Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Великоолександрівського районного суду Херсонської області із заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, заінтересована особа: Високопільська селищна рада Бериславського району Херсонської області обґрунтовуючи її тим, що 03.04.2022 року колишнього чоловіка заявника - [PERSON] викрали російські військові з будинку по [ADDRESS] та вивезли в невідомому напрямку та до цього часу він не повернувся та будь які відомості щодо нього відсутні. Відповідно до довідки Обухівського районного управління поліції ГУНП в Київській області [PERSON] набув статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин з 13.09.2023 року. [PERSON] на даний час вирішує питання по е-Відновленню щодо житлового будинку, який належав її чоловіку , але зробити цього не може, оскільки необхідно визнати його безвісно відсутнім, в зв`язку з чим заявник змушена звернутися до суду з даною заявою. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, вимоги, викладені в заяві просить задовольнити. Заінтересована особа: Високопільська селищна рада Бериславського району Херсонської області в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення вимог заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до таких висновків. Згідно з п. 3 ч. 2ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Предметом доказування у справі про оголошення фізичної особи безвісно відсутньою є обставини, які підтверджують відсутність відомостей про місцеперебування особи у місці її постійного проживання протягом одного року, вживання заявником заходів до розшуку особи, неможливість встановлення місця знаходження даної особи. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 року у справі № 760/3112/16-ц зроблено висновок, що безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Положення статті 43 ЦК України передбачають перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Також, належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (постанова Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц). Таким чином, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Під час розгляду справи суду необхідно з`ясувати місце постійного проживання особи на час її зникнення, заходи, які приймала заявник для встановлення місцезнаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Відповідно до вимог статей 305-309 Цивільного процесуального кодексу України, виникнення справ про визнання громадян безвісно відсутніми зумовлені необхідністю захисту майнових прав громадян, справи про правовий статус яких розглядається судом, захистом інтересів осіб, які мають певні правовідносини з особою, тривала відсутність якої позбавляє їх можливості користуватись своїми правами. В той же час, згідно із положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, на підтвердження безвісної відсутності [PERSON] заявником не надано доказів на підтвердження обставин викладених у заяві. Як вбачається із поданої заяви заявник з [PERSON] не перебуває у шлюбі з 1996р., не проживають однією сім`єю. З поданої заяви не вбачається з якою саме метою заявник звертається до суду з даною заявою, чи є житловий будинок, про відновлення якого йде мова у заяві спільно нажитим майном, чи особистим майном [PERSON] , до якого заявник не має ніякого відношення. Крім того, як вбачається із матеріалів доданих до заяви, до поліції щодо зникнення [PERSON] зверталася гр. [PERSON] , яка є донькою останнього. Відповідно у поданій заяві не зазначено чому [PERSON] не звертається до суду з відповідною заявою. Проаналізувавши надані заявником докази, суд приходить до висновку, що вказані докази у своїй сукупності не можуть підтверджувати факт безвісної відсутності [PERSON] [INFO] . З огляду на перелічені докази суд не має змоги встановити обставин безвісної відсутності [PERSON] , оскільки з них не вбачається належного підтвердження вказаних заявником обставини, не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення нею дій, спрямованих на отримання інформації про місце перебування колишнього чоловіка. Вказані відомості також окремо, та в сукупності з іншими наданими доказами не є такими, що підтверджують обставини його безвісної відсутності. На підставі вищевикладеного, враховуючи відсутність порушених прав заявника, доказів на підтвердження обставин, зазначених в заяві, дійсної мети звернення до суду, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви [PERSON] про визнання особи безвісно відсутньою слід відмовити.

Outcome: dismissed