Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту батьківства, в якій (з урахуванням подальших уточнень) вказувала, що з 2012 по 2024 роки вона проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання, а саме [INFO] у них народився спільний син [PERSON] . Проте, оскільки заявниця не перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , батьки не подали спільної заяви про визнання батьківства, а тому відомості про батька [PERSON] були внесені органом державної реєстрації актів цивільного стану до актового запису про народження дитини на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері. 01 квітня 2024 року [PERSON] , будучи розвідником-сапером взводу інженерної розвідки групи інженерного забезпечення В/Ч [NUMBER] , загинув під час виконання службових обов`язків. Тому [PERSON] просила в судовому порядку встановити факт, що [PERSON] є рідним батьком малолітнього [PERSON] та внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Необхідність встановлення такого факту заявниця мотивувала тим, що це надасть дитині право на отримання передбаченої законом одноразової грошової допомоги після смерті батька. Ухвалою суду від 26 квітня 2024 року до участі у розгляді справи в якості заінтересованої особи залучено [PERSON] 06 травня 2024 року від представниці Міністерства оборони України [PERSON] надійшли заперечення проти заяви [PERSON] , обґрунтовані тим, що заявниця з власної вини втратила можливість встановлення в адміністративному порядку батьківства [PERSON] відносно [PERSON] та не надала суду належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтвердили цей факт під час розгляду справи. Крім цього, вказувала на те, що встановлення факту батьківства необхідне для подальшого отримання малолітнім [PERSON] передбаченої законом одноразової грошової допомоги, що вказує на наявність спору про право, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. В судове засідання заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, проте останній надіслав через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи без його участі, заяву про встановлення факту батьківства підтримує. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи без її участі, у якій проти задоволення заяви [PERSON] не заперечувала. Представники заінтересованих осіб - Міністерства оборони України, Вознесенського відділу ДРАЦС в судове засідання не з`явилися, судом належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомили. Оскільки матеріали містять достатньо інформації та доказів, а тому суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Суд не приймає до уваги твердження письмових заперечень від 06 травня 2024 року про те, що заява [PERSON] вказує на наявність спору про право, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки згідно правових позицій Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення (у тому числі факту, що є предметом судового розгляду), окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Також Велика Палата Верховного Суду у цій постанові звернула увагу на неефективність підходу до визначення юрисдикційності спорів про встановлення юридичних фактів у судовому порядку залежно від мети звернення та наявності в заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень. Адже це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності доказування одних і тих же обставин, подій та фактів при кожному зверненні до судів різних юрисдикцій. За встановленого, факт батьківства підлягає встановленню в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (в редакції на час народження дитини) при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу, зокрема матір?ю дитини (ст. 130 СК України). Згідно роз`яснень, які надав Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (п.п. 1, 15) перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. Суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Крім цього, згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Суд встановив, що [PERSON] з 2012 по 2024 роки проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу (а.с. 9). За час спільного проживання, а саме [INFO] у них народився спільний син [PERSON] . Проте, оскільки заявниця не перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , батьки не подали спільної заяви про визнання батьківства, а тому відомості про батька [PERSON] були внесені органом державної реєстрації актів цивільного стану до актового запису про народження дитини на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері (а.с. 7, 8). 01 квітня 2024 року [PERSON] , будучи розвідником-сапером взводу інженерної розвідки групи інженерного забезпечення В/Ч [NUMBER] , загинув під час виконання службових обов`язків (а.с. 6, 7). Факт батьківства [PERSON] відносно [PERSON] знайшов своє повне підтвердження в судовому засіданні висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 18 жовтня 2024 року №СЕ-19/115-24/14115-БД, згідно якого ДНК-профіль [PERSON] належить особі, яка є біологічною дитиною [PERSON] та [PERSON] . Ймовірність походження ДНК-профілів від дитини та біологічних батьків становить не менше ніж 99,999999999865 % (а.с. 78-90). При цьому, Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (справа «Калачова проти Російської Федерації»). Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що факт батьківства підтверджений належним, допустимим та беззаперечним доказом, а тому заява підлягає задоволенню. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ «Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. На підставі викладеного,

Outcome: approved