Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 12.07.2024 [PERSON] через свого представника адвоката Слободинську В.І. звернувся до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна, який обгрунтував наступним. Так, під час спільного проживання однією сім`єю у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] , остання 22.08.2019, згідно договорів купівлі продажу, які були посвідчені приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Київської області Іщенко О.В. придбала: -житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (договір зареєстровано в реєстрі за № 796); -земельну ділянку площею 0,1757 гектарів, кадастровий номер: 3220688001:01:001:0016, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, присадибна ділянка (договір зареєстровано в реєстрі за № 797); -земельну\~ділянку посвідчену\~площею 0,105\~гектарів,\~кадастровий номер 3220688001:01:001:0017 для ведення особистого селянського господарства (договір зареєстровано в реєстрі за № 798); -земельну ділянку площею 0,0541 гектарів, кадастровий номер: 3220688001:01:001:0046 для ведення садівництва (договір зареєстровано в реєстрі за № 799). Вказаний будинок та земельні ділянки згідно правовстановлюючих документів оформлено на відповідача, хоча будинок та земельні ділянки є їх спільною сімейною власністю. Спірний будинок та земельні ділянки були придбані за рахунок їхній спільних коштів, як подружжя та в інтересах сім`ї, про що ним нотаріусу була написана відповідна заява. В даний час між позивачем та відповідачем виник спір щодо визнання права власності на частку у набутому під час перебування у шлюбі нерухомому майні, що стало підставою звернення до суду із даним позовом. 12.07.2024 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Лебединець Г.С. (а.с. 49). Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Лебединець Г.С. від 02.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 64). 07.10.2024 р. до суду від представника відповідача адвоката Саламашенка А.Л. надійшло заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 21.10.2024 в задоволенні заяви представника відповідача адвоката Саламашенка А.Л. про розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна за правилами загального позовного провадження відмовлено. Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. За таких обставин, суд розглядає справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідив матеріали справи, встановив фактичні обставини та відповідні докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10.08.2018, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). В подальшому даний шлюбі між ними був розірваний 14.01.2020, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] . (а.с. 9) Вдруге сторони у справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10.03.2022, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 10). Відповідно до копії рішення Богуславського районного суду Київської області №358/460/24 від 03.05.2024 шлюб сторін було розірвано. Рішення набрало законної сили 04.06.2024 згідно відкритої інформації з ЄДРСР. (а.с. 12-15). Як вбачається з копії договору купівлі-продажу будинку від 22.08.2019 та з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.04.2024, номер інформаційної довідки: 374039623 фізична особа [PERSON] є власником нерухомого майна, а саме: житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , (підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, житлового будинку, серія та номер: 796, виданий 22.08.2019, видавник: приватний нотаріус Богуславського районного нотаріального округу Київської області Іщенко О.В.) (а.с.16,-17, 40-41). Згідно копій договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 22.08.2019 року та з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19.06.2024, номер інформаційної довідки: 383529613 фізична особа [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , є власником нерухомого майна, а саме: - земельної ділянки площею 0,1757 гектарів (кадастровий номер: 3220688001:01:001:0016) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, житлового будинку, серія та номер: 796, виданий 22.08.2019, видавник: приватний нотаріус Богуславського районного нотаріального округу Київської області Іщенко О.В.); - земельної ділянки площею 0,105 гектарів (кадастровий номер: 3220688001:01:001:0017) для ведення особистого селянського господарства (підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, житлового будинку, серія та номер: 798, виданий 22.08.2019, видавник: приватний нотаріус Богуславського районного нотаріального округу Київської області Іщенко О.В.); - земельної ділянки площею 0,0541 гектарів (кадастровий номер: 3220688001:01:001:0046) для ведення садівництва (підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, житлового будинку, серія та номер: 799, виданий 22.08.2019, видавник: приватний нотаріус Богуславського районного нотаріального округу Київської області Іщенко О.В.) (а.с.18-23, 37-39). Згідно п.16 Договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.08.2019 - що покупець вчиняє цей правочин за згодою її чоловіка, справжність підпису якого засвідчена приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Київської області Іщенко О.В. 22.08.2019, за реєстровим №795 (а.с. 17, 24). Згідно п.4.6 Договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 22.08.2019 - покупець вчиняє цей правочин за згодою її чоловіка, справжність підпису якого засвідчена приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Київської області Іщенко О.В. 22.08.2019, за реєстровим №795 (а.с.18-24). Згідно заяви [PERSON] від 22.08.2019 року, засвідченої приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Київської області Іщенко О.В., позивач у справі надав згоду дружині [PERSON] купити, визначаючи ціну та умови правочинів на власний розсуд: житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та будь які земельні ділянки, що розташовані на території Богуславського району Київської області. При цьому стверджує, що укладення та підписання договорів здійснюється в інтересах сім`ї на умовах, які він з дружиною попередньо обговорили та вважають вигідними для них. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18. Суд зауважує, що особистими коштами є кошти, які були отримані одним з подружжя до реєстрації шлюбу, або ж отримані у спадок, подарунок, а також страхові виплати. Це має підтверджуватися доказами, а отже, джерело походження коштів на придбання спірного майна має бути повністю розкрите. Наприклад, суду слід надати договір купівлі-продажу майна, яке належало одному з подружжя до реєстрації шлюбу та було продане в подальшому для придбання іншого майна або реєстрації підприємства, а також виписку з банківського рахунку, яка підтверджує наявність коштів на момент купівлі та їх рух. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 1 та 3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 та 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. На підставі ч. 1 та 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц. Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі № № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23) міститься висновок про те, що «Вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором. Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору іншим з подружжя, який є стороною договору, з його контрагентом. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з своїм контрагентом права та інтереси того з подружжя, який надав згоду. Сприйняття волевиявлення іншого з подружжя на розпорядження спільним майном відбувається шляхом відображення такої згоди у відповідному договорі. У такому випадку регулюючий ефект договору поширюється як на сторони договору, так і на іншого з подружжя (співвласника), який надав згоду на розпорядження спільним майном. Згода одного з подружжя на вчинення другим з подружжя договору з розпорядження спільним майном як односторонній правочин є одним із правомірних обмежень свободи договору, оскільки визначена законодавцем необхідність одержання згоди обмежує як того з подружжя, хто укладає договір з розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і контрагента за договором, оскільки він має переконатися, що особа, з якою укладається договір, перебуваючи в шлюбі, має згоду на укладення такого договору. Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності. Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя. Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність». Таким чином, наявність письмової згоди позивача [PERSON] від 22.08.2019 на укладення його дружиною відповідачкою [PERSON] договору купівлі-продажу будинку, зафіксованої у пункті 16 вказаного договору, та договорів купівлі-продажу земельних ділянок, зафіксованої у пунктах 4.6 вказаних договорів свідчить про придбання спірних земельних ділянок за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. Відповідач не надала суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б могли свідчити про обставини, які б спростовували презумпцію спільності права власності подружжя на спірний житловий будинок та земельні ділянки. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України). У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-3037цс15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Судами встановлено, що в період шлюбу сторони придбали квартиру, автомобіль, гараж та земельну ділянку, на якій він розташований, а також отримали кредит на придбання нерухомого майна й за рахунок кредитних коштів придбали дві квартири. При вирішенні таких спорів суди з`ясовують наявність спільного майна подружжя, як рухомого так і нерухомого, наявність грошових коштів, що є спільною сумісною власністю. Зазвичай при поділі майна подружжя суд ділить його в натурі, у разі неподільності майна чи речі вирішується питання компенсації. До майна подружжя можуть бути віднесені як рухоме і нерухоме майно, так і кошти та борги». Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. З огляду на вказане, вимога позивача [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку та земельних ділянок є правомірним та ефективним способом захисту порушених прав та інтересів позивача. Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи суду не було надано достатніх доказів, які б свідчили про підстави для відступу від засади рівності часток подружжя в розумінні статті 70 СК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності особистої приватної власності, зокрема, дружини в розумінні положень статті 57 СК України, а тому суд вважає, що спірний житловий будинок та земельні ділянки слід поділити порівну в межах заявлених позовних вимог, а саме: в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину: житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером: 3220688001:01:001:0016, загальною площею - 0.1757 га.; земельної ділянки, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером: 3220688001:01:001:0017, загальною площею - 0.105 га, земельної ділянки, цільове призначення: для ведення садівництва з кадастровим номером: 3220688001:01:001:0046, площею - 0.0541 га. Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі. В порядку ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 345,01 грн.

Outcome: approved