Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

18.11.2024 до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла позовна [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.01.2021 позивачка та відповідач уклали шлюб. На початку 2018 року позивачка та відповідач виїхали на роботу до Польщі, де [INFO] від даного шлюбу у них народилася син - [PERSON] . 01.07.2023 вони повернулися до України. Під час перебування в Україні, сторони проживали однією сім`єю та початку сімейне життя склалося добре, проте протягом останнього року стосунки з чоловіком розладилися, зникли взаєморозуміння та взаємоповага, з`явились постійні сварки. На момент звернення до суду спільного сімейного сторони не ведуть, кожен з подружжя живе своїм життям та своїми інтересами, шлюбних стосунків не підтримують. Фактично, сім`я припинила своє існування 14.05.2024. Примирення і збереження шлюбу є неможливим. Подальше подружнє життя буде суперечити інтересам позивачки та інтересам дитини. Надання строку на примирення вважає недоцільним. Позивачка просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, судові витрати зі сплати судового збору залишити за нею та не стягувати з відповідача. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 18.11.2024 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. Ухвалою суду від 28.11.2024 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення судового засідання. У судове засідання 08.01.2025 сторони не з`явилися, про дату час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивачка у судове засідання не з`явилася, разом з позовом подала до суду клопотання, у якому просить проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Судові витрати зі сплати судового збору просить залишити за нею (а.с.20). Представник позивачки - адвокат Анапольська Р.В., у судове засідання не з`явилася, разом з позовом подала до суду клопотання, в якому просить проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Судові витрати зі сплати судового збору просить залишити за позивачкою (а.с.21). Відповідач у судове засідання не з`явився. 20.12.2024 до суду подав заяву, у якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с.42). Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних письмових доказів у матеріалах справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 05.01.2021 перебувають у шлюбі, який зареєстрований Миронівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.01.2021 (а.с.6). Від даного шлюбу мають неповнолітню сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією повного витягу зі свідоцтва про народження № 2461011/00/AU/2021/498505 від 23.04.2021 (а.с.14-15,16-17). Фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться. Спір між сторонами виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тобто є передбачені ст. 112 СК України підстави для розірвання шлюбу. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, так як сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0.4006989654.1 від 15.11.2024 (а.с.1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.26). Разом із тим, позивачка подала до суду заяву у якій просить судові витрати покласти на неї. Враховуючи позицію позивача в частині розподілу судових витрат, судові витрати по стягненню судового збору необхідно віднести за рахунок позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved