Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-06 00:00:00

ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що 10.10.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір №4044210 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, у відповідності до якого, [PERSON] отримала кредит в сумі 24000 гривень на строк 360 днів, до 04.10.2024 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за договором виконало, надавши грошові кошти шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки. Кредитний договір був укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису. 24.05.2024 р. між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу № 24/05/2024, згідно з умовами якого, ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги до відповідача. [PERSON] порушила взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у неї виникла перед позивачем заборгованість в загальному розмірі 162240 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 24000 гривень, заборгованість за відсотками нарахованими первісним кредитором по 24.05.2024 у розмірі 109440 грн. та 28800 грн. - відсотки нараховані ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» в межах строку дії Договору (60 календарних днів). Зазначену суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь. Також просить стягнути понесені ним судові витрати у сумі 2422,40 гривень на сплату судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 гривень. Ухвалою суду від 13 листопада 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. 27.11.2024 року від відповідачки, надійшов відзив на позов, в якому остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що дійсно 10.10.2023 року між нею та ТОВ «Лінеура Україна» за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір № 4044210 про надання споживчого кредиту у розмірі 24000 гривень строком на 360 днів, періодичністю платежів зі сплати процентів-кожні 30 днів. Зазначає, що дані кошти були взяті з нагальною потребою у лікуванні її чоловіка, сержанта військової служби за контрактом [PERSON] , колишнього бойового медика 3 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону [NUMBER] десантної штурмової бригади, якого 27.07.2023 звільнено з військової служби у відставку на підставі п.п. «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби), п.3 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок війни. Відповідачка зазначає, що у зв`язку з втратою робити та необхідністю постійного догляду за хворим чоловіком, їх родина опинилася у скрутному фінансовому становищі. [PERSON] неодноразово зверталася до колекторів, які їй телефонували, для надання розстрочки або відстрочки від сплати кредиту, однак отримувала відмову. Зазначає, що її родина належить до захищеної категорії громадян у зв`язку з тим, що її чоловік є інвалідом війни. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті. Згідно перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», під час врегулювання простроченої заборгованості у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим ЗУ «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні» та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування кредитодавець, новий кредитор, колекторська компанія, фізичні та юридичні особи, залучені на договірних засадах кредитодавцем, новим кредитором, колекторською компанією до безпосередньої взаємодії із споживачем, його близькими особами, представником, спадкоємцем, поручителем або майновим поручителем, третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію, додатково зобов`язані дотримуватися таких вимог щодо етичної поведінки: 1) не взаємодіяти за власною ініціативою із споживачем, який у передбачений цим пунктом спосіб повідомив про свою належність до захищеної категорії або щодо належності якого до захищеної категорії у передбачений цим пунктом спосіб повідомили близькі особи такого споживача, його представники, спадкоємці, поручителі, майнові поручителі або треті особи, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію. Для цілей цього пункту захищеними категоріями є, зокрема, військовослужбовці, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби; в) члени сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти. 2) не взаємодіяти за власною ініціативою з близькими особами споживача, який належить до захищеної категорії, його представником, крім представника, який не є близькою особою такого споживача, третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит такого споживача та які надали згоду на таку взаємодію. Споживач, який належить до захищеної категорії та має бажання на період дії воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування припинити взаємодію з особами, зазначеними в абзаці першому цього пункту, його близькі особи повідомляють кредитодавця або нового кредитора про таке волевиявлення та про належність споживача до захищеної категорії за допомогою будь- якого засобу комунікації, реквізити якого розміщено на веб-сайті такого кредитодавця або нового кредитора, з наданням копій підтвердних документів про належність споживачів до захищеної категорії. Кредитодавець, новий кредитор припиняють взаємодію з особами, невідкладно після отримання ними такого повідомлення. Таким чином, у період воєнного стану та протягом 90 днів від дня його припинення кредитори не мають права вимагати повернення кредитних коштів захищеної категорії. Щодо нарахування відсотків за кредитом, то відповідачка зазначає, що відповідно до п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду та автомобіля. [PERSON] зауважує, що не відмовляється від сплати заборгованості за споживчим кредитом, однак наразі знаходиться у скрутному фінансовому становищі. Також, просить застосувати дію п. 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки її чоловік є військовослужбовцем, який брав участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та отримав інвалідність внаслідок війни. У відзиві просить проводити розгляд справи у її відсутність у зв`язку з необхідністю догляду за чоловіком. 03.12.2024 року через систему «Електронний суд» від представниці позивача, адвоката Городніщевої Є. О., надійшла відповідь на відзив, у якій остання просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що 10.10.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір № 4044210 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до п. 1.2 відповідачка отримала кредит у сумі 24000 грн. на строк 360 днів з 10.10.2023 по 04.10.2024. Періодичність платежів зі сплати процентів-кожні 30 днів. Зазначає, що даний договір відповідає вимогам чинного законодавства України і відповідачка, підписавши його, повністю погодилася з його умовами. На підтвердження укладення договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту з ТОВ «Лінеура Україна», позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «В437», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачкою для електронного підпису, що свідчить про те, що відповідачка ознайомилася та погодилася з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір. В подальшому аргументи викладені у відповіді на відзив, зводяться до змісту позовних вимог. Проценти було нараховано у межах погодженого строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.3. договору № 4044210 від 10.10.2023, а тому заборгованість з нарахованих процентів за користування грошовими коштами підлягає стягненню з відповідачки у сумі 138240 грн. (нараховані проценти первісним кредитором у сумі 109440 грн., проценти нараховані ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у сумі 28800 грн.). Нараховані відсотки не носять штрафний характер, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. На підставі викладеного, зазначає, що факт укладення кредитного договору та наявності права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором безаперечно доведено належними та допустимими доказами, а тому просить позов ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості задовольнити у повному обсязі. Представниця позивача у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Ухвалою суду від 07.01.2025 було замінено найменування позивача у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Фінтраст Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Фінтраст Україна» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 10.10.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір №4044210 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у відповідності до якого, [PERSON] отримала кредит в сумі 24000 грн. на строк 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, із процентною ставкою 2,00 % в день (а.с.37-55). Уклавши вказаний договір на умовах, викладених у ньому, відповідачка тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені, підписавши договір, а також Додаток 1 до нього у виді таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та Паспорт споживчого кредиту з використанням одноразового ідентифікатора В437 (а.с.29, 57-60). Вказаний кредитний договір укладений між сторонами в письмовій формі у вигляді електронного документу, і підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», що вказано у п. 1.1 вказаного договору. Згідно пункту 1.2 на умовах, встановлених договором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» взяло на себе зобов`язання надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. У пункті 2.1 договору його сторони дійшли згоди, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну карту № [NUMBER] . Пунктами 2.3 та 2.5 укладеного договору передбачено, що кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального) розміру за реквізитами, згідно з п.2.1 договору, і кредит вважається погашеним в день отримання Товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом. Крім того, сторони дійшли згоди, закріпивши у пункті 3.1. договору, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Відповідно до п.4.1 укладеної угоди, її сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно із графіком платежів, крім випадку визначеного в п.4.3 договору. Згідно умови, погодженої сторонами та закріпленої ними у п.5.1.3 договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта. Згідно п.5.4.1 договору Клієнт взяв на себе зобов`язання у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені договором. Пунктами 9.3 та 9.12 договору передбачено, що він вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і припиняється в день повного повернення клієнтом суми кредиту, процентів за користування кредитом та неустойки, у разі наявності штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому всі підписані сторонами додатки до договору є його невід`ємною частиною. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 24000 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки (а.с.28). Згідно відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 23.12.2024, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 10.10.2023 здійснено переказ коштів на суму 24000 гривень. 24.05.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» був укладений договір факторингу №24/05/2024, за яким право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту, було відступлено Позивачу (а.с.137-146). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №24/05/2024 від 24.05.2024 та розрахунку заборгованості станом на 24.05.2024 та з 24.05.2024 по 22.07.2024, позивач набув права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №4044210 на суму 162240 грн., яка складається: 24000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 109440 грн. - заборгованість за відсотками, 28800 грн. - заборгованість за відсотками (а.с.64-79). Про відступлення права вимоги за кредитним договором №4044210 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» відповідачка була повідомлена 27.05.2024 через SMS-повідомлення відправлене на номер телефону [NUMBER] , вказаний нею у договорі (а.с.61-62). Копією свідоцтва про шлюб, наданою відповідачкою, підтверджується, що між [PERSON] та [PERSON] 22.09.2022 року було укладено шлюб, актовий запис № 94 (а.с.174). З довідки за №1299, виданої 14 грудня 2023 року командиром військової частини [NUMBER] , вбачається, що бойовий медик десантно- штурмового взводу десантно -штурмової роти десантно-штурмового батальйону у періоди з 04.08.2022 по 01.10.2022 та з 14.10.2022 по 08.02.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України перебуваюси в н.п. Кремінна Луганської області, н.п. Долина Донецької області (а.с.175). Згідно посвідчення серії [NUMBER] виданого 04.09.2023 Управлінням соціального захисту населення Ніжинської РДА, [PERSON] є інвалідом ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, інвалідів війни (а.с173). У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.1,3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України). Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. У пункті 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» (далі Закону) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 статті 11 Закону України «Про електрону комерцію». Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями, закріпленими у статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В ч.1 ст. 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно вимог, закріплених у ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). А у ч. 2 ст. 1054 ЦК України закріплене правило, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно доч.1ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За правилами, закріпленими у ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами, визначеними ст. 512 та ст. 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1ст. 1077 ЦК України). Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Як з`ясовано судом, договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4044210, укладений сторонами 10 жовтня 2023 року в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно із вимогами, закріпленими у Законі України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію", і підписаний особисто відповідачкою [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора. При цьому, у договорі викладено інформацію про тип кредиту, строк кредитування, спосіб та строк надання кредиту, процентну ставку, платежі за додаткові та супутні послуги, загальні витрати за кредитом, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом, реальну річну процентну ставку, а тому відповідачка перед укладанням договору була ознайомлена із умовами кредитування. Підписавши договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту, позичальник відповідно до статті 627 ЦК України, добровільно погодив такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання. Суд констатує, що правочин, укладений між позивачем та відповідачем, відповідно до статті 204 ЦК України є правомірним та укладеним у письмовій формі, що, в свою чергу, свідчить про дотримання сторонами вимог щодо форми кредитного договору, закріплених у ст. 1055 ЦК України. З огляду на вищевикладене та на підставі досліджених поданих позивачем належних і допустимих доказів, суд вважає доведеним, що між відповідачем і первісним кредитором на підставі укладеного між ними кредитного договору виникли договірні відносини, в яких відповідачка взяла на себе грошове зобов`язання повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором, проте, вказане зобов`язання не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 24000 гривень, що, з урахуванням умов договору факторингу за №24/05/2024, укладеного 24 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», свідчить про обґрунтованість вимоги позивача в частині стягнення із відповідачки заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 24000 грн. та необхідність стягнення цієї суми із відповідачки на користь позивача. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення із [PERSON] заборгованості за відсотками в розмірі 109440 грн. нарахованих первісним кредитором та 28800 нарахованих ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за 60 календарних днів, суд зазначає таке. За змістом статті 1056-1ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору Згідно частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вже зазначалося вище, чоловік відповідачки, [PERSON] , був бойовим медиком десантно- штурмового взводу десантно -штурмової роти десантно-штурмового батальйону у періоди з 04.08.2022 по 01.10.2022 та з 14.10.2022 по 08.02.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України перебуваючи в н.п. Кремінна Луганської області, н.п. Долина Донецької області. Він є інвалідом ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, інвалідів війни, що підтверджено у судовому засіданні поданими відповідачкою належними і допустимими доказами. А тому, суд доходить висновку про застосування до даних правовідносин спеціальної норми, яка передбачена Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Так пунктом 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону 2011-XII від 25.08.2024 визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Отже, на відповідачку поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто їй не нараховуються проценти за користування кредитом. Відтак, наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 24000 гривень. Такий висновок суду цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.05.2021 року у справі № 502/1438/18. Тому суд доходить висновку про часткове задоволення позову. За правилами, визначеними п. 3 ч. 1 ст.141 ЦПК України, із відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати (судовий збір) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 358 грн. 34 коп. Також, позивач просить стягнути з відповідачки судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 гривень. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено Договір № 26/08-2024 від 26 серпня 2024 року про надання правової допомоги (а.с.85-87), заявку № 82 на виконання доручення до Договору № 26/08-2024 від 26 серпня 2024 року від 17.10.2024 року (а.с.31-33), рахунок на оплату №5409-25/10-2024 від 25 жовтня 2024 року (а.с.63), акт № 82 прийому - передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 26/08-2024 від 26 серпня 2024 року (а.с.76). Вирішуючи питання стягнення витрат на правову допомогу, суд дійшов такого висновку. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). Також необхідно звернути увагу на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 07 серпня 2018 року у справі № 916/1283/17, від 30 липня 2019 року у справі № 902/519/18 щодо необхідності застосування судом критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, а також - в постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 910/21570/17, від 14 листопада 2018 року у справі № 921/2/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 18 березня 2021 року у справі № 910/15621/19, за змістом яких для визначення суми відшкодування необхідно виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи. Таким чином, зважаючи на викладене, враховуючи категорію справи, обсяг виконаних робіт та наданих адвокатом послуг, критерій реальності адвокатських витрат, принцип співмірності та розумності даних витрат, які суд вважає завищеними, виходячи із конкретних обставин справи, з урахуванням фінансового стану відповідачки, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути 5000 гривень витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial