у своїх письмових поясненнях просив ухвалити рішення яким задовольнити позовні вимоги. Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Від представника відповідачки адвоката Ніц А.С. надійшла заява, в якій просив справу розглянути у його відсутність та у відсутність відповідачки. Також представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву яким він заперечив проти позовних вимог, вважає їх необгрунтованими та безпідставними з огляду на наступне. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру боргу та кредиту, оскільки з матеріалів справи, розрахунку, визначити розмір тіла кредиту, порядок нарахувань, строки користування кредитом не можливо, взагалі відсутній розрахунок нарахування відсотків, перевірити розмір нарахованих процентів та штрафних санкцій відповідачу та суду також не є можливим. У порушення п. 5.3 Договору факторингу № 12/90 від 03.12.2020 року, фактор ТОВ «ФК «Профіт Капітал» не надіслав повідомлення про зміну кредитора, відступлення права вимоги [PERSON] протягом 10 (десяти) календарних днів починаючи з 03.12.2020р., що свідчить про недотримання та порушення процедури. Також позивач не повідомив суд, про те що відповідачка сплатила ще до надходження позову до суду на користь позивача, ТОВ «ФК «Профіт Капітал», грошові кошти, а саме: 20.01.2022р. - 2 369,00 грн., 18.02.2022р.- 1 369,00 грн., 21.02.2022p.-2000,00 грн. Загалом сплачена сума у 2022р. склала 5 738 грн., та не може бути стягнута повторно з відповідача на користь позивача. Позивачем не доведено підстав для задоволення позову, у тому числі стосовно заявлених відсотків, 3% річних, інфляційних витрат. З урахуванням викладеного позовні вимоги ТОВ «ФК «Профіт Капітал» є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. У відповідь на відзив, представник позивача у своїх письмових поясненнях зазначив, що представник [PERSON] у відзиві визнає факт наявності договірних відносин із АТ «Ідея Банк» та надає квитанції про часткову сплату заборгованості і вказує на відсутність розрахунку боргу. Разом з цим слід зазначити, що ТОВ «ФК «Профіт Капітал» до позовної заяви було надано довідку-розрахунок заборгованості згідно якого чітко вбачається її розмір. ТОВ «ФК «Профіт Капітал» не здійснювало видачу кредитних коштів, так і не здійснювало нарахування заборгованості за Кредитним договором, відповідно до Договору факторингу до останнього перейшло тільки право вимоги за уже сформованим боргом по Угоді між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та АТ «Ідея Банк» тому Позивач не має можливості надати іншу виписку по рахунку за Кредитним договором № С10.195.73040 від 28.03.2017. Щодо правомірності нарахування 3% річних та інфляційний витрат, то Позивач правомірно нарахував заборгованість, а регулярну несплату платежів відображено у виписці по рахунку. До позовної заяви була надана Угода № С10.195.73040 укладена 28.03.2017 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] з якої вбачається ліміт кредитної лінії та згідно п.п. 3.3 Угоди, процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії що становить 24.0000% річних. Відповідно до п.3.4 Угоди, Розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється Тарифами Банку. Дата сплати обов`язкового мінімального платежу за Кредитною лінією за попередній Розрахунковий період - до останнього Операційного дня Платіжного періоду, який починається з дня, наступного за останнім днем попереднього Розрахункового періоду, і закінчується на 30 день з моменту закінчення попереднього Розрахункового періоду. Про суму коштів, які складають обов`язковий щомісячний платіж, Банк щомісячно інформуватиме клієнта за допомогою смс-повідомлення, що надсилається на абонентський номер Клієнта, вказаний ним в Заяві на приєднання. Також до позовної заяви були надані Тарифи на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб - діючих клієнтів банку. У п.1.4 Тарифів зазначено, що розмір обов`язкового мінімального платежу по заборгованості складає 7% від суми фактичної заборгованості на останній робочий день місяця. Також включає в себе суми штрафу за виникнення простроченої заборгованості та недозволеного овердрафту, а також суми простроченої заборгованості по кредиту. Термін оплати - останній робочий день місяця. Таким чином, обставини викладені у відзиві є необгрунтованими та непереконливими. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Як визначено в ч. 1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 28.03.2017 між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "Ідея Банк" (далі ПАТ "Ідея Банк") було укладено Угоду № С10.195.73040 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки. Банк на виконання умов Договору відкрив поточний рахунок № [NUMBER] надавши позичальнику грошові кошти у сумі 5000,00 грн строком до 28.03.2021 року, а позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом з іншими платежами (відповідно до тарифів Банку, які розміщенні на сайті Банку). У зв`язку із неповерненням заборгованості за Договором та відповідно до довідки розрахунку, заборгованість [PERSON] за договором № С10.195.73040 станом на 03.12.2020 рік склала 17\~121,15 грн, з яких : - 5000,00 грн заборгованість за основним боргом; -12121,15 грн заборгованість за нарахованими банком відсотків. 03.12.2020 року між акціонерним товариством «Ідея Банк» та товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Профіт Капітал» / Фактор) укладено договір факторингу №12/90 (далі - Договір факторингу). Відповідно до п.2.1 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Права вимоги які клієнт відступає фактору за цим Договором відступаються (передаються) в розмірі заборгованості Боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору. Пунктом 5.1 Договору факторингу права Вимоги, строк платежів по котрим настав, а також ті, що виникнуть у майбутньому вважаються такими, що перейшли від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в день підписання відповідного реєстру Боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язань передбачених Договором факторингу, щодо розрахунків (п. 4.1.). Так, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язання за Договором факторингу виконав в повному обсязі, та відповідно перерахував суму на користь АТ «Ідея Банк». За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 03.12.2020 року, відповідно до договору факторингу №12/90, перейшло право за договором № С10.195.73040 від 28.03.2017 року, що укладений між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Після укладення договору факторингу ТОВ «ФК «Профіт Капітал» у зв`язку з неповерненням кредитної заборгованості в сумі 17\~121,15\~ грн. було нараховано відповідачу 3% відсотки річних та інфляційні втрати за період з 03.12.2020 по 10.01.2022р. Також у зв`язку з вчасним неповерненням кредитної заборгованості позивачем було надіслано відповідачу досудову вимогу від 30.11.2021 щодо дострокового стягнення заборгованості в сумі 17\~121,15 грн. згідно кредитного договору № С10.195.73040\~ від 28.03.2017 року.\~ Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття «строк дії договору» і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання зазначеного зобов`язання. Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Судом встановлено, що кредитний договір № С10.195.73040\~ від 28.03.2017 був укладений між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] в письмовій формі. На підставі даного договору між ними виникли кредитні правовідносини. Відповідно до п.п. 3.3 Угоди, процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 24.0000% річних. Відповідно до п.3.4 Угоди, Розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється Тарифами Банку. Дата сплати обов`язкового мінімального платежу за Кредитною лінією за попередній Розрахунковий період - до останнього Операційного дня Платіжного періоду, який починається з дня, наступного за останнім днем попереднього Розрахункового періоду, і закінчується на 30 день з моменту закінчення попереднього Розрахункового періоду. Про суму коштів, які складають обов`язковий щомісячний платіж, Банк щомісячно інформуватиме клієнта за допомогою смс-повідомлення, що надсилається на абонентський номер Клієнта, вказаний ним в Заяві на приєднання. Також до позовної заяви були надані Тарифи на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб - діючих клієнтів банку, які підписані відповідачем. У п.1.4 Тарифів зазначено, що розмір обов`язкового мінімального платежу по заборгованості складає 7% від суми фактичної заборгованості на останній робочий день місяця. Також включає в себе суми штрафу за виникнення простроченої заборгованості та недозволеного овердрафту, а також суми простроченої заборгованості по кредиту. Термін оплати - останній робочий день місяця. Доводи представника відповідача про те, що відповідачкою на користь позивача ТОВ «ФК «Профіт Капітал», були сплачені грошові кошти, а саме: 20.01.2022р. - 2 369,00 грн., 18.02.2022р.- 1 369,00 грн., 21.02.2022p.-2000,00 грн.; загальна сума сплачених коштів у 2022р. склала 5 738 грн., не знайшла свого підтвердження виходячі із наступного. Так представником відповідача на підтвердження вищезазначеного до заяви про скасування заочного рішення було додано скріншоти з оплати відповідачем кредиту, але з детального огляду даних скріншотів судом встановлено, що вказані кредитні кошти відповідачем були повернуті ТОВ «ФК «Профіт Капітал» за іншим кредитним договором № Р99.19573111, а не за кредитним договором про який йдеться у даній позовній заяві. Також, щодо доводів представника відповідача про відсутність детального розрахунку нарахувань відсотків, суд зазначає, що ТОВ «ФК «Профіт Капітал» не здійснювало як видачу кредитних коштів, так і нарахування заборгованості за Кредитним договором, відповідно до Договору факторингу до останнього перейшло тільки право вимоги за уже сформованим боргом по Угоді між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та АТ «Ідея Банк». Разом з цим слід зазначити, що ТОВ «ФК «Профіт Капітал» до позовної заяви було надано довідку-розрахунок заборгованості [PERSON] перед ПАТ « Ідея Банк», згідно якого чітко вбачається її розмір. В свою чергу, відповідач не погоджуючись із розрахунком відсотків, контрозрахунок суду не надав. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту в сумі 5000,00 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 12121,15 грн., оскільки дані вимоги позивача до відповідача обґрунтовані, а відповідачем не надано суду доказів погашення заборгованості. Щодо договору факторингу, то судом встановлено наступне. У відповідності до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. За змістом ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі статтею 1077ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено: "Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом." Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом... боржник, який не отримав повідомлення про передачу прав вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". Отже, з матеріалів справи вбачається, що договір факторингу № 12/90 від 03.12.2020 укладено у відповідності до вимог закону, містить всі істотні умови, при його укладенні були дотримані норми ЦК України, які регулюють дані правовідносини. Зокрема, набуття права вимоги позивача до відповідача згідно кредитного договору № С10.195.73040\~ від 28.03.2017 підтверджується: договором факторингу № 12/90 від 03.12.2020, реєстром боржників, який є додатком до договору факторингу, платіжними дорученнями про проведення оплати згідно договору факторингу. Таким чином, судом встановлено, що в результаті укладення договору факторингу 03.12.2020 ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» набуло права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № С10.195.73040\~ від 28.03.2017 в сумі 17 121,15 грн., в тому числі: заборгованість за основним боргом 5000,00 гривень, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 12121,15 гривень. Після відступлення права грошової вимоги, відповідачем не було здійснено жодної оплати на погашення боргу перед позивачем. Також відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 03.12.2020 по 10.01.2022 та інфляційні втрати за період з грудня 2020 р по листопад 2021 року. Виходячи із суми фактичної заборгованості 17121,15 грн., позивачем було проведено розрахунок 3% річних та інфляційних витрат, загальна сума яких склала - 2\~283, 55 грн, яка також підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" судові витрати в сумі 2481,00 грн. Крім вищезазначених сум, представник позивача адвокат Мартиненко В.В. також зазначив суму адвокатських послуг, яку він просить стягнути з відповідача на користь позивача, у розмірі 2000,00 грн. Суд вважає що наведена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, внаслідок її доведеності та обґрунтованості. Згідно з частиною другою\~статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За правилами частини 2\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою Відповідно до частин третьої, четвертої\~статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою\~статті 137 ЦПК\~встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою\~статті 137 ЦПК\~обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, а також постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року в справі № 904/4507/18). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 зазначила наступне. Пунктом 3.2\~рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009\~передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу\~це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Конституційний Суд зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції\~покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому\~законом\~порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому\~законом\~порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Верховний Суд у постанові від 06.03.2019р. по справі №922/1163/18 дійшов наступних висновків: (1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2\~статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); (2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись\~главою 52 Цивільного кодексу України; (3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і\~Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;\~\~\~\~\~\~\~ (6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому\~договорі\~розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами\~статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». З матеріалів даної справи вбачається, що на підтвердження понесених ТОВ «ФК «Профіт Капітал» витрат на правничу допомогу, суду надано: 1) договір № 28092021-1 від 28.09.2021 року про надання правової допомоги; 2) Акт приймання передачі наданої правової допомоги від 01.06.2022 року; 3) платіжне доручення № 9641 від 05.07.2022 року на суму 886 000,00 грн. Згідно наданого договору вбачається, що між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та адвокатським об`єднанням «Правовий діалог», співробітником якого є адвокат Мартиненко В.В., укладено договір про надання правової допомоги № 28092021-1 від 29.09.2021 року. Відповідно до п.1.1. Договору адвокатське об`єднання «Правовий діалог» бере на себе зобов`язання по наданню клієнту правової допомоги. Сторони в п.3.1. Договору визначили, що клієнт сплачує на користь Об`єднання винагороду, зокрема у розмірі 2000, 00 грн, за підготовку та подання 1 позовної заяви до суду, згідно реєстру боржників. Так, на виконання умов визначених розділом 3 Договору складено акт № 1 приймання передачі наданої правової допомоги, відповідно до котрого, вказується розмір та обсяг наданої правової допомоги із зазначенням вартості. Відповідно до акту, вартість наданих послуг із правової допомоги складає 886\~000,00 грн, в котрій відповідно включено правову допомогу до позичальника [PERSON] за кредитним договором № С10.195.73040 в розмірі 2000,00 грн, що була сплачена ТОВ «ФК «Профіт Капітал» об`єднанню в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 9641 від 05.07.2022 року. У той же час, суд зауважує на тому, що витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. Такий висновок\~суду відповідає\~правовій позиції Об`єднаної\~палати Верховного\~Суду у\~складу суддів\~Касаційного господарського\~суду викладеної\~у постанові\~від 3\~жовтня 2019\~року у\~справі №\~922/445/19,\~правовим позиціям\~ Верховного\~Суду викладеним\~у постановах\~від 26\~червня 2019\~року у\~справі №\~813/481/18,\~від 2\~жовтня 2019\~року у\~справі №\~815/1479/18,\~від 29\~жовтня 2020\~року у\~справі №\~686/5064/20, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного та

Outcome: approved