Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

27 липня 2023 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява АТ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви позивач вказав, що 08 квітня 2015 року між ним та відповідачем, шляхом підписання останнім заяви-анкети, було укладено договір про надання банківських послуг. У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки, у нього виникла заборгованість, яка станом на 11 червня 2023 року становить 88159,29 грн., та яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 липня 2023 року цивільну справу № 753/12878/23 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 31 липня 2023 року. 08 серпня 2023 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 10 серпня 2023 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 10 жовтня 2023 року представником відповідача - адвокатом Оприсняком Б.Р. до суду було подано відзив на позовну заяву, у якому представник просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та вказав, що відповідачем було встановлено, що 7 жовтня 2022 року без його відома та поза його волею з його особистими картковими рахунками було вчинено ряд несанкціонованих операцій, зокрема з карткового рахунку [NUMBER] було списано грошові кошти трьома транзакціями: 29435 грн, 13195 грн та 29435 грн. Вказані списання здійснювались в нічний час доби та стали відомі позивачу вранці 7 жовтня 2022 року, про що він відразу повідомив представника банку. Також відповідач звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення (витяг з ЄРДР додано до відзиву). Крім того, працівник банку під час спілкування із відповідачем повідомив йому інформацію про те, що шахраї мали доступ до його "приват24". Зважаючи на те, що у позасудовому порядку йому не вдалось вирішити питання з банком, він звернувся із позовом до суду, в якому просив суд визнати недійсними транзакції з переказу коштів з його карткового рахунку, відкритому у АТ КБ "Приватбанк", у період з 07 жовтня 2022 року 00.18 год. по 07 жовтня 2022 року 00.19 год. на загальну 74 755,57 грн та зобов`язати відповідача відновити залишок коштів на його рахунку до того стану, в якому він перебував перед виконанням фінансових операцій, тобто станом на 23.59 год. 06 жовтня 2022 року. Провадження у справі було відкрито ухвалою Дарницького районного суду м. Києва 7 червня 2023 року (справа № 753/12781/23), рішення на цей час у справі не ухвалено. Крім того, представником відповідача 10 жовтня 2023 було подано до суду клопотання про зупинення провадження у справі, яке обґрунтовано тим, що у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває справа № 753/12781/23 за позовом [PERSON] до АТ КБ "Приватбанк" про захист прав споживачів, про визнання недійсними транзакцій з переказу коштів, зобов`язання вчинити дії, у якій [PERSON] просить визнати недійсними транзакції з переказу коштів з його карткового рахунку, відкритому у АТ КБ "Приватбанк", у період з 07 жовтня 2022 року 00.18 год. по 07 жовтня 2022 року 00.19 год. на загальну 74 755,57 грн та зобов`язати відповідача відновити залишок коштів на його рахунку до того стану, в якому він перебував перед виконанням фінансових операцій, тобто станом на 23.59 год. 06 жовтня 2022 року та враховуючи доводи, викладені у відзиві на позовну заяву на спростування заявлених позивачем вимог, представник відповідача вважає, що розгляд цієї справи неможливий до вирішення спору у справі № 753/12781/23, з огляду на обставини, які там встановлюються судом, а також враховуючи витребуванні судом документи. Представник позивача, отримавши 10 жовтня 2023 року у підсистемі "Електронний суд" (електронний кабінет) копію відзиву на позовну заяву та додатки до нього, не скористався своїм правом та не подав суду відповідь на відзив у строк, що був визначений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі від 10 серпня 2023 року. Ухвалою суду від 27 жовтня 2023 року провадження у справі № 753/12878/23 за позовом АТ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості було зупинено до набрання законної сили судовими рішеннями у цивільній справі № 753/12781/23 за позовом [PERSON] до АТ КБ "Приватбанк" про захист прав споживачів, про визнання недійсними транзакцій з переказу коштів, зобов`язання вчинити дії. 15 лютого 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив. Як вбачається з даних Єдиного державного реєстру судових рішень, 11 квітня 2024 року Дарницьким районним судом м. Києва у справі № 753/12781/23 ухвалено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів було задоволено: визнано недійсними транзакції з переказу коштів із карткового рахунку [PERSON] № [NUMBER] , відкритому у АТ КБ «ПриватБанк», 07.10.2022 з 00-18 год. по 00-19 год. на загальну суму 74 755,57 грн; зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» відновити залишок коштів на картковому рахунку [PERSON] № [NUMBER] до того стану, в якому він перебував перед виконанням фінансових операцій 07.10.2022 з 00.18 год. по 00.19 год., тобто станом на 23.59 год. 06.10.2022; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 500 грн; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 2 147,20 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 18 червня 2024 року вищезазначене рішення було скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким [PERSON] було відмовлено у задоволенні позовних вимог до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2024 року, було частково задоволено касаційну скаргу [PERSON] . Постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2024 року у частині відмови в задоволенні позовної вимоги про відновлення залишку коштів на картковому рахунку та розподілу судових витрат - скасовано. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року у частині вирішення позовної вимоги про відновлення залишку коштів на картковому рахунку змінено, викладено його резолютивну частину в такій редакції: «Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] 74 755,57 грн». Постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2024 року у частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсними транзакцій з переказу коштів змінено, викладено її мотивувальну частину у редакції вказаної постанови. Ухвалою суду від 18 жовтня 2024 року поновлено провадження у справі, про що повідомлено учасників справи. 24 жовтня 2024 року від представника відповідача до суду надійшли додаткові пояснення щодо заявлених позовних вимог. Позивач не скористався своїм правом та будь-яких заяв до суду після поновлення провадження у справі, не подавав. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, враховуючи позиції сторін, викладені в їх заявах по суті спору, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 8 квітня 2015 року відповідачем було підписано анкету -заяву «Про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку» (а.с. 13). Анкета-заява містить анкетні дані, контактну інформацію та підпис відповідача [PERSON] . Відповідно до довідки банку відповідачу надавались кредитні картки: [NUMBER] від 8 квітня 2018 року, термін дії до серпня 2018 року, [NUMBER] від 30 січня 2015 року, термін дії до січня 2019 року, [NUMBER] від 12 жовтня 2015 року, терміном дії до жовтня 2019 року, [NUMBER] від 20 жовтня 2017 року, терміном дії до жовтня 2021 року, [NUMBER] від 12 жовтня 2021 року, терміном дії до березня 2025 року, [NUMBER] від 25 липня 2022 року, терміном дії до вересня 2026 року (а.с. 12). Згідно із довідкою про зміну умов кредитування старт карткового рахунку почався 30 січня 2015 року та станом на 20 січня 2023 року кредитний ліміт становив 75000 грн (а.с. 11). Відповідачем не оспорювався та не заперечувався факт підписання анкети-заяви, отримання кредитних карток та користування кредитними коштами. Звертаючись із позовом до суду у липні 2023 року, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по кредитні картці [NUMBER] , яка станом на 1 червня 2023 року становила 88 159,29 грн та складалась з заборгованості по кредиту у розмірі 69268,02 грн та заборгованості по відсоткам 18891,27 грн. Заперечуючи проти таких вимог, відповідач вказав, що 07.10.2022 о 00-18 год. та 00-19 год. відбулися операції щодо списання кредитних коштів з карткового рахунку [PERSON] № [NUMBER] , у загальному розмірі 74 755,57 грн, трьома транзакціями: 29 435,00 грн. та комісія 1 177,40 грн, 13 435,00 грн та комісія 527,80 грн, та 29 435,00 грн та комісія 985,37 грн. Вказані дії проводились не відповідачем, а грошові кошти були зняті з його карткового рахунку шахраями. Враховуючи вказані обставини, відповідачем було подано до Дарницького районного суду м. Києва позов про зобов`язання відповідача відновити залишок коштів на його рахунку № [NUMBER] до того стану, в якому він перебував перед виконанням фінансових операцій, тобто станом на 23.59 год. 06.10.2022. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/12781/23 від 11 квітня 2024 року, яке було скасовано постановою Київського апеляційного суду від 18 червня 2024 року, позовні вимоги позивача були задоволені та зобов`язано Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» відновити залишок коштів на картковому рахунку [PERSON] № [NUMBER] до того стану, в якому він перебував перед виконанням фінансових операцій 07.10.2022 з 00.18 год. по 00.19 год., тобто станом на 23.59 год. 06.10.2022. Постановою Верховного Суду від 11 вересня 2024 року постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2024 року у частині відмови в задоволенні позовної вимоги про відновлення залишку коштів на картковому рахунку та розподілу судових витрат скасовано. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року у частині вирішення позовної вимоги про відновлення залишку коштів на картковому рахунку змінено, викладено його резолютивну частину в такій редакції: «Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] 74 755,57 грн». Ухвалюючи відповідне судове рішення, Верховний Суд встановив наступні обставини: «при зверненні із позовом [PERSON] посилався на те, що 07 жовтня 2022 року без відома та поза волею позивача, з його валютної картки № [NUMBER] було зроблено переказ на іншу картку № [NUMBER] у розмірі 27,92 євро. Крім того, з карткового рахунку № [NUMBER] було списано грошові кошти трьома транзакціями, а саме: 29 435,00 грн о 00-18 год.; 13 195,00 грн о 00-18 год.; 29 435,00 грн о 00-19 год. Здійснення вказаних операцій відбулося за рахунок власних коштів клієнта та кредитних коштів. Кредитний ліміт був встановлений банком самостійно. Оскільки виконання транзакцій було здійснено з використанням кредитних коштів, банк також списав з позивача комісію у розмірі 1 177,40 грн, 627,80 грн та 986,37 грн відповідно. Всього було списано з рахунку клієнта 5 486,62 грн власних коштів та 69 268,95 грн кредитних. Отже, загальна сума списаних коштів в результаті несанкціонованих операцій складає 74 755,57 грн. Про факт списання коштів позивачеві стало відомо лише вранці 07 жовтня 2022 року, про що позивач негайно повідомив відповідача та самостійно заблокував усі наявні у нього та відкриті у банку карткові рахунки. Позивач неодноразово звертався до банку щодо несанкціонованого списання коштів та проведення службового розслідування, проте банк відмовив у задоволенні заяв. У зв`язку із цим позивач просив зобов`язати відповідача відновити залишок коштів на його рахунку № [NUMBER] до того стану, в якому він перебував перед виконанням фінансових операцій, тобто станом на 23.59 год. 06 жовтня 2022 року; при відмові у задоволенні цієї позовної вимоги апеляційний суд вважав, що [PERSON] не було дотримано вимоги Умов та правил надання банківських послуг щодо забезпечення збереження інформації необхідної для авторизації Клієнта через віддалені канали банківського обслуговування. За розголошення ПІН-коду картки несе відповідальність тільки позивач. Оскільки [PERSON] (як на «гарячу лінію, так і в письмовому вигляді) повідомив банк про факт транзакцій вже після проведення спірних транзакцій, позивач має особисто нести цивільно-правову відповідальність. В архівах банку не виявлено звернень позивача з дорученням про постанову карти в СТОП-ЛИСТ платіжної системи, або з вимогою про блокування картки до моменту зняття коштів. Апеляційний суд зазначив, що згідно з матеріалами справи клієнтом не вжито заходів щодо запобігання втрати чи розкрадання картки, ПІНу (персонального ідентифікаційного номера) або використання іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тому відповідальність за операції, що проводилися, несе тільки клієнт; апеляційний суд не врахував, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; апеляційний суд вказав, що клієнтом не вжито заходів щодо запобігання втрати чи розкрадання картки, ПІНу (персонального ідентифікаційного номера), однак не зазначив якими саме матеріалами справи підтверджуються вказані обставини. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; суд першої інстанції врахував, що сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності; суд першої інстанції встановив, що банк належними та допустимими доказами не підтвердив, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з його карткового рахунку, оскільки переказ коштів, розміщених на картковому рахунку позивача було здійснено без використання платіжної карти. При цьому, суд першої інстанції врахував, що банком не заперечувався факт того, що грошові перекази були ініційовані не позивачем, а іншими невстановленими особами шляхом застосування шахрайських методів, тобто кошти списано унаслідок шахрайських дій невстановлених осіб; суд апеляційної інстанції не встановив і банк не довів, що перекази коштів з рахунків [PERSON] відбулося за його розпорядженням. Виявивши безпідставні перекази коштів, позивач повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів. За таких обставин суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення позовної вимоги про відновлення залишку коштів на картковому рахунку. Натомість апеляційний суд скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції в цій частині. Касаційний суд, з урахуванням висновків зроблених в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року у справі № 523/8263/20 (провадження № 61-8041св23), від 14 серпня 2024 року у справі № 442/1888/23 (провадження № 61-7526св24), зауважує, що рішення суду про зобов`язання банку відновлення залишку коштів на картковому рахунку має бути виконуваним не лише у добровільному порядку, але й у примусовому (без участі відповідача, але його коштом) порядку, враховуючи мету відповідного позову, формулювання такого рішення у резолютивній частині слід зазначити: ««Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] 74 755,57 грн». Отже, Дарницьким районним судом м. Києва було встановлено та це підтверджено відповідним судовим рішенням Верховного Суду, що відповідач [PERSON] не здійснював спірних операцій на суму 74755,57 грн, а тому такі кошти мають бути стягнуті з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] . У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З долученої до позовної заяви у цій справі виписки по рахунку № [NUMBER] [PERSON] , стосовно якого заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, вбачається, що 7 жовтня 2022 року з цієї картки здійснено переказ трьома транзакціями на суму 74755,57 грн, після чого з 28 листопада 2022 року по 1 червня 2023 року банком було списано відсотки за користування кредитом на загальну суму 18891,27 грн, які банк просив стягнути з відповідача у цій справі. При цьому, із наданої виписка вбачається, що після 7 жовтня 2022 року відповідачем не використовувалась ця кредитна карта та не здійснювались будь-які транзакції у власних цілях та для особистих потреб. Отже, судом встановлено, що станом на 1 червня 2023 року залишок коштів на кредитній картці [PERSON] був - (мінус) 88159,29 грн (ціна позову), а станом на 7 жовтня 2022 року, до незаконного списання з картки відповідача коштів у розмірі 74755,57 грн, на цій кредитній картці залишок коштів був: 5486,62 грн, тобто будь-яка заборгованість була відсутня. Частинами першою, другою статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). За приписами частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина перша статті 627, статті 629 ЦК України). За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (частина перша статті 1066 ЦК України). Як визначено у частин третій статті 1068 ЦК України, банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Згідно із частиною першою статті 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог частини третьої статті 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Таким чином, оскільки використання кредитних коштів у розмірі 69268,02 грн (позовні вимоги), відбулось поза волею відповідача, не ним особисто та не на його особисті потреби, а третіми особами шляхом застосування шахрайських методів, що було встановлено відповідними судовими рішеннями у справі 753/12781/23, які набрали законної сили та враховуючи те, що з позивача стягнуто на користь відповідача кошти у розмірі 74755,57 грн, незаконно списаних із кредитної картки, щодо заборгованості по якій заявлено ці позовні вимоги, з огляду на те, що позивачем не подано будь-яких заяв по суті спору після поновлення провадження у цій справі, суд дійшов висновку, що відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості по кредиту в розмірі 69268,02 грн. Крім того, враховуючи те, що після незаконного списання 7 жовтня 2022 року з картки відповідача коштів у загальному розмірі 74755,57 грн, відповідачем не здійснювались жодних транзакцій (не використовувались кошти, не поповнювався рахунок), а позивачем було списано з рахунку відповідача відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 18891,27 грн, зважаючи на те, що станом на 7 жовтня 2022 року на картковому рахунку відповідача був залишок коштів із знаком (+) 5486,62 грн, що свідчить проте, що відсотки за користування кредитними коштами списувались банком саме за використання коштів у розмірі 74755,57 грн, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків у розмірі 18891,27 грн також не підлягають задоволенню. В силу статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, підстави для задоволення позову - відсутні. Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed