Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

13.08.2024 року до Миколаївського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] уклав з Акціонерним Товариством «ОТП Банк» (АТ «ОТП Банк») кредитний договір № 2018567597_CARD. 13.10.2023 року між АТ «ОТП Банк» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу 13/10/23, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 2018567597_CARD, укладеним між АТ «ОТП Банк» і [PERSON] , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до Реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 13/10/23 від 13.10.2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2018567597_CARD у сумі 98 792,94 гривень, з яких: 57800,00 гривень - загальна сума боргу по тілу; 40992,94 гривень\~- загальна сума боргу по відсотках. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 13.10.2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прохав суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 2018567597_CARD в сумі 98 792,94 гривень, з яких: 57800,00 гривень\~загальна сума боргу по тілу; 40992,94 гривень\~загальна сума боргу по відсотках; стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» понесені судові витрати. Ухвалою суду від 27.08.2024 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. (а.с.44-45). Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 25 листопада 2024 року продовжено строк розгляду справи № 508/699/24. Перейдено від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом/повідомленням сторін. Призначено судове засідання. (а.с.53) Частиною другою статті 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. За змістом п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, справи незначної складності можуть бути визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Дана справа не є такою, що підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України). Суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду, а тому відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 19, ч. 3, 4 ст. 274 ЦПК України суд визнає дану справу малозначною. Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Відповідно до ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Оскільки у судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд прийняв рішення про розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд вбачає, що сторони сповіщені про дату та час судового засідання належним чином, матеріалів справи достатньо для ухвалення рішення, а тому суд приходить до висновку про можливість розглядати справу. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з наведеного вище, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів у відповідності до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд, розглянувши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом установлено, що 14 квітня 2018 року на підставі Заяви-анкети між [PERSON] та АТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № 2018567597 на придбання Товару у Продавця 1. (а.с.5, 8-зворот-9). За умовами даного Договору, Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник отримує його на наступних підставах: 14398,00 гривень на придбання товару у Продавця 1; 300,00 гривень на сплату додаткових послуг Банку (послуга «СМС+Довідка»); 1411,09 гривень на придбання Послуг зі страхування у Продавця 2: страхування від нещасного випадку від СК «Арсенал Лайф». Загальний розмір кредиту становить 16109,99 гривень. Дата остаточного повернення кредиту\~14 червня 2019 року. Протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 0,01 % річних. Датою (моментом) надання Банком та отримання Позичальником кредиту вважається дата підписання Позичальником кредитного договору. Кредит надається шляхом перерахування за дорученням Позичальника коштів на поточний рахунок продавця на придбання товару. (а.с.5) 13.10.2023 року між АТ «ОТП Банк» і ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 13/10/23, відповідно до умов якого Клієнт (первісний кредитор) передає, а Фактор (Новий Кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить Клієнту, і стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між Клієнтом і Боржниками, в розмірі Портфеля Заборгованості.(а.с.15-16). Відповідно до Реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 13/10/23 від 13.10.2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2018567597 в сумі 98 792,94 гривень, з яких: 57800,00 гривень загальна сума боргу по тілу; 40992,94 гривень загальна сума боргу по відсотках (а.с.17). Згідно частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно розрахунку заборгованості позивача, за період з 13.10.2023 року по 30.06.2024 року заборгованість відповідача за кредитним договором № 2018567597_CARD від 14.04.2018 року становить 98 792,94 гривень, з яких: 57800,00 гривень загальна сума боргу по тілу; 40992,94 гривень загальна сума боргу по відсотках. Проте погодитися з таким розрахунком суд не може з огляду на наступне. Позивачем не доведено, що сума заборгованості за тілом кредиту складає 98 792,94 гривень, оскільки за змістом кредитного договору № 2018567597 від 14.04.2018 року, графіку платежів вбачається, що загальний розмір кредиту становить 16111,01 гривень. Суду не надано доказів того, що відповідачу була надана додаткова сума кредиту, а відтак підстави для стягнення різниці цих сум суд не вбачає. Матеріали справи не містять доказів, що між сторонами в належній формі була досягнута домовленість про продовження строку користування відповідачем кредитом. Також матеріали справи не містять доказів, що до кредитного договору № 2018567597 від 14.04.2018 року укладалися додаткові угоди, згідно з якими строк користування кредитом продовжувався. З урахуванням наведеного та строку користування кредитом (до 14 червня 2019 року), доказів про продовження якого матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що нарахування заборгованостей після спливу цього строку є безпідставним і з відповідача вони стягненню не підлягають. Окрім того, матеріали справи не містять жодних доказів розрахунку зазначеної заборгованості Первісним кредитором АТ «ОТП Банк». Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, з огляду на те, що термін дії договору закінчився, а тому з наступного дня після його закінчення, нарахування процентів на підставі договору є безпідставним, так як за період такого прострочення кредитор має право на стягнення грошової суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. У постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого в постанові від 28.03.2018 року в справі № 444/9519/12 та підтвердженого в постанові від 04.02.2020 року в справі № 912/1120/16 і уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 Цивільного кодексу України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України) у розмірі, визначеному законом або договором. Велика Палата Верховного Суду вказала, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. За таких обставин, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін, оскільки на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. При цьому, позивач у своєму позові не зазначив та не підтвердив відповідними доказами, що нараховані за межами дії договору кошти є грошовою сумою на підставі ст. 625 ЦК України, а відтак нараховані до стягнення проценти в розмірі 40992,94 гривень, що не обумовлені умовами договору, є безпідставними, як і борг по тілу кредиту 57800,00 гривень, оскільки відповідач взяв у кредит кошти в розмірі 16109,99 гривень (14398,90 грн. на придбання товару + 300,00 грн. на сплату Додаткових послуг Банку + 1411,09 грн. на придбання послуг зі страхування), а доказів того, що відповідачу була надана додаткова сума кредиту суду не надано, тому підстав для стягнення різниці цих сум суд не вбачає. Доданий позивачем розрахунок заборгованості не містить жодної інформації щодо розміру застосованої відсоткової ставки, складових частин суми заборгованості за відсотками, а отже суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування відсотків та суми боргу. Суд не приймає як доказ наявності заборгованості та її розмір Реєстр боржників № 2 до договору факторингу № 13.10.23 від 13.10.2023 року, оскільки він не є первинним бухгалтерським документом, а тому не є належним доказом наявності заборгованості в розмірі, який вказаний позивачем.(а.с.17) При винесенні рішення суд бере до уваги графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, з якого вбачається, що станом на 14.06.2019 року (дату сплину строку кредитного договору) у відповідача виникла заборгованість за процентами за користування кредитом за кредитним договором № 2018567597 від 14.04.2018 року в сумі 1,02 гривень (а.с.6). Після закінчення строку вказаного договору процентна ставка на прострочену суму сторонами не визначалася, а тому суд стягує лише відповідні суми заборгованості за процентами обрахованими лише за строк дії договору. Таким чином, [PERSON] не повністю виконав свої зобов`язання щодо повернення наданого йому кредиту за кредитним договором № 2018567597 від 14.04.2018 року, а тому з нього підлягає стягненню заборгованість в розмірі 16 111,01 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, разом з тим суд зазначає, що витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів в розмірі 0,5 розміру розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1514 грн.), заявлені Позивачем в позовній заяві не мають свого підтвердження та не можуть бути стягнуті з Відповідача. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі виходячи із розрахунку: 16111,01 гривень (задоволені позовні вимоги) х 100 : 98792,94 гривень (ціна позову) = 16,3 % від сплаченого судового збору 3028,00 гривень = 493,5 гривень.

Outcome: partial