Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про усунення їй перешкод у користуванні житловим будинком [ADDRESS] , який належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 30.10.2017, шляхом зняття з реєстрації колишнього власника [PERSON] . У судовому засідання представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, відзиву не надала. Відповідно до вимог ч.3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, Відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі № 911/3142/12 від 18.03.2021, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Направлені судом за місцем проживання відповідача судові виклики відділенням поштового зв`язку повернуті на зворотну адресу суду з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до постанови КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Враховуючи вищевикладене та наявність одночасного існування умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи. На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, з`ясувавши доводи позивача, дослідивши письмові докази, встановив фактичні обставини та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 30.10.2017 [PERSON] на праві власності належить 14/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , який вона придбала у [PERSON] (а.с.3). З договору дарування від 04.09.2015 вбачається, що [PERSON] придбала цю ж частину домоволодіння у [PERSON] (а.с.5). Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 28.10.2024 підтверджено, що за адресою: [ADDRESS] , з 06.06.2013 значиться зареєстрованою [PERSON] , [INFO] (а.с.13). При укладенні договору дарування від 30.10.2017 дарувальник стверджував, що будь-яких прав у третіх осіб, в тому числі за договорами найму чи оренди, на цей житловий будинок немає. При зверненні до суду з цим позовом позивач вказує, що фактично метою позову є зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 910/14224/20, провадження № 12-20гс22). При вирішенні позовних вимог суд вважає за доцільне використати принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), застосувавши правильні норми права та перекваліфікувавши позов. Статтею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Положеннями статті 391 ЦК України надано право власнику майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач з часу відчуження об`єкта нерухомості не проживає в будинку, але з реєстрації не знялася, доказів поважності причин не проживання суду не надала. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] порушує права позивача, оскільки остання не може вільно розпоряджатися належним їй нерухомим майном. Враховуючи, що позивач від сплати судового збору звільнена як особа з інвалідністю другої групи, він на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved