Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У вересні 2024 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, завданою дорожньо-транспортною пригодою. Позовну заяву мотивує тим, що 08 серпня 2024 року, близько 18 години в м. Києві на вулиці Жмеринській з вини водія [PERSON] , який керував на момент ДТП автомобілем «Мазда», д.н.з. [NUMBER] сталася дорожньо-транспортна пригода. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП застрахованою не була, в той час, як транспортний засіб «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] був забезпечений полісом обов`язкового страхування ПАТ «НАСК «Оранта». 09 серпня 2024 року позивач звернулася до МТСБУ з повідомленням про ДТП та заявою про виплату відшкодування. Згідно Звіту № 20457, складеного СПД ФОП [PERSON] розмір регламентної виплати був визначений з урахуванням положень ст. 29 Закону та склав 93126 грн. 70 коп. з ПДВ на запчастини, без врахування ПДВ - 85 170 грн. 34 коп. Проте виплачений розмір страхового відшкодування не покриває реальної вартості відновлювального ремонту. Просить позов задовольнити. ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 01.10.2024 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Представником третьої особи надано письмові пояснення. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права,які підлягають застосуванню та мотиви суду,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 серпня 2024 року, приблизно о 18 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Жмеринська, 10, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Мазда» д.н.з. [NUMBER] , не був уважним, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 23.08.2024 року визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Встановлено, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність позивача застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА», що підтверджується договором страхування (полісом) №217086924 від 12.10.2023 року. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] - належить [PERSON] [PERSON] 09 серпня 2024 року звернулася до МТСБУ з повідомленням про ДТП та заявою про виплату відшкодування. Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами, що позивачу МТСБУ було виплачено страхове відшкодування у розмірі 85,120,34 грн. Відповідно до звіту № 20457 від 26.08.2024 р. про оцінку вартості матеріального збитку транспортного засобу «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу становить 93 126,70 грн. До матеріалів справи долучено запрошення на огляд автомобіля «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] . Однак доказів направлення вказаного запрошення не надано. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно положень ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, що відповідає положенням ст. 27 Закону України "Про страхування". Відповідно положень ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 29 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі N 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Судом встановлено, що позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі 85 170,34 грн. [PERSON] просить виплати різницю між реальними збитками, завданими власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП 197 533, 99. (№ 20457 від 26.08.2024р.) та страховою виплатою 85 170,34 грн., що становить 112 383, 65грн. Будь-яких заперечень виплати здійсненої МТСБУ позивачем не подавалось. Позивач погодився на відшкодування страховою компанією збитків саме відповіднодо звіту у заявленому розмірі (85 170,34 грн.). Позивачем не обгрунтовано розмір суми, яку має відшкодувати заподіювач шкоди. В той же час позивач просить стягнути розмір збитків відповідно до реальної вартості втраченого майна, не підтверджуючи дані збитки належними та допустимими доказами. А тому у задоволенні позову слід відмовити. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом-ч. 6 ст.81 ЦПК України. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження того, що ним здійснено та понесені витрати у заявленому розмірі. За положеннями статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи норми ст. 141 ЦПК , оскільки суд відмовив у задоволенні позову, витрати щодо розгляду покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed