Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

20.04.2023 року Державне підприємство\~«Національна атомна\~енергогенеруюча компанія\~«Енергоатом» в\~особі Відокремленого\~підрозділу «Південноукраїнська\~атомна електрична\~станція» звернулось з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року у розмірі 13438,09 грн та судового збору у розмірі 2684 грн. На обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] була прийнята на роботу згідно з наказу від 28.08.1995 року №2427-А та перебувала у трудових відносинах з ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Південноукраїнська АЕС» з 07.09.1995 року по 25.04.2022 року. На підставі заяви відповідача про звільнення за власним бажанням у зв?язку з переїздом на нове місце проживання від 18.04.2022 року було видано наказ ВП «Південноукраїнська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» від 20.04.2022 року №363-ос «Про розірвання трудового договору» з нею з 25.04.2022 року. У 2022 році відповідач чотири рази перебувала у відпустках за період роботи з 07.12.2021 року по 06.12.2022 рік, на підставі наказів про надання відпусток від 02.02.2022 року №1302/в, від 02.02.2022 року №1306/в, від 07.02.2022 №1617/в, та від 10.03.2022 року №2531/в. Через те, що відповідач звільнилась до відпрацювання повного періоду роботи за який надавалась відпустка, нею було надлишково використано щорічну відпустку у кількості 12 календарних днів. У результаті чого утворився борг перед ВП «ПАЕС» у розмірі 13438,09 грн. У місяці звільнення було проведено утримання надмірного нарахування та станом на 25.04.2022 року борг за відповідачем склав 13438,09 грн. На день звільнення відповідача сума нарахованої їй заробітної плати не була достатньою для повного погашення заборгованості, у результаті чого утворився борг перед позивачем у розмірі 13438,09 грн. 22.02.2024 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та замінено Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» його правонаступником, яким є Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії Відокремлений підрозділ «Південноукраїнська атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом». Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача надав суду письмову заяву в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить слухати справу без його участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] причину неявки суду не повідомив, про день, місце та час розгляду справи сповіщений вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик у судове засідання, на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначив у заяві. На думку суду у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, а тому суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, за наявними письмовими доказами. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що [PERSON] була прийнята на роботу ВП «Южно-Українська АЕС» з 07.09.1995 року відповідно до наказу №2427А від 28.08.1995 року (а.с. 5). На підставі заяви відповідача про звільнення за власним бажанням у зв`язку зі зміною місця проживання від 18.04.2022 року (а.с. 6) було видано наказ директора ВП «Южно-Українська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» від 20.04.2022 року №363-ос «Про розірвання трудового договору» з [PERSON] з 25.04.2022 року (а.с. 7). Згідно до п. 2 даного наказу бухгалтерії утримати за надлишкову використану відпустку в кількості 12 календарних днів. Так, наказом 1302/в про надання відпустки від 02.02.2022 року, [PERSON] , керівнику групи інженер-технологу, надано щорічну відпустку за період з 07.12.2021 року по 06.12.2022 року тривалістю 5 календарних днів. Дата початку відпустки з 21.02.2022 року по 25.02.2022 року (а.с. 9). Наказом №1306/в про надання відпустки від 02.02.2022 року, [PERSON] надано щорічну відпустку за період з 07.12.2021 року по 06.12.2022 року тривалістю один календарний день, а саме 28.02.2022 року (а.с. 10). Згідно з наказу №1617/в про надання відпустки від 07.02.2022 року, [PERSON] надано щорічну відпустку за період з 07.12.2021 року по 06.12.2022 року тривалістю 4 календарних днів. Дата початку відпустки з 01.03.2022 року по 04.03.2022 року (а.с. 11). Відповідно до наказ 2531/в про надання відпустки від 10.03.2022 року, [PERSON] надано щорічну відпустку за період з 07.12.2021 року по 06.12.2022 року тривалістю 14 календарних днів. Дата початку відпустки з 14.03.2022 року по 27.03.2022 року (а.с. 12). Згідно з розрахунковим листом за травень 2022 року борг за працівником [PERSON] складає 13438,09 грн (а.с. 8). 30.11.2022 року за вих. 32/1105 на адресу проживання відповідача направлено лист претензію від юрисконсульта ВП ПАЕС на суму 13438,09 грн (а.с. 13). За приписами ч. 1 ст. 22 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) роботодавця: при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію. [PERSON] була звільнена за власним бажанням на підставі власноруч написаної заяви, відтак роботодавець має право на відрахування із заробітної плати суми надлишково виплаченої заробітної плати за відпустку повної тривалості, за невідроблені дні. Оскільки відповідач звільнився з роботи до закінчення робочого року, за який вона одержала відпустку, а під час звільнення відрахування із суми нарахованої заробітної під час розрахунку не проведено у зв`язку з недостатністю коштів, позивач має право стягнути відповідну суму у судовому порядку. Аналогічну правову позицію Верховний суд висловив у постанові від 17.07.2019 року у справі № 332/1433/17-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Згідно зі статті 233 КЗпП України звернутись до суду із вимогами про стягнення коштів за невідпрацьовані дні використаної працівником відпустки позивач має право протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум. На підставі\~викладеного,\~суд вважає\~позовні вимоги\~АТ «НАЕК\~«Енергоатом» в\~особі філії\~«ВП «Південноукраїнська\~АЕС» АТ\~«НАЕК «Енергоатом» законними та обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 2684,00 грн за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved