Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] , зазначаючи, що діє в інтересах своєї малолітньої дитини [PERSON] , звернувся до суду з позовом до приватного виконавця Київської області Микитин Оксани Степанівни про стягнення 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, в якому просить стягнути з відповідача кошти у розмірі 5236,01 грн. на користь його малолітньої доньки - [PERSON] , відповідно до ст. 625 ЦК України. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14 грудня 2020 року Суворовським судом міста Одеси (справа № 523/6790/19) винесено рішення за позовом [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , батьком якої є він - [PERSON] . Вказане рішення в подальшому змінено рішенням Одеського апеляційного суду за апеляційною скаргою представника [PERSON] - [PERSON] . За результатом апеляційного розгляду позов [PERSON] задоволено частково, а саме зменшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з 12000 (дванадцяти тисяч) гривень, 00 копійок до 8000 (восьми тисяч) гривень, 00 копійок щомісячно. Зазначає, що виконавчий лист за вказаним рішенням було подано з порушенням територіальної підвідомчості до Вишневого ДВС який повернуто стягувачу 20.02.2023 року. 20.02.2023 стягувач подала виконавчий лист до приватного виконавця Говорова П.В., який прийняв до виконання за заявою стягувача виконавчий лист в рамках справи про аліменти 523/6790/19. Проте, 07.03.2023 приватний виконавець Говоров П.В., повернув за заявою стягувача виконавчий лист. Далі 20.03.2023 стягувач подала виконавчий лист до приватного виконавця Микитин О.С., яка прийняла його до виконання за заявою стягувача в рамках справи про аліменти 523/6790/19 та відкрила виконавче провадження № [NUMBER], однак 06.04.2023 також повертає за заявою стягувача виконавчий лист. 10.04.2023 стягувач знову подала виконавчий лист до приватного виконавець Микитин О.С. яка прийняла його до виконання в рамках справи про аліменти 523/6790/19 та відкрила ВП № [NUMBER]. Позивач зазначає, що у період часу з 10.04.2023 по 20.11.2023 в рамках ВП № [NUMBER] він перераховував приватному виконавцю Микитин О.С. аліменти на утримання дитини, а саме : 10.04.2023 в сумі 10,00 грн. та 100 000,00 грн.; 17.04.2023 в сумі 120 000,00 грн.; 20.04.2023 в сумі 36 015,00 грн.; 24.04.2023 в сумі 300,00 грн.; 30.04.2023 в сумі 8000,00 грн.; 31.05.2023 в сумі 8000,00 грн.; 27.06.2023 в сумі 8000,00 грн.; 25.08.2023 в сумі 8000,00 грн.; 28.09.2023 в сумі 8000,00 грн.; 30.10.2023 в сумі 8000,00 грн.; 20.11.2023 в сумі 8000,00 грн. Однак, перераховані ним аліменти відповідач, порушуючи приписи ч.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», не перерахувала наступного дня стягувачу, а тримає на своїх рахунках, що є незаконним і завдає значних моральних страждань для позивача і її батька через зневіру у Верховенство права та беззаконність та змову приватного виконавця. Позивач вважає, що стягувач (мати дитини) діє не в інтересах дитини, а за змовою з виконавцем вони позбавляють дитину коштів, які є її власністю. Позивач вважає, що оскільки відповідач тримає на своїх рахунках кошти, які є власністю дитини, а враховуючи, що законодавець прописав як мав би поступати приватний виконавець, якщо немає реквізитів стягувача, то такі дії відповідача підпадають під ст. 625 ЦК України, а тому відповідач має сплатити 3% річних. Позивач вважає за доцільне застосування індексу інфляції за прострочення зобов`язання виплатити суму боргу, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За розрахунком позивача 3% річних, станом на 25.11.2023 за всі суми приведених вище аліментів, становить: щодо платежів від 10.04.2023 - 1865,94 грн. (100 010 х3%/100%х227/365 = 1865,94 грн.); щодо платежу від 17.04.2023 - 2179,72 грн. (120 000х3%/100%х221/365 = 2179,72 грн.); щодо платежу від 20.04.2023 - 645,30 грн. (36015,00 х3%/100%х218/365 = 645,30 грн.); щодо платежу від 24.04.2023 - 5,25 грн. (300х3%/100%х213/365 = 5,25 грн.); щодо платежу від 30.04.2023 - 135,45 грн. (8000х3%/100%х206/365 = 135,45 грн.); щодо платежу від 31.05.2023 - 115,72 грн. (8000х3%/100%х176/365 = 115,72 грн.); щодо платежу від 27.06.2023 - 97,31 грн. (8000х3%/100%х148/365 = 97,31 грн.); щодо платежу від 27.07.2023 - 78,24 грн. (8000х3%/365х119/365 = 78,24 грн.); щодо платежу від 25.08.2023 - 58,52 грн. (8000х3%/100%х89/365 = 58,52 грн.); щодо платежу від 28.09.2023 - 35,50 грн. (8000х3%/100%х54/365= 35,50 грн.); щодо платежу від 30.10.2023 - 16,43 грн. (8000х3%/100%х25/365 = 16,43 грн.); щодо платежу від 20.11.2023 - 2,63 грн. (8000х3%/100%х4/365 = 2,63 грн.), а в загальній сумі 3% річних складає - 5236,01 грн. Позивач посилається, що він неодноразово оскаржував неправомірні дії виконавця та ним вживалися заходи досудового врегулювання спору, однак відповідач проігнорував їх. Розраховану таким чином суму 3% річних в сумі 5236,01 грн. позивач просить стягнути з відповідача на користь малолітньої доньки - [PERSON] , в інтересах якої він діє як батько. 12 січня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено справу до судового розгляду по суті на 07.02.2024 року, явку позивача у судове засідання визнано обов`язковою. 16.01.2024 року від позивача [PERSON] надійшла заява про відвід головуючого судді Горбачової Ю.В. 29 січня 2024 року ухвалою суду заяву про відвід судді, подану позивачем [PERSON] , визнано необґрунтованою, заяву передано до канцелярії суду для вирішення питання про розгляд заяви про відвід іншим суддею. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2024 року, вказану заяву передано на розгляд до судді Шестопалової Я.В. Ухвалою Ірпінського міського суду від 05 лютого 2024 року, в задоволенні заяви [PERSON] про відвід головуючого судді Горбачової Ю.В. у цивільній справі за позовом [PERSON] до приватного виконавця Київської області Микитин Оксани Степанівни про стягнення 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України було відмовлено. У судове засідання, призначене позивач [PERSON] , який діє в інтересах малолітньої дитини, не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, до якої долучив відповідь приватного виконавця Микитин О.С. від 14.03.2024 р. В попередньому судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, з огляду на протиправні дії відповідача, щодо не перерахування грошових коштів на рахунок стягувача та порушення інтересів дитини. Відповідач Микитин О.С. у судове засідання двічі не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Через відсутність від відповідача клопотань та відзиву на позов, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що суд ухвалює рішення без учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із до ч. 1 та ч. 2 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 15 ЦК України ,кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24 січня 2018 року. 10.04.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Микитин Оксаною Степанівною, за результатами розгляду виконавчого листа у справі № 523/6790/19, виданого 30.07.2021 року Суворовським районним судом м. Одеси, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER], про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 8000 (восьми тисяч) грн. щомісячно, починаючи з 02.05.2019 року і до повноліття доньки, а саме до [INFO] , що підтверджується копією постанови про відкриття ВП. Наразі, позивачем на рахунок приватного виконавця Микитин О.С., в рамках ВП № [NUMBER], було особисто перераховано грошові кошти що підтверджується копіями квитанцій (платіжних інструкцій) про переказ грошових коштів від 10.04.2023 року у розмірі 10,00 грн., від. 10.04.2023 року у розмірі 100000,00 грн., від 17.04.2023 року у розмірі 120000,00 грн., від 20.04.2023 року у розмірі 36015,00 грн., від 24.04.2023 року у розмірі 300,00 грн. Також позивачем надані платіжні інструкції від 30.04.2023 року у розмірі 8000,00 грн., від 31.05.2023 року у розмірі 8000,00 грн., від 27.06.2023 року у розмірі 8000,00 грн., від 27.07.2023 року у розмірі 8000,00 грн., від 25.08.2023 року у розмірі 8000,00 грн., від 28.09.2023 року у розмірі 8000,00 грн., від 30.10.2023 року у розмірі 8000,00 грн., від 20.11.2023 року у розмірі 8000,00 грн., платником у яких зазначена [PERSON] , яка здійснила переказ коштів приватному виконавцю Микитин О.С. з призначенням платежу «оплата згідно рішення суду № 523/6790/19 від [PERSON] » Згідно копії довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 24.04.2023 року № [NUMBER]/8345 виданої приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Микитин Оксаною Степанівною та копії довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01.11.2023 року № [NUMBER]/55539 виданої приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим Павлом Володимировичем, заборгованість зі сплати аліментів станом на 10.04.2023 року та 01.11.2023 року відповідно, у позивача, в рамках виконавчого провадження, відсутня. На підтвердження вказаного, позивачем 01.04.2024 року, до поданої заяви додано копію відповіді приватного виконавця виконавчого округу Київської області Микитин О.С. від 14.03.2024 року № [NUMBER]/16430, зі змісту якої вбачається, що в грошові кошти в розмірі 320055,79 грн. знаходяться на рахунку з обліку депозитних сум приватного виконавця. При цьому, 14.03.2024 року, стягувачу було повторно направлено вимогу, щодо надання банківських реквізитів для перерахування грошових коштів в рамках ВП № [NUMBER] на його поштову та електронну адреси. Станом на дату відповіді, реквізити від стягувача не надходили. За переконанням позивача, відповідач тримає кошти на своїх рахунках, незаконно, оскільки, під час подання стягувачом - [PERSON] заяви на виконання, приватний виконавець не перевірила присутність або відсутність реквізитів про перерахування коштів, що завдає значних моральних страждань для позивача та його дитини, через зневіру у верховенство права та беззаконність, а також змову приватного виконавця зі стягувачом. Мати дитини - [PERSON] , намагається діяти не в інтересах дитини, при цьому , приватний виконавець за змовою з [PERSON] позбавляють дитину коштів які є її власністю, не переказуючи кошти стягувачу. У зв`язку з чим, позивач вважає, що підстави для застосування положень ч.2 ст. 625 ЦПК України і стягнення 3% річних у сумі 5236,01 грн. на рахунок його малолітньої доньки - [PERSON] , внаслідок не перерахування коштів приватним виконавцем стягувачу на наступний робочий день, в рамках ВП [NUMBER]. Проте, суд звертає увагу позивача, що статтею 625 ЦК України передбачено відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. При цьому, з наведених позивачем обставин суд не вбачає, що між [PERSON] або його малолітньою дочкою з однієї сторони та відповідачем - приватним виконавцем Київської області Микитин О.С. з іншої сторони виникли зобов`язання у розумінні Глави п`ятої ЦК України («Зобов`язальне право»), внаслідок яких між ними виникли відносини як між кредитором і боржником. Як вбачається з викладених позивачем обставин, він не погоджується з діями приватного виконавця та вважає їх незаконними. В той же час, суд не вбачає серед наведених позивачем судових рішень про оскарження дій державних та приватних виконавців, рішень щодо оскарження саме дій відповідача - приватного виконавця Микитин О.С. Статтею 16 ЦК України визначено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Вирішуючи цивільний спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити. Спосіб захисту - це матеріально-правовий засіб примусового характеру, за допомогою якого відбувається відновлення/визнання порушеного/оспорюваного права чи законного інтересу особи. Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 та постанові від 15 березня 2023 року по справі №725/1824/20, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позову. Приймаючи до уваги встановлені обставини справи та враховуючи норми законодавства, що регулюють наявні між сторонами правовідносини, суд дійшов висновку, що позивачем було обрано невірний спосіб захисту порушеного права. Зі змісту позовної заяви та наведених обґрунтувань позивача вбачається, що [PERSON] фактично оскаржує дії приватного виконавця Київської області Микитин Оксани Степанівни, щодо порушення приватним виконавцем вимог законодавства в частині порядку направлення стягнутих грошових коштів стягувачу в рамках виконавчого провадження, а тому суд вважає, що звернення до Ірпінського міського суду Київської області з позовною заявою про стягнення 3% річних є невірно обраним способом захисту порушеного права. Оскільки позивач не довів підстав для виникнення у нього чи його малолітньої дочки права вимоги 3% річних з приватного виконавця Микитин О.С., то суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача, згідно ст. 141 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed