Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

У жовтні 2023 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява, в якій позивач просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №12204 виданий 15.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ФІНРЕЗЕРВ ПЛЮС» заборгованості у розмірі 24\~299,50 грн., а також вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилалась на те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону, про що, між іншим вказує те, що заборгованість, на момент вчинення виконавчого напису, не була безспірною та кредитний договір не є нотаріально посвідченим. З огляду на вищезазначене, з метою захисту своїх прав, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська [PERSON] від 16.10.2023 відкрито провадження у справі. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16.10.2023, за заявою сторони позивача забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №12204 виданого 15.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. У зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку, справу було передано судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Куцеволу В.В., яким за ухвалою від 21.06.2024 її прийнято до свого провадження та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї. Відповідно до вимог ст. ст.128, 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, що підтверджується поштовим повідомлення, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався. Третіми особами пояснень не надано. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, за необхідне, зазначити наступне. Так, судом встановлено, що згідно копії виконавчого напису за реєстровим №12204 вчиненим 15.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., запропоновано звернути стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ФІНРЕЗЕРВ ПЛЮС» заборгованість за кредитним договором №001-03503-170212 від 17.02.2021, сторонами якого зазначено [PERSON] та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», у розмірі 24\~149,50 грн., а також за вчинення виконавчого напису суму у розмірі 150,00 грн. Відповідно до копії постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А.С. від 07.05.2021 відкрито виконавче провадження (ВП №65342131), з виконання виконавчого напису №12204 виданого 15.03.2021, де боржником зазначено: [PERSON] , стягувачем: ТОВ «ФК «ФІНРЕЗЕРВ ПЛЮС». Згідно копій постанов від 19.05.2021 та 20.07.2023 винесених приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком А.С., звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] у межах виконавчого провадження ВП №65342131. За загальними положеннями, визначеним ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу кожна особа має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес особи в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. 29 червня 1999 року на виконання вимог\~ст.87 Закону №3425-ХІІ\~Кабінет Міністрів України ухвалив постанову №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік). Відповідно до п.1 вказаної постанови (у редакції, яка діяла до 26.11.2014) документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. При цьому для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662\~до зазначеного Переліку було внесено зміни, відповідно до яких, для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості стало можливим за подання оригіналу чи належним чином засвідченої копії договору, що встановлює основне зобов`язання, які дозволили вчинення виконавчих написів на підставі кредитних договорів, не засвідчених нотаріально. Разом з цим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017, ухваленою в адміністративній справі №826/20084/14залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017,\~Постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662\~у частині доповнення Переліку розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» \~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За правилами, встановленими\~статтею 5 Закону України «Про нотаріат» , нотаріус зобов`язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Пунктом 1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5\~(далі - Порядок),встановлено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. З аналізу приведених норм вбачається, що виконавчий напис - є одним з інститутів правового регулювання відносин між кредитором і боржником, який обумовлюється відсутністю у сторін таких правовідносин спору по суті вимог. При цьому законодавство покладає на нотаріусів не тільки формальну роль із вчинення виконавчих написів, але й функції з оцінки документів, що надаються кредиторами на предмет наявності або відсутності спірних правовідносин, періоду формування заборгованості, відповідності вимог кредитора чинному законодавству тощо. Згідно з висновком до якого дійшла колегія суддів ВП/ВС у постанові від 21.09.2021 прийнятій за результатами розгляду справи №910/10374/17, оскільки у судовому порядку постанову №662 у частині доповнення Переліку розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» визнано незаконною та не чинною, кредитний договір який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів за яким може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Тобто, з аналізу вказаних норм вбачається, що нотаріус не має законних підстав для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за договорами, які не є нотаріально посвідченими. Згідно з частинами 1,\~4\~статті 12 ЦПК\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами, встановленими частинами 1, 3\~статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Аналіз приведених норм процесуального права дає підстави дійти висновку про те, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено. При цьому процес такого захисту у суді обмежено законодавцем принципами змагальності та диспозитивності. Принцип змагальності, закріплений у\~статті 12 ЦПК, визначає для сторін ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій. Такий принцип, зокрема, полягає у покладанні на позивача (його представника) обов`язку з доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог. Невиконання такого обов`язку несе процесуально негативні наслідки у вигляді настання ризиків, визначених процесуальним законом (закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду, повна або часткова відмова у позові тощо). В той же час, згідно з процесуальним законом, на відповідача, на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин, покладено обов`язок на\~спростування доводів позивача щодо порушення його прав. Оскільки позивачем зазначається про те, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог Закону, на відповідача покладено обов`язок по спростуванню вказаного доводу шляхом надання доказів щодо нотаріального посвідчення договору у зв`язку з невиконанням якого було нараховано заборгованість та відповідний розрахунок боргу, яки виключає твердження сторони щодо відсутності факту безспірності. Виходячи з того, що відповідачем проігноровано виниклий спір, що знайшло своє відображення у не наданні відзиву та доказів на спростування доводів позивача, оскаржуваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Так, позивачем на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу надано: копію договору про надання правової допомоги №б/н-23 від 26.09.2023; копію акту виконаних робіт від 05.10.2023; копію квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 05.10.2023; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; копію ордера серії АЕ №1199415. Отже, оскільки позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу пов`язану зі зверненням до суду з даним позовом надано належні докази, виходячи з критеріїв розумності, справедливості, співмірності та з огляду на складність справи і її значення для учасників процесу, відшкодуванню підлягають понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 6 600,00 грн. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 536,80 грн. за подання заяви про забезпечення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved