Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-24 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство "Сенс Банк" через свого представника адвокат Мужик Н.Т. звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором 631201256 у розмірі 180 102,29 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] уклала з АТ «Альфа Банк» (правонаступником якого є АТ Сенс Банк) угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювапьної кредитної лінії № 631201256 (надалі - Кредитний договір). Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за Кредитним договором, яка становить 180 102,29 грн. Позивач також зазначив, що 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. Вказав, що з метою досудового, добровільного врегулювання спору на адресу позичальника направлено Досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Дану вимоги залишено відповідачем без реагування. Посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку умови договору не виконує та не сплачує заборгованість, позивач був змушений звернутися в суд з даним позовом. Ухвалою суду від 14.02.2024 року провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Сікорська І.С. не погодився з позовними вимогами АТ Сенс Банку. Вказала, що пропозиція від 04.07.2019 року не містить умов щодо розміру кредитного ліміту, а також розміру, підстав та порядку нарахування процентів і комісії. Зазначила, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором вбачається, що за період з 04.07.2019 до 04.07.2023 банком позивачу нараховувалася комісія за обслуговування кредиту в сумі 74 447,28 грн, яка була списана (стягнута) банком в повному обсязі. Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) та комісії за надання кредиту на умовах програм з розстрочки є нікчемними. Тому сума заборгованості має бути зменшена на 74 447,28 грн. Крім того, вважав, що позивачем не надано доказів отримання відповідачем кредитних коштів, користування кредитною лінією у відповідному розмірі, пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк, наявність заборгованості та не зазначено складові суми заборгованості. У додаткових поясненнях, наданих представником позивача Рудницькою Ю.І., вказав, що встановлення банком комісії за \~ \~ \~ \~ обслуговування кредиту, у тому числі комісії за розрахунково-касове обслуговування, відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування». Вважав всі здійснені банком нарахування здійснені позивачем відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору. Щодо отримання кредитної картки та користування кредитними коштами, то виписка по картрахунку підтверджує, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку, оскільки проведення банківських операцій є неможливим без наявності картки. Також з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість \~ \~ \~ \~за договором. Вказав, що надані банком документи до позовної \~ \~ \~ \~заяви, які підписані відповідачем, містять істотні умови кредитного договору щодо розміру кредиту, порядку його повернення, строку кредитування, розміру процентів за користування кредитом та інші важливі правові аспекти. Відповідач у встановлений судом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, у зв`язку з чим згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд доходить такого. Судом встановлено,\~що 04.07.2019\~р.\~між АТ\~Альфа-Банк\~(правонаступником\~якого є\~АТ Сенс\~Банк)\~та [PERSON] був укладений кредитний договір шляхом підписання Оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631201256, Анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк», а також Заяви (акцепту) № 248.631201256.111 про прийняття пропозиції укласти договір страхування та паспорту споживчого кредиту, довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Умовами вказаного договору сторони узгодили між собою суму доступного кредитного ліміту, суму ліміту кредиту (кредитної лінії) у розмірі 200 000,00 грн (розділ ІІІ Умови надання Кредитної лінії); розмір процентної ставки за користування Відновлювальної кредитною лінією для торгових операцій який становить 26% річних; умови сплати платежів, визначених договором (розділ ІV Умови сплати платежів, визначених Угодою/Договором) тощо. Вказана оферта підписана власноручним підписом відповідача [PERSON] 04.07.2019 р. Підписанням Акцепту,\~зокрема п.п.2.1.1,\~ [PERSON] \~підтвердив,\~що акцепт\~Публічної пропозиції\~та укладення\~Договору між\~ним та\~Акціонерним товариством\~«АЛЬФА-БАНК»\~(далі\~-\~Банк")\~на умовах,\~викладених в\~Публічній пропозиції\~та додатках\~до Договору,\~що розміщені\~на вебсторінці\~ www.alfabank.ua (або у разі її подальшої зміни - за іншою електронною адресою, що буде вказана в Договорі) . 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. Одночасно, в матеріалах справи наявна інформація, що 06.07.2023 року АТ «Сенс Банк» направив на адресу відповідача вимогу про усунення порушень щодо виконання договірних зобов`язань за договором від 06.03.2023 р. протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, в якій просив достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом у загальному розмірі 164 642,98 гривень. Згідно з ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, відповідач вказував на те, що розрахунок доданий позивачем не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає ЗУ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій. Належними доказами,\~які підтверджують\~наявність заборгованості\~за укладеним\~кредитним договором\~та її\~розмір є\~первинні документи,\~оформлені відповідно\~до статті\~9\~Закону України\~Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні. Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Позивачем надано до суду виписку по рахунку з кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 04.07.2019 року по 17.07.2023 рік, який відкрито на ім`я [PERSON] . Таким чином, надана банком виписка за рахунком позичальника, може підтверджувати обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. Суд не вбачає підстав для неврахування наданого стороною позивача доказу, зокрема виписки по рахунку відповідача, оскільки, висуваючи заперечення проти позову, відповідач вказує на недостовірність вказаних доказів, однак не наводить для цього правових обґрунтувань, при цьому відповідач не скористався своїм процесуальним правом подати належним чином заяву про витребування належних доказів, тому посилання на щодо неприйняття вказаних доказів не може бути взято до уваги судом першої інстанції. Долучена до позовної заяви виписка по особовому рахунку [PERSON] підтверджує надання відповідачу у користування кредитної картки з встановленим кредитом, які вона використовувала за власним бажанням, шляхом зняття готівки з банківської картки у терміналах самообслуговування, купівлі продуктів, тощо, так і погашення заборгованості шляхом зарахування на його картковий рахунок грошових коштів, вказані операції в повній мірі підтверджуються вказаною випискою. Що стосується порушеного відповідачем питання про неправомірне нарахування останньому комісії за обслуговування кредиту, суд зазначає таке. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України Про споживче кредитування розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України Про споживче кредитування після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України Про споживче кредитування умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України Про споживче кредитування (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України Про споживче кредитування Відповідні висновки містяться у \~постанові Великої палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) та від 13 липня 2022 року у справі 363/1834/17 (провадження №14-53цс21). Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України Про споживче кредитування умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Судовим розглядом встановлено, що підписані сторонами умови кредитного договору (Оферти) не містять узгоджених сторонами відомостей щодо розміру, порядку та умов нарахування відповідачу (позичальнику) комісії за обслуговування кредиту. У кредитному договорі немає переліку додаткових та супутніх банківських послуг, за які встановлена така щомісячна комісія, тобто між сторонами не обумовлено конкретний зміст послуги, яка вкладається в поняття «обслуговування кредитної заборгованості». Проте, з наданого позивачем розрахунку заборговані за кредитом станом на 17.07.2023 р. вбачається, що банком за період з 04.07.2019 р. до 17.07.2023 р. нараховувалася та утримувалася комісія РКО у з загальному розмірі 74 477,78 грн. До позовної заяви позивач не додав доказів узгодження з відповідачем переліку послуг, за які остання мала б сплачувати щомісячну комісію. Тому, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, абз. 1 ч. 2, ч. ч. 4, 5 ст. 12 ЗУ Про споживче кредитування є нікчемними положення про обов`язок відповідача щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості. До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного право-відношення. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону № 1023-ХІІ продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Враховуючи, що позивач не довів те, що відповідач звертався до банку для отримання інформації про стан заборгованості, отримував виписки, чи будь-яку іншу інформацію, яка б становила послуги в розумінні банку, які могли би бути оплатними, заявлена комісія є нікчемною. У зв`язку з тим, що сплачені відповідачем кошти на погашення заборгованості неправомірно спрямовувалися на погашення комісії за обслуговування кредиту, то такі кошти підлягають зарахуванню в погашення інших складових заборгованості та відповідно сума боргу, заявлена позивачем до стягнення, підлягає зменшенню на неправомірно стягнуту комісію у розмірі 74477,78 грн. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що стаття 534 ЦК України передбачає, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Через це суд вважає за необхідне зазначити, що враховуючи принцип диспозитивності сторін, передбачений ст. 13 ЦПК України, з урахуванням того, учасники справи розпоряджаються своїми процесуальними правами на власний розсуд, суд позбавлений можливості вирішити питання щодо необхідності зарахування в погашення заборгованості інших складових заборгованості, неправомірно стягнуті та зараховані кошти комісії РКО у загальному розмірі 74 477,78 грн, оскільки відповідачем не було заявлено зустрічного позову з названого питання та/або не було порушене таке питання під час розгляду даної справи. У своєму відзиві відповідач дійсно вказав, що стягнуті з нього кошти в рахунок погашення боргу за комісією РКО були безпідставними проте, разом з цим заперечив сам факт досягнення між сторонами згоди щодо розміру кредитного ліміту; розміру, підстав та порядку нарахування процентів за користування кредитом; заперечив факт видачі кредитної картки та здійснення будь-якого руху коштів рахунку, що в свою чергу було спростовано наявними у справі доказами. На переконання суду питання щодо проведення взаємозарахування за стягнутими на рахунок оплати комісії коштами в сумі 74 477,78 грн. або стягнення безпідставно набутих коштів є предметом окремого позову відповідача. Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем, окрім іншого, нараховувався та стягувався з відповідача овердрафт в загальній сумі 89 295,80 грн. та прострочене тіло кредиту проте, надані суду документи не містять інформації щодо досягнення між сторонами згоди щодо підстав, порядку та розміру такого нарахування. У зв`язку з чим суд позбавлений можливості здійснити перевірку вірності нарахувань та утримання вказаних коштів. Слід зазначити, що у позовні заяві представник позивача посилається на досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору шляхом підписання такої угоди 06.03.2023 р. проте, доказів вказаного не надає. Матеріали справи дійсно містять Оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 04.07.2019 р. яка містить суму кредитного ліміту, розмір процентної ставки за користування кредитом, тип кредиту та порядок платежів проте, вказана угода не містить будь-яких відомостей щодо узгодження між сторонами підстав, правил та порядку нарахування овердрафту та/або простроченої заборгованості. У постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року, справа № 923/875/19, яку суд враховує при вирішенні спору по суті(ч.4 ст.263ЦПК України), зазначено, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний(постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити,чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час вивчення справи, суд дійшов висновку що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed