Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-09 00:00:00

Заявники [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з заявою, у якій просять встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. В обґрунтування заяви зазначають, що [INFO] померла [PERSON] ,яка була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . За життя, 11.04.2017 року [PERSON] подарувала, належний їй на праві власності будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] на той час не приватизованій земельній ділянці. Дану земельну ділянку, якій присвоєно кадастровий номер 5322885301601:004:0069, було приватизовано померлою [PERSON] на підставі рішення Засульської сільської ради від 20.02.2018 проведено реєстрацію права власності в ДРРП за №1535882953228. Від тоді як будинок було подаровано [PERSON] та у зв`язку з тим, що [PERSON] була людиною похилого віку та потребувала сторонньої допомоги, [PERSON] та [PERSON] без зміни свого місця реєстрації почали проживати з [PERSON] . В той же час, 28.07.2005 року [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно вона заповіла [PERSON] та [PERSON] , які з метою оформлення спадкових справ на вищевказану земельну ділянку звернулися до Лубенської державної нотаріальної контори. Відповідно до даних обліку спадкових справ згідно Спадкового реєстру, спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилась. Згідно змісту роз`яснення Лубенської державної нотаріальної контори від 21.11.2024 року №1935/02-31 у зв`язку з тим, що заявники у визначений законом шестимісячний термін не подали заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса, їм рекомендовано для прийняття спадщини у судовому порядку встановити додатковий строк для прийняття спадщини або встановити факт прийняття спадщини. Відтак факт постійного проживання заявників разом з покійною [PERSON] необхідно їм для того, щоб реалізувати свої спадкові права та успадкувати майно померлої. Заявники [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримали та просили задовольнити, зіславшись на обставини викладені у заяві, зазначивши що померла [PERSON] є родичкою [PERSON] по материнській лінії, є його тіткою, висловила бажання щодо здійснення догляду за нею та спільного проживання, оформивши договір дарування на будинок що їй належав. Представник заінтересованої особи Територіальна громада в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області у судове засідання не з`явився, подано заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, проти заяви не заперечують. Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, дослідивши подані документи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.05.2023 року виданим Лубенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області. На момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , згідно довідки ЦНАП Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 22.11.2024 року №14-18/03/324. 28.07.2005 року [PERSON] склала заповіт, яким усе належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла [PERSON] та [PERSON] , заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Оріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, зареєстрований у реєстрі під №101. Згідно Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Афанасієвським Д.В., зареєстрованого у реєстрі 273, 11.04.2017 року [PERSON] подарувала [PERSON] , належний їй на праві власності будинок (згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.06.2005 року справа №2-1108/2005), розташований за адресою: [ADDRESS] на той час, на неприватизованій земельній ділянці площею 0,25 га. Як вбачається із технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] ще у квітні 2016року розпочато процес виготовлення технічної документації на зазначену земельну ділянку після того як рішенням Оріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 05.04.2016року надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі орієнтовною площею 0.25га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Земельну ділянку за вказаною вище адресою з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0.25 га, було приватизовано померлою [PERSON] на її ім`я, присвоєно кадастровий номер 5322885301601:004:0069 та на підставі рішення Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 20.02.2018 року проведено реєстрацію права власності в ДРРП за №1535882953228. Судом встановлено, що [PERSON] була людиною похилого віку, після смерті свого чоловіка вона залишилась проживати одна, не мала змогу в повній мірі себе забезпечувати, утримувати господарство, потребувала сторонньої допомоги та запропонувала [PERSON] , [PERSON] проживати з нею, після того як подарувала належний їй будинок, оскільки так було легше створювати їй належні умови для життя. Після дарування будинку, [PERSON] та [PERSON] почали проживати з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , без зміни місця своєї реєстрації, де здійснювали за нею догляд, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет. Даний факт підтверджується актом, складеним 20.11.2024 року комісією та затверджений старостою Оріхівського старостинського округу Гриценко О.І., з якого слідує, що [PERSON] була троюрідною сестрою матері [PERSON] - [PERSON] . Після смерті чоловіка [PERSON] залишилась одинокою жінкою похилого віку, оскільки дітей у неї не було, тому племінник зі своєю дружиною були її єдиними рідними людьми, які піклувались про неї, спільно вели господарство, мали взаємні права і обов`язки, разом постійно проживали за адресою: [ADDRESS] , тобто до своєї смерті [PERSON] проживала разом з подружжям [PERSON] . Оскільки, власник земельної ділянки [PERSON] померла, для оформлення своїх спадкових справ заявники [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріуса. Згідно змісту роз`яснення Лубенської державної нотаріальної контори від 21.11.2024 року №1935/02-31 у зв`язку з тим, що заявники у визначений законом шестимісячний термін не подали заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса, для прийняття спадщини необхідно у судовому порядку встановити додатковий строк для прийняття спадщини або встановити факт прийняття спадщини. Оскільки спадкова справа на майно померлої [PERSON] не заводилася, постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії не видавалась. Допитий в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що мешкає в [ADDRESS], і йому відомо що приблизно із 2018року [PERSON] , [PERSON] проживали разом із [PERSON] , чоловік якої помер, чи були у неї діти невідомо, хоча допомагати та піклуватися про неї вони почали значно раніше. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] була тіткою [PERSON] , вони часто зустрічалися, ходили один до одного в гості, десь із 2017року [PERSON] , [PERSON] почали проживали разом із [PERSON] , у неї не було дітей та онуків. Відтак встановлено, що [PERSON] та [PERSON] після дарування будинку, почали проживати з [PERSON] в [ADDRESS], без зміни місця своєї реєстрації, де здійснювали за нею догляд, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет. Відтак, на момент смерті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживали разом зі спадкодавцем понад 5 років. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Згідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Для встановлення факту, що мають юридичне значення, необхідна наявність таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення. - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо викладення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ч.3, 5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу(шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до роз`яснень викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Слід зазначити, що в своїй ухвалі №505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку зазначив, про те, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. З положень ч.2 ст.1120 ЦК України вбачається, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Згідно зі ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведеного слід дійти висновку про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч.3 ст.1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Враховуючи встановлені вище наведені докази, які є належними та допустимими оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку, суд вважає, що доведеним є факт того, що заявники [PERSON] , [PERSON] постійно проживали разом із спадкодавцем [PERSON] , з травня 2017 року по день її смерті [INFO] , що підтверджується сукупністю наданих заявниками документів та показами свідків. Факт постійного проживання заявника разом з покійною [PERSON] необхідно для того, щоб реалізувати їх спадкові права та успадкування майна померлої. Системний аналіз наданих заявниками доказів дозволяє Суду зробити висновок, що заява [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини підлягає до задоволення, встановлення зазначеного факту постійного проживання, не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб та має для заявників юридичне значення, а тому підстав для відмови у задоволенні заяви, судом не встановлено. Судові витрати не стягуються та покладаються на заявників, оскільки заінтересована особа по справі не вчиняла жодних протиправних дій, що стали підставою подання заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved