Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-02 00:00:00

позивач [PERSON] подав позов до ПАТ "Балцем"\~ про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з наступних підстав : З 02.02.2021 р. позивач працював машиністом насосних установок 3-го розряду в ПрАТ «Балцем». Наказом від 20.12.2021 р. № 610-21-3 його звільнено з роботи з 20.12.2021 р. за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються копіями його трудової книжки та особистої медичної книжки. Однак всупереч вимогам вказаних норм відповідачем не виплачено позивачеві заробітної плати за вересень, жовтень, листопад та грудень 2021 року ні у строки їх виплати, ні при його звільнені. Індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-7) та Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 13.09.2022 р. стверджується, що у вказаному періоді відповідачем була нарахована йому заробітна плата за вересень 2021 р. в сумі 8672,85 грн., за жовтень 2021 р. в сумі 9281,28 грн., за листопад 2021 р. в сумі 8448,19 грн., за грудень 2021 р. в сумі 8133,83 грн. При цьому Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 13.09.2022 р. стверджується, що заробітної плати за жовтень, листопад та грудень 2021 р. відповідачем позивачеві не виплачено. Водночас у цих Відомостях вказано про нібито виплату йому відповідачем нарахованої за вересень 2021 р. заробітної плати в сумі 8672,85 грн. за мінусом утриманого податку. Однак така інформація не відповідає дійсності, оскільки за вересень 2021 р. заробітної плати відповідачем теж не виплачено. Наявна у цих Відомостях інформація внесена на за даними поданої відповідачем, як податковим агентом, звітності щодо виплати працівникам доходу у вигляді заробітної плати. З огляду на це у прохальній частині позовної заяви заявляю клопотання про витребування від відповідача відомостей та копій документів щодо виплати позивачеві заробітної плати за вересень 2021 р. Відповідно сукупний розмір заборгованості відповідача по виплаті позивачеві заробітної плати становить 34536,15 грн. (8672,85 грн. + 9281,28 грн. + 8448,19 грн. + 8133,83 грн.) Таким чином, оскільки відповідачем не виплачено позивачеві при звільненні усіх належних [PERSON] від нього сум, відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки виплати таких сум по день фактичного розрахунку. Загальний розмір нарахованої позивачеві заробітної плати за останні два повних календарних місяця роботи, що перебували місяцю, у якому відбулось звільнення, тобто за жовтень та листопад 2021 р., становить: 9281,28 грн. + 8448,19 грн. = 17729,47 грн.\~\~ Згідно даних Індивідуальних відомостей про застраховану особу (форми ОК-7) загальна кількість відпрацьованих днів у вказаних місяцях, за які нарахована ця заробітна плата, становить 61 день (31 день + 30 днів). Таким чином розмір його середньоденної заробітної плати становить: 17729,47 грн./61 день = 290,64 грн. Кількість днів у періоді затримки виплати позивачеві належних при звільненні сум на день складення позовної заяви (12.10.2022 р.) становить: 296 днів (11+31+28+31+30+31+30+31+31+30+12) Відповідно середній заробіток за час затримки виплати відповідачем сум, які належали позивачу при звільненні становить станом на день складення позову (12.10.2022 р.): 290,64 грн. х 296 днів = 86029,44 грн. Однак такий розмір середнього заробітку визначає лише для визначення ціни позову, а у прохальній частині позовної заяви просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток на день ухвалення рішення у цій справі. Іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав позивачем не подано. Представник позивача в судове засідання не прибув, однак подав заяву про слухання справи у його відсутності , позовні вимоги підтримує та просить позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання не прибув. Дослідивши письмові докази по справі суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав : Згідно вимог частини тринадцятої статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. За правилами частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати працю працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Частиною першою статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Положеннями частини першої статті 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно вимог частини першої статті 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічний припис міститься у статті 24 Закону України «Про оплату праці». Частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Аналогічні приписи містить частина перша статті 83 КЗпП України. Як визначено вимогами частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Згідно з пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 №13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день проведення фактичного розрахунку, суд враховує, що позивач була звільнена 27 травня 2024 року, в день звільнення вона знаходилась на роботі і оплата за цей робочий день була нарахована. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача, тобто з 28.05.2024 року, в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок). Суд звертає увагу на те, що зазначений період\~ виходить за межі шести місяців, за які може бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку, що визначено частиною першою статті 117 КЗпП України. Водночас, суд ураховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені в пункті 91 постанови від 26 червня 2019 року по справі №761/9584/15-ц, та вважає, що відсутні підстави для зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, який має компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, дії працівника та бездіяльність роботодавця у спірних правовідносинах. З огляду на наведені мотиви Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. При цьому Велика Палата Верховного Суду сформулювала перелік обставин, які повинен ураховувати суд, вирішуючи питання про зменшення розміру відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 ЦПК України. Такими обставинами є: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Позивач заявив, що відповідно сукупний розмір заборгованості відповідача по виплаті позивачеві заробітної плати становить 34536,15 грн. (8672,85 грн. + 9281,28 грн. + 8448,19 грн. + 8133,83 грн.). Кількість днів у періоді затримки виплати позивачеві належних при звільненні сум на день складення позовної заяви (12.10.2022 р.) становить: 296 днів (11+31+28+31+30+31+30+31+31+30+12) Відповідно середній заробіток за час затримки виплати відповідачем сум, які належали позивачу при звільненні становить станом на день складення позову (12.10.2022 р.): 290,64 грн. х 296 днів = 86029,44 грн. Відповідно до наказу від 20.12.2021 р. № 610-21-3 позивача звільнено з роботи з 20.12.2021 р. за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до довідки станом на 13.09.2022 р. стверджується, що у вказаному періоді відповідачем була нарахована [PERSON] заробітна плата за вересень 2021 р. в сумі 8672,85 грн., за жовтень 2021 р. в сумі 9281,28 грн., за листопад 2021 р. в сумі 8448,19 грн., за грудень 2021 р. в сумі 8133,83 грн. Згідно проведених судом розрахунків сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу станом надень пред`явлення позову становить 86029,44 грн.. Позовні вимоги позивача підлягають до\~ задоволення. А тому на підставі вищенаведеного суд приходить висновку, що позов задоволити в тих сумах які зазначені в позовній заяві. Зокрема слід стягнути з ПАТ "Балцем"\~ в користь [PERSON] \~ заборгованість\~ по заробітній платі в сумі\~ 34563 грн.\~ 15\~ коп. Крім того слід стягнути з ПАТ "Балцем"\~ в користь [PERSON] середній заробіткок за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 86029 грн.\~\~\~ 44 коп.

Outcome: approved