Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

02 вересня 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит № 102005787 від 19 жовтня 2021 року в розмірі 22085,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору і витрати на правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 102005789, відповідно до якого Кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 3500,00 грн. зі строком кредитування, який може пролонговуватися до 60 днів та зі сплатою процентів за користування кредитом: 735,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6 Договору стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 17 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1701/2022-54, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» відступає ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до Боржника за кредитним договором. 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитним договором ТОВ «Коллект Центр», на підставі Договору відступлення права вимоги №10-01/2023, у тому числі за договором про споживчий кредит № 102005787 від 19жовтня 2021 року. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Таким чином позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 22085,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту -3500,00 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 17885,00 грн., заборгованість з комісії - 700,00 грн. Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 вересня 2024 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою судді від 06 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 30 вересня 2024 року. 17 вересня 2024 року на адресу суду надійшла заява від відповідача про відкладення судового розгляду справи, призначеного на 30 вересня 2024 року, для отримання правової допомоги. Судовий розгляд у справі, призначений на 30 вересня 2024 року, судом відкладено та повторно призначено на 25 жовтня 2024 року. 18 жовтня 2024 року на адресу суду від представника відповідача Ненько Ю.Я. надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким остання просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтовано тим, що в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, що свідчать про укладення кредитного договору відповідачем та отримання останнім кредитних грошових коштів. У платіжному дорученні номер банківського рахунку зазначено як [NUMBER] , тобто даний номер не відображає повної інформації про номер рахунку та його власника. Згідно анкети-заяви на кредит № 102005787 зазначено істотні умови отримання кредиту, а саме строк кредиту - 14 днів, дата повернення 02 листопада 2021 року, сума до повернення - 4935 грн. Складові частини сукупної вартості кредиту згідно анкети-заяви на кредит № 102005789 становить 11235,00 грн, тому сума до повернення має становити також 11235,00 грн. Позивачем нараховано проценти за користування кредитом поза межами дії строку кредитування. На момент розрахунку заборгованості, позивачем не подано відомості виду процентної ставки, яка була застосована для такого розрахунку та кількість днів фактичного користування кредитними коштами відповідачем за кредитним договором. Відповідач з 13 березня 2022 року перебуває на військовій службі за мобілізацією та відповдіно до ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року звільняється від сплати процентів за користування кредитом. Відповідач заперечує щодо стягнення з нього витрат на правничу допомогу так як вони є завищеними, документально не підтвердженими та необґрунтованими. 21 жовтня 2024 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів, а саме з АТ КБ «ПриватБанк», виписок по рахунках [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» відкритих за період з 19.10.2021 по 29.10.2021 та інформації про те, чи видавалася [PERSON] картка № [NUMBER] . Цього ж дня, від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно з якою остання просила суд позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Відповідь на відзив обґрунтована тим, що кредитний договір між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та підписано [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису). Відсотки за кредитним договором нараховувалися за ставкою 150 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2). Стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 від фактичного залишку кредиту за кожен день користування ним (п.1.6 договору). Відповідно до п.2.3.1.2 договору, позичальник може збільшити строк користування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення строку кредитування не може перевищувати 60 днів. З приходу проходження військової служби відповідачем, останній перебуває на військовій службі з 02.08.2022 року, а заборгованість за відсотками нарахована до 02.08.2022 року включно. Відповідачем на надано свій контр розрахунок заборгованості. Ухвалою суду від 25 жовтня 2024 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази з АТ КБ «ПриватБанк». Судовий розгляд у справі відкладено до 06 листопада 2024 року. 04 листопада 2024 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового розгляду, яке судом задоволено та відкладено судовий розгляд у справі на 18 листопада 2024 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. В судовому засіданні представник відповідача заперечила проти задоволення позовних вимог та просила суд в їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. 18 листопада 2024 року судове засідання було відкладено до 15 січня 2025 року для надання часу для отримання інформації з АТ КБ "ПриватБанк". 22 листопада 2024 року на адресу суду надійшла відповідь АТ «ПриватБанк», в якій повідомлено, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] , [NUMBER] . Додатково направлено виписку по рахунку № [NUMBER] за період з 19.10.2021 по 29.10.2021. В судове засідання 15 січня 2025 року сторони не з`явились, представники сторін у поданих до суду клопотаннях просили розглядати справу за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 19 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 102005787, відповідно до якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в розмірі 3500,00 грн. (п. 1.2), строком на 14 днів з 19.10.2021 по 02.11.2021. (п.п.1.3-1.4). Згідно п. 1.5 Договору орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за кредитом складає 4935,00 грн., яка включає в себе тіло кредиту та проценти за користування кредитом в сумі 1435,00 грн. , які становлять 776,78300 відсотків річних. Згідно п. 1.5.1 комісія за надання кредиту - 4935,00 грн., яка нараховується за ставкою 20,00 % від суми кредиту одноразово. Пунктом 2.3 передбачено пролонгацію кредитного договору. Згідно п.2.3.1.2 пролонгація на стандартних (базових) умовах: Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. В пункті 2.3.2 Договору зазначено, що розділ 2.3 договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної обставини щодо якої невідомо настане вона чи ні, і які полягають у: а) здійсненні платежу після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах згідно п. 2.3.1.1 Договору та розділу 6 Правил; б) продовженні користування кредитними коштами позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 Договору . Після настання визначених в підпунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин, умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно п.1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати) визначений п.1.4, змінюються пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються Кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку № 1, і розміщується Кредитодавцем в особистому кабінеті Позичальника, який уповноважує Кредитодавця на таке оновлення та не потребують будь-якого іншого оформлення. У випадку розбіжностей між умовами кредитного договору, включаючи додатки 1,2 та оновленим графіком платежів, застосовуються умови визначені оновленим графіком. В п.10 кредитного договору вказано реквізити сторін, зокрема позичальника, із зазначенням його П.І.П., РНОКПП, номеру паспорта, мобільного телефону та адреси реєстрації (проживання). Додатком № 1 до договору про споживчий кредит складено графік платежів за договором про споживчий кредит, згідно з яким реальна річна процентна ставка становить 776,78300 %; загальна вартість кредиту 4935,00, яка включає в себе тіло кредиту в сумі 3500,грн, проценти за користування кредитом в сумі 735,00 грн та комісію в сумі 700,000 грн. Вказана інформація знайшла своє відображення в паспорті споживчого кредиту та анкеті-заяві на кредит № 102005787 від 19 жовтня 2021 року ТОВ «Мілоан» складено довідку про ідентифікацію [PERSON] з наданням останньому одноразового ідентифікатора S39354 та відправленням його 19.10.2021 на мобільний телефон [NUMBER] . Платіжним дорученням № 33996329 від 19.10.2021 підтверджено перерахування ТОВ «Мілоан» грошових коштів для [PERSON] в сумі 3500,00 грн. Згідно листа АТ КБ «ПриватБанк», що надійшов на адресу суду 22 листопада 2024 року, на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] . Згідно виписки по вказаному банківському рахунку з АТ КБ «ПриватБанк» 19 жовтня 2024 рооу на рахунок [PERSON] надійшли грошові кошти в сумі 3 500,00 грн, які наступного дня останнім було витрачено шляхом зняття готівки в банкоматі та придбання товарів в торгівельних мережах. ТОВ «Мілоан» складено відомість про щоденні нарахування та погашення відсотків [PERSON] за період з 19.10.2021 до 01.01.2022. 17.01.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 17-01/2022-5, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» відступає ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги в тому числі до [PERSON] за договором про споживчий кредит № 102005789. Відповідно до Реєстру Боржників від 17 січня 2022 року до Договору факторингу № 17-01/2022-54 від 17.01.2022 року [PERSON] мав загальну заборгованість у розмірі 15435,00 грн, яка складалася із заборгованості за тілом кредиту в сумі 3500,00 грн, за процентами в сумі 11235,00 грн. та за комісією в сумі 700,00 грн. 10 січня 2022 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до Боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр» на підставі договору відступлення права вимоги №10-01/2023, в тому числі право вимоги за договором про споживчий кредит № 102005787, згідно з яким станом на 10 січня 2023 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становила 22085,00 грн. та складалася з заборгованості за тілом кредиту в сумі 3500,00 грн, заборгованості за відсотками в сумі 17885,00 грн та заборгованості за комісією в сумі 700,00 грн. ТОВ «Вердикт Капітал» нарахував відсотки за відсотковою ставкою в 5,0 % річних за період часу з 17.01.2022 до 23.02.2022 тривалістю 38 днів на загальну суму 6650,00 грн. 07 червня 2024 року між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Ліга Ассістанс» укладено договір про надання правової допомоги. 01 липня 2024 року між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Ліга Ассістанс» складено заявку на надання юридичної допомоги № 468 з приводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] на суму 9000,00 грн, у тому числі за надання усної консультації тривалістю 2 години в сумі 3000,00 грн та за складання позовної заяви тривалістю 2 години в сумі 6000,00 грн. та акт про надання юридичної допомоги на вказану суму від 05 липня 2024 року. При вирішенні справи суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6 статті 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, 19 жовтня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 102005787 у формі електронного документу. Розділом 6 договору про споживчий кредит № 102005787 від 19 жовтня 2021 року, сторони узгодили порядок його укладення. Зокрема, передбачено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. В пункті 6.2. вказано, що розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт товариства, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству. Зі змісту договору вбачається, що він підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора «S39354» 19 жовтня 2021 року о 04:26 год. При цьому, позивачем надано до суду довідку про ідентифікацію, з якої вбачається, що [PERSON] здійснив акцепт договору шляхом підписання аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора «S39354» 19 жовтня 2021 року, який відправлено на номер телефону [NUMBER] . Водночас, відповідачем не спростовано факт належності його номеру мобільного телефону, зазначеного у довідці, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор для підпису кредитного договору. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подані позивачем документи підтверджують факт укладення між сторонами договору про споживчий кредит № 102005787 19 жовтня 2021 року в електронній формі шляхом його підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором та наданням персональних даних відповідача. Посилання представника відповідача у відзиві на те, що [PERSON] не укладав кредитного договору, суд відхиляє, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу нею на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету. У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (відомості паспорта громадянина України, РНОКПП, номер телефону), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені, до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що у справі відсутні відомості про звернення відповідача до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій і такі відомості у відзиві на позовну заяву відсутні. Таким чином, матеріалами даної справи підтверджено, що сторонами договору про споживчий кредит № 102005787 від 19.10.2021 року в належній формі було погоджено умови кредитування. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався також на те, що стороною позивача не доведено перерахування кредитних коштів у сумі 3500,00 грн. ТОВ «Мілоан" відповідачу. Так, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження виконання ТОВ «Мілоан» зобов`язання за договором про споживчий кредит № 102005787 від 19.10.2021 року, АТ КБ «ПриватБанк» надав до суду виписку з банківського рахунку відповідача [PERSON] про зарахування 19 жовтня 2024 року на рахунок останнього грошових коштів в сумі 3 500,00 грн. та про їх витрачання відповідачем наступного дня шляхом отримання грошових коштів з банкомату та придання товарів у торгівельних мережах. Крім цього, згідно даної інформації банку, номер мобільного телефону [PERSON] зазначено [NUMBER] Відтак, копія платіжного доручення № 33996329 від 19 жовтня 2021 року є належним доказом про отримання відповідачем [PERSON] коштів на виконання умов спірного договору. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості, визначена позивачем сума заборгованості за кредитним договором № 102005787 від 19 жовтня 2021 року становить 22085,00 грн., з яких 3500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 17885,00 грн - заборгованість за відсотками, 700,00 грн заборгованість за комісією. Щодо посилань представника відповідача ро безпідставне нарахування відсотків за користування кредиту після закінчення строку договору, а саме після 02.11.2021 року, суд зазначає наступне. Так, згідно укладеного між сторонами договору кредит у сумі 3500,00 грн. було надано відповідачу строком на 14 днів до 02.11.2021 року. При цьому п. 2.3. договору передбачено пролонгацію строку кредитування. Продовження, вказаного в п. 1.3. договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах (п. 2.3.1.). Пунктом п. 2.3.1.2. договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною у п. 1.6. Договору. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. За відсутності доказів повернення відповідачем кредитних коштів та обумовленої суми відсотків за користування кредитом до 02.11.2021 року, відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування на стандартних умовах, як передбачено п. 2.3.1.2 договору. Відтак, суд відхиляє вказані вище доводи відзиву, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором, тобто до 02.11.2021 року, відповідно, останній продовжив користуватись кредитними коштами, а тому пролонгація дії кредитного договору відбулась автоматично, що відповідає п. 2.3 договору. Поряд з цим, системний аналіз положень п.п. 1.1 - 1.4 кредитного Договору щодо порядку та строку кредитування (14 днів), п.п. 2.2-2.4 кредитного Договору щодо пролонгації (60 днів + 60 днів), дають підстави для висновку, що термін користування кредитними грошима розпочався 19 жовтня 2021 року та закінчився 15 лютого 2022 року, оскільки за вищевказаними погодженими сторонами умовами кредитного Договору не передбачено можливість його подальшої пролонгації. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. А тому, виконаний позивачем розрахунок заборгованості по сплаті процентів за період з 16 лютого 2022 року до 23 лютого 2022 року суд визнає необґрунтованим. За вказаний період часу, з урахуванням процентної ставки у 5,0 % річних, тобто в сумі 175,00 грн. за кожен день користування кредитними коштами представником позивача на думку суду необгрунтовано нараховано відсотки за користування кредитом в сумі 1400,00 грн (175,00 грн х 8 днів). При цьому, суд погоджується з розрахунком заборгованості за період з 19 жовтня 2021 року по 15 лютого 2022 року, в загальній сумі 20685,00 грн з якого 3500,00 грн - заборгованості за тілом кредиту, 16485,00 грн (17885,00 грн - 1400,00 грн), заборгованістьза процентами за користування кредитними коштами, 700 грн - заборгованість за комісією, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Щодо стягнення процентів в іншій частині, то суд вважає їх безпідставними, з огляду на наступне. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Суд вважає, що відповідно до п.п. 1.1 - 1.4, 2.2 - 2.4 кредитного Договору про споживчий кредит № 102005787 від 19 жовтня 2021 року термін повернення кредиту (з урахуванням пролонгації) визначено з 19 жовтня 2021 року до 15 лютого 2022 року, тому правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам з 16 лютого 2022 року до 23 лютого 2022 року відповідно до п. 1.6, 2.3 договору відсутні. Твердження відповідача про те, що позивачем не доведено розміру заборгованості, оскільки не надано первинних бухгалтерських документів, не заслуговують на увагу, з огляду на те, що матеріали справи містять достатньо доказів: договір про споживчий кредит, анкета-заява, довідка про ідентифікацію, паспорт споживчого кредиту, первинні фінансові документи (платіжне доручення 33996329 від 19.10.2021 року), договори факторингу, витяги з додатку № 3 до договорів факторингу, надавши оцінку яким, як кожному окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо підтвердження вищевказаного розміру заборгованості та не спростування його відповідачем. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Враховуючи, що відповідач не надава до суду доказів на підтвердження виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит № 102005787 від 19.10.2021 року, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. З приводу заперечень представнка відповідача щодо того, що відповідач є мобілізованим до лав ЗСУ та має пільги по сплаті відсотків за користування кредитними коштами суд виходить з наступного: Так, положення Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не містять норм, які б звільняли позичальника від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом протягом особливого періоду у зв`язку з наявністю в нього статусу учасника бойових дій. А для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом на підставі ч. 15 статті 14 Закону «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. На це вказав у своїй постанові від 4 вересня 2024 року Верховний Суд у справі 426/4264/19. Після внесення змін до законодавства ч. 15 ст. 14 Закону «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в АТО, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах АТО у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією РФ проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Приймаючи до уваги те, що відповідач, згідно військового квитка, мобілізований до лав ЗСУ 13 березня 2022 року, а відсотки за користування кредитними коштами, йому нараховано за період до 15 лютого 2022 року, суд не погоджується з доводами представника відповідача щодо того, що позивачем безпідставно нараховано відсотки за користування відповідачем кредитними коштами за кредитним договором від 19 жовтня 2021 року, строк кредитування якого закінчився 15 лютого 2022 року. Щодо судового збору. Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову. Приймаючи до уваги те, що відповідач є особою з інвалідністю 2 групи з 25 липня 2024 року, та те, що відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду, суду вважає, що відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, з останнього не можна стягувати судовий збір на користь позивача. Зприводу стягнення судових витрат на правничу допомогу суд вважає наступне: Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». В постанові Верховного Суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц вказано, що при обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04 Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. В постанові Об`єднаної палати Касаційного Господарського Суду Верховного суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 вказано, що у розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата ВС у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) вказала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Велика Палата ВС дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. У разі недотримання вимог щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про їх зменшення. Приймаючи до уваги те, що представником відповідача у відзиві на позовну заяву зазначено про те, що витрати на правничу допомогу є завищеними та необгрунтованими суд частково погоджується з доводами представника відповідача з урахуванням наступного: Відповідно до акту про надання юридичної допомоги, адвокатське об"єднання на протязі двох годин надавало усну консультацію позивача на суму 3000,00 грн та на протязі двох годин складало позовну заяву на суму 6000,00 грн. Суд не може погодитися з тим, що у справі даної категорії, яка є не складною та однотипною для позивача, необхідно надавати усну консультацію тривалістю дві години. Суд вважає, що адвокатське обєднання «Лігал Ассістанс» могло скласти позовну заяву у даній справі без надання усної консультації, зокрема, тривалістю у дві години. Тому суд вважає, що позивачем понесено витрати на правничу допоомгу виключно за складання позовної заяви тривалістю дві години на суму 6000,00 грн, з виключенням із розміру правничої допомоги витрат по наданню усної консультації. З урахуванням того, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі за надання правнчиої допомоги в сумі 6000,00 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 5619,60 грн., що становить 93,66 % від задоволених судом позовних вимог.

Outcome: partial