Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-06 00:00:00

01.04.2024 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «Прайм Альянс» (далі - відповідач 1), приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Деркач І.В. (далі - відповідач 2) про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, у якому просить в порядку повернення стягнутих за виконавчим написом грошових коштів, стягнути з відповідачів на свою користь 31031,21 грн та 3373,09 грн відповідно. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.03.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 521, про стягнення знього на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» заборгованості у сумі 115435,87 грн. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Деркач І.В. було відкрито виконавче провадження та вчинялись виконавчі дії з метою його примусового виконання. Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 25.12.2023 р. у справі № 524/7016/23, яке набрало законної сили, виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин, позивач вважає, що відповідачами стягнуті за виконавчим написом грошові кошти були набуті безпідставно, а тому звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою від 04.04.2024 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви разом з копіями доданих до неї документів відповідачами отримано, про що свідчать відповідні відмітки у рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення. На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача 2, у якому останній виклав заперечення проти позову та просив суд відмовити у його задоволенні в частині заявленої до нього вимоги. Разом з тим, у встановлений в ухвалі строк відповідач 1 відзив на позовну заяву та позивач відповідь на відзив відповідача 2 до суду не подали. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 25.03.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 521, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» заборгованості у сумі 115435,87 грн. Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Деркач І.В. перебувало виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання вказаного виконавчого напису. Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 25.12.2023 р. у справі № 524/7016/23, яке набрало законної сили, виконавчий напис № 521 від 25.03.2020 р., визнано таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до листа приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Деркач І.В. від 18.03.2024 р., з позивача у рамках виконавчого провадження № [NUMBER] стягнуто грошові кошти у розмірі 34404,30 грн, з яких: 31031,21 грн - заборгованість за виконавчим провадженням, яка перерахована стягувачу ТОВ «ФК «Прайм Альянс»; 270,00 грн - витрати виконавчого провадження; 3103,09 грн - основна винагорода приватного виконавця. Отже, з наданих стороною позивача доказів, судом встановлено, що у рамках виконавчого провадження під час примусового виконання виконавчого напису, який в судовому порядку визнано таким, що не підлягає виконанню, з позивача на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» фактично стягнуто 31031,21 грн. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Враховуючи, що відпали правові підстави для набуття ТОВ «ФК «Прайм Альянс» примусово стягнутих з [PERSON] за виконавчим написом грошових коштів у сумі 31031,21 грн, яка підтверджується матеріалами справи, оскільки цей виконавчий напис в судовому порядку визнано таким, що не підлягає виконанню, суд приходить до висновку, що позов у частині вимоги до ТОВ «ФК «Прайм Альянс» є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому вважає за необхідне стягнути з ТОВ «ФК «Прайм Альянс» на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 31031,21 грн. Щодо вимоги до відповідача 2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, суд зазначає наступне. Як встановлено судом, під час примусового виконання виконавчого напису у рамках виконавчого провадження № [NUMBER], з позивача стягнуто 3373,09 грн, з яких: 3103,09 грн - основна винагорода приватного виконавця; 270,00 грн - витрати виконавчого провадження. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з п.1 ч.1 ст. 26 цього Закону України, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Нормами ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Частиною 7 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Здійснення особою захисту порушеного права шляхом застосування кондикційного позову можливе лише за умови наявності підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача відповідне майно (у тому числі грошові кошти). При цьому, для правильного застосування ст. 1212 ЦК України необхідно установити факт абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. У даному випадку стягнення з позивача, як боржника на користь приватного виконавця (відповідача 2) зазначених грошових коштів (витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця), пов`язане зі здійсненням приватним виконавцем примусового виконання виконавчого документа та відповідає нормам ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження». Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати таких витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження». Суду не надано підтверджень, що будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження позивачем оскаржувались та були визнані незаконними. Водночас, виконавче провадження було відкрито, після цього проводились виконавчі дії з примусового виконання виконавчого напису, що виключає факт абсолютної безпідставності набуття грошових коштів відповідачем 2. Вирішуючи спір, суд враховує, що при виконанні професійних обов`язків, визначених законодавством України, відповідач 2 не мав передумов для звільнення позивача від сплати витрат виконавчого провадження. В силу положень ч.4 ст. 263 ЦПК України, вищезазначені висновки суду, узгоджуються з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 р. у справі № 206/2212/18. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов у частині вимоги до приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Деркач І.В. про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, є безпідставним та задоволенню не підлягає. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 1 на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог судовий збір у сумі 1092,50 грн.

Outcome: partial