Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення плати за земельним сервітутом та збільшення розміру щорічного оплатного безстрокового земельного сервітуту Позов мотивований тим, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,25 га з кадастровим номером 2122782801:00:002:0130, за адресою: [ADDRESS] . Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської облаті від 02.10.2019 року у справі №303/3041/19 встановлено [PERSON] оплатний безстроковий земельний сервітут вищезазначеної земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з оплатою за користування чужою земельною ділянкою у розмірі 8% нормативно грошової оцінки земельної ділянки, тобто 19 785,93 гривень в рік. Стягнуто з [PERSON] на користь позивача кошти за користування земельною ділянкою у розмірі 8 244,13 гривень. Мотивувальною частиною рішення визначена дата початку дії сервітуту - 13.05.2019 року. Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.01.2023 року у справі №303/6012/22 з [PERSON] стягнуто 80 270,04 гривень, зокрема 59 357,79 гривень заборгованість з оплати земельного сервітуту, 17 292,09 гривень інфляційних втрат у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання та 3 620,16 гривень - 3% річних від простроченої суми. Разом з тим, відповідач відмовляється добровільно сплачувати земельний сервітут та переглядати розмір сервітуту через істотну зміну нормативно грошової оцінки земельної ділянки. Таким чином, плату за земельним сервітутом, визначений судом, підлягає стягненню у примусовому порядку. На наявний борг відповідача слід нарахувати індекс інфляції та 3% річних. Слід також переглянути розмір платежу за сервітутом у зв`язку із значною зміною нормативно грошової оцінки земельної ділянки та стягнути із відповідача в сумі 31 457,44 гривень щороку, починаючи з 18.07.2024 року. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.08.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У свою чергу, відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав. Вивчивши позовну заяву та дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №387561158 від 19.07.2024 року, земельна ділянка, кадастровий номер 2122782801:00:002:0130, площею 0,25 га, за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності, належить [PERSON] (а.с. 6, 7). Відповідно до Витягу №НВ-9944050682024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 18.07.2024 року, нормативно грошова оцінка земельної ділянки за кадастровим номером 2122782801:00:002:0130 становить 393 218,06 гривень (а.с. 8). Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 02.10.2019 року у справі №303/3041/19, позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та встановлення земельного сервітуту був задоволений, а саме усунуто перешкоди в користуванні [PERSON] приватною власністю шляхом встановлення [PERSON] оплатного безстрокового земельного сервітуту земельної ділянки площею 0,25 га, з кадастровим номером 2122782801:00:002:0130, за адресою: [ADDRESS] , з оплатою за користування чужою земельною ділянкою у розмірі 8% нормативно грошової оцінки земельної ділянки, тобто 19 785,93 гривень в рік (а.с. 9-14). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевським Д.А. відкрито виконавче провадження [NUMBER] по виконанню виконавчого листа №303/3041/19 виданого 18.11.2019 року про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] кошти за користування земельною ділянкою в сумі 8 244,13 гривень (а.с. 17, 18). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевським Д.А. відкрито виконавче провадження [NUMBER] по виконанню виконавчого листа №303/3041/19 виданого 18.11.2019 року про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] 1 536,80 гривень судового збору (а.с. 19, 20). Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.01.2023 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості був задоволений, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 80 270,04 гривень, зокрема 59 357,79 гривень - заборгованість з оплати земельного сервітуту, 17 292,09 гривень - інфляційних втрат у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання та 3 620,16 гривень - 3% річних за період з 13.05.2019року по 01.09.2022 року (а.с. 21-24) Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевським Д.А. відкрито виконавче провадження [NUMBER] по виконанню виконавчого листа №303/6012/22 виданого 13.03.2023 року про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] 80 270,04 гривень (а.с. 25, 26). Дані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Приписи ч.2 ст.625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Формулювання статті 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язують із індексом інфляції, орієнтує на їх компенсаційний, а не штрафний характер, а тому 3% річних або інший розмір процентів, який встановлений в договорі, не є неустойкою у розумінні статті 549 ЦК України. За змістом вказаних статей нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних або інший розмір процентів входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє кредитора права отримати за час прострочення суми, передбачені статтею 625 ЦК. Правомірність застосування ст.625 ЦК України в разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена, також, у: постанові Верховного суду у складі Великої Палати від 16.05.2018 року по справі №686/21962/15-ц, постановах Верховного суду у справах №310/5419/15-ц від 11.07.2018 року, №463/4711/15 від 04.07.2018 року, №703/4704/15-ц від 28.02.2018 року, №361/7939/2015-ц від 06.08.2018 року. Суд виходить з того, що зволікання відповідача [PERSON] з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, тому представник позивача вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та розміру процентів річних встановленого в кредитному договорі. Згідно із ст.1 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Отже, нарахування інфляційних втрат відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України можливе лише в разі прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних або інший розмір процентів входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У свою чергу, наданий позивачем Розрахунок боргу за сервітутом земельної ділянки відповідає наведеним вимогам та проведений за період з 01.09.2022 року по 01.07.2024 року, а тому дана позовна вимога в цій частині є обгрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. Що стосується іншої позовної вимоги позивача про збільшення розміру щорічного оплатного безстрокового земельного сервітуту, суд приходить до наступного висновку. Відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є нерушним. Статтею 321 ЦК України закріплено непорушність права власності. Ніхто може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав суб`єктів права власності. Частиною 3 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 404 ЦК України визначено правові підстави права користування чужою земельною ділянкою, а саме, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Згідно статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Отже, сервітут це право обмеженого користування чужим майном. Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Таким чином, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі й у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном сервітуту. Згідно зі статтею 98 ЗК України зміст права земельного сервітуту полягає в тому, що власник (користувач) однієї земельної ділянки має право на обмежене користування суміжною земельною ділянкою з метою усунення недоліків своєї ділянки . Статтею 99 ЗК України передбачено види права земельного сервітуту, зокрема, як право проходу, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху та інші земельні сервітути. Ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, що потребує використання суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї ділянки, обумовлені місцем розташування або природним станом. Він повинен звернутися до власника (користувача) суміжної ділянки за дозволом на обмежене постійне або тимчасове користування цією ділянкою в рамках конкретного земельного сервітуту. Відповідно до приписів ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Зі змісту вказаної статті вбачається, що встановлення сервітуту здійснюється у правових формах, як договір, закон, заповіт або рішення суду. Цей перелік є вичерпним. Таким чином, судове рішення є окремою формою сервітуту. При цьому, підставою для такої форми сервітуту є відсутність домовленості сторін. Відповідно до ст.100 ЗК України власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Пунктом 22-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ №7 від 16.04.2004 року передбачено, що вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного об`єкта і не залежить від власників цих об`єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (ч.1 ст.401 ЦК України, ч.1 ст.101 ЗК України), а при встановленні особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (ч.2 ст.401, п.6 ч.1 ст.406 ЦК України). Необхідною умовою для встановлення сервітуту є те, що задоволення потреб сервітурія неможливо здійснити будь-яким іншим способом. Так як відповідач [PERSON] чинить позивачу перешкоди у обслуговуванні земельної ділянки, а іншої обхідної стежки чи дороги, окрім проходу через ділянку відповідача, позивач не має, він позбавлений можливості належним чином користуватися своєю власністю, тому має право звернутися з дозволом до власника (користувача) суміжної ділянки на обмежене постійне або тимчасове користування цією ділянкою в рамках конкретного земельного сервітуту. Крім того, відповідно до ч.3 ст.101 ЗК України власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом. Згідно із абз.3 ч.1 ст.13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності. Крім того, згідно з абз.1 п.289.1 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (ч.2 ст.20 Закону України «Про оцінку земель»). Відповідно до Витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок №НВ-9944050682024 від 18.07.2024 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2122782801:00:002:0130, становить 393 218,06 гривень (а.с. 8). Позивачем проведено розрахунок базової вартості земельної ділянки, на якій просить встановити у ромірі 8 % у рік від базової вартості земельної ділянки, що становить 31 457,44 гривень. Таким чином, беручи до уваги вищезазначене, а також те, що відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав, а також належних та допустимих доказів суду не надав, чим самим не спростував доводи позивача щодо заявлених позовних вимог, суд прийшов до висновку про задоволення заявленої позовної вимоги щодо збільшення розміру щорічного оплатного безстрокового земельного сервітуту для [PERSON] земельної ділянки площею 0,25 га з кадастровим номером 2122782801:00:002:0130 за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 8% нормативно грошової оцінки земельної ділянки, тобто 31 457,44 гривень в рік, починаючи із 18.07.2024 року. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved