Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 23 вересня 2021 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем був укладений договір № 77763777. Відповідно до умов данного договору відповідачка отримала позику у розмірі 12\~512 грн, із процентною ставкою, яка відповідно до п. 2.3 договору становить 1,36 відсотки, яка нараховується за кожен день користування позикою. Строк позики: 64 дні. Також, 07 вересня 2021 року між відповідачкою та ТзОВ «МАНІФОЮ» також укладено договір № 3122968, відповідно до умов якого відповідачці надано короткострокову позику з метою придбання товарів (робіт, послуг) у розмірі 7\~400 грн із середньоденним розміром процентів за користування позикою, базовий, фіксований 1,99000 % від суми позики за кожен день користування в межах повного строку позики. Строк позики: 27 днів. Договори укладено дистанційно, в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надіслання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Вказує, що позикодавець належно виконав свої зобов`язання за договорами та надав позичальнику кредитні кошти, в порядку визначеному договорами. Натомість відповідачка своїх зобов`язань за договорами належним чином не виконала, у зв`язку із чим виникла заборгованість. Так за договором № 77763777 від 23 вересня 2021 року заборгованість складає 26\~239,29 грн, з яких: 12\~512 грн заборгованість за основним зобов`язанням; 13\~725,24 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 2,05 грн - нараховані 3% річних. За договором № 3122968 від 07 вересня 2021 року розмір заборгованості складає: 106133,02 грн, з яких: 7\~400 грн заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 98\~733,02 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Представник позивача зазначила, що враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість за договором № 3122968 у загальному розмірі 40\~552 грн, а саме: 7\~400 грн заборгованість по тілу кредиту; 33152 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вказаними договорами, що підлягає стягненню з відповідача станом на день формування позовної заяви становить 66\~791,29 грн з яких:19 912 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 46\~877,24 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 2,05 грн нараховані 3% річних. Представник позивача зазначає, що 22 лютого 2022 року між ТзОВ «1 ПЕРШЕ БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір №22/02/2022 відповідно до якого ТзОВ «1 ПЕРШЕ БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до показників, в тому числі за договором №77763777. Крім того 29 грудня 2021 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «МАНІФЮ» укладено договір № 29/12-21, відповідно до якого останнє відступило право вимоги за кредитним договором укладеним з відповідачем № 3122968. 10 січня 2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір №10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами № №77763777. На підставі цього, ТзОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідачки за вказаними. Тому представник позивача просить стягнути з відповідачки на користь ТзОВ «Коллект центр» заборгованість за вказаними договорами в загальному розмірі 66\~791,29 грн, понесені судові витрати, які складаються зі салати судового збору у розмірі 2\~422,40 грн, та витрат на правову допомогу, які складають 16\~000 грн. Ухвалою від 04 листопада 2024 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з вказаних підстав підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з`явидась, хоча була належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду. 12 листопада 2024 року представник відповідачки адвокат Атаманюк В.М. подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відповідачка заявлені позовні вимоги визнає частково. Так, вважає наданий позивачем розрахунок заборгованості некоректним. Зокрема, позивачем не вказано формули розрахунку заборгованості. Так з кредитного договору № 77763777 вбачається, що орієнтовна загальна вартість позики, розрахованої згідно графіків платежів становить 19\~981,24 грн. натомість позивач вказує заборгованість за вказаним договором 26\~239,29 грн. зо заборгованості за договором. Щодо визначеної позивачем заборгованості за кредитним договором № 3122968, позивачем не зазначено формул за якими передбачено нарахування відсотків, сума яких є некоректною. Так представник позивача запропонував правильний на його думку розрахунок заборгованості. Відповідачка отримала кредитні кошти на строк 27 днів, зі сплатою за користування кредитними коштами 1,59200% на добу, сума кредиту 7\~400 грн. Тому 7\~400 (надані в кредит грошові кошти) х 1,59% (проценти на добу) х 27 (строк кредитного договору) = 3\~176,82 грн (всього процентів). Загалом сума боргу за договором № 3122968 розраховується наступним чином 7\~400 грн (основна сума боргу) + 3176,82 грн (проценти)= 10\~576,82 грн. Представник відповідачки вказує, що аналізуючи практику Верховного Суду, після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе не на підставі умов договору, а на підставі ст. 625 ЦК України (3% річних). Тому позовні вимоги просить задовольнити частково, за кредитним договором № 77763777 у розмірі 19981,24 грн, та за договором № 3122968 10\~576,82 грн., що в загальному розмірі складає 30\~558,06 грн. Щодо заявленої позивачем суми витрат на правову допомогу у розмірі 16\~000 грн вважає її завищеною, такою, що не відповідає критерію співмірності. Щодо сплаченого позивачем судового збору зазначив, що він покладається на сторони пропорційно задоволених вимог позовних вимог, тому просить не стягувати з [PERSON] судові витрати. Крім того представник відповідачки зазначив, що нею понесено витрати на правову допомогу, які складають 5\~000 грн, які просить стягнути з позивача. Представник позивача 28 листопада 2024 року подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що в розрахунках заборгованості відповідачки за договорами чітко вказано за який період та з чого саме складається сума заборгованості та відповідно до яких умов договору вона нарахована. Правильність розрахунків, можна перевірити за допомогою елементарних математичних операцій. Щодо заборгованості за договором № 3122968 зазначив, що п. 2.4.2 визначено середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 1,59200% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1,9900% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Відповідно до п. 2.5 договору розмір процентів на прострочену позику, фіксований - 1.01% від суми позики за кожен день прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою. Пунктами 3.1 та 3.2 договору визначені проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику. Проценти на прострочену позику нараховують у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за договором. Тому вважає, що розрахунок заборгованості за вказаним договором, відповідає його умовам. Щодо розрахунку заборгованості за договором № 77763777 вказує, що сума позики становить 12\~512 грн, строк позики 64 дні, знижена процентна ставка 1,36 %, процентна ставка за понадстрокове користування позикою за день становить 2,70 %. Відповідно до п. 6.7 договору в разі невнесення чергового ануїтетного платежу, до складу якого входить частина позики, позичальнику на таку частину позики нараховується процента ставка у розмірі, передбаченому договором позики за кожен день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем сплати такого ануїтетного платежу, але в будь якому випадку не більше 90 календарних днів. Отже, нарахування відсотків здійснено в межах строку, визначеного та погодженого сторонами в договорі. Представник позивача зазначив, що відповідачка тривалий час виконувала умови договору та частково сплачувала відсотки, та продовжувала строк дії договору, що свідчить про визнання нею умов кредитного договору, та підтверджує факт отримання грошових коштів. Таким чином розмір процентних ставок та порядок їх нарахування погоджений сторонами, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумний та справедливий. Щодо заперечень представником відповідачки співмірності витрат на правову допомогу зі складністю справи, вважає їх необґрунтованими, оскільки останній не аргументував свої заперечення, не надав доказів в обґрунтування своєї позиції, що робить його твердження припущеннями. Натомість позивачем надано всі належні підтвердження понесених витрат, а отже позов в цій частині також просить задовольнити. В свою чергу заявлені представником відповідача витрати на правову допомогу, понесені відповідачко у розмірі 5\~000 грн вважає неспівмірними із обсягом наданих послуг, очевидно завищеними, оскільки справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, є малозначною та типовою для представника відповідачки. Зазначає, що матеріали справи не містять детального описку виконаних робіт та наданих послуг, долучений акт прийому-передачі послуг не містить вартості кожної окремо послуги та кількості годин, витрачених на виконання , що позбавляє позивача встановити реальність таких послуг та їх дійсну вартість, тому в задоволенні клопотання про їх стягнення з позивача просить відмовити. \~Вивчивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, оцінивши надані докази, суд встановив таке: 23 вересня 2021 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем договір № 77763777 від 23 вересня 2021 року. Відповідно до умов договору відповідачка отримала позику у розмірі 12\~512 грн, із процентною ставкою, яка відповідно до п. 2.3 договору становить 1,6 відсотки, яка нараховується за кожен день користування позикою. Строк користування кредитом 64 дні. Також, 07 вересня 2021 року між відповідачкою та ТзОВ «МАНІФОЮ» було укладено договір № 3122968, відповідно до умов якого останній надано короткострокову позику з метою придбання товарів (робіт, послуг) у розмірі 7\~400 грн, із середньоденним розміром процентів за користування позикою, акційний, фіксований 1,592 % із середньоденним розміром процентів за користування позикою, базовий, фіксований 1,99000 % від суми позики за кожен день користування в межах повного строку позики. Строк позики до 04 жовтня 2021 року, тобто 27 днів. Особливості укладання кредитних договорів в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію»\~(далі - Закон). У\~статті 3 Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6\~статті 11 Закону\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12\~статті 11 Закону\~електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 14 ЦК України\~цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування»\~визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначено\~Законом України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року\~(надалі - Закон № 675-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2015 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 Закону № 675-VIII\~електронна комерція - це відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 2, 4\~ст. 8 Закону № 675-VIII\~покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі. Відповідно до ч. 3\~ст. 11 Закону № 675-VIII\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч. 6\~ст. 11 Закону № 675-VIII\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що\~законом\~передбачено три різні способи акцепту пропозиції на укладення електронного договору. Відповідно до ч. 8\~ст. 11 Закону № 675-VIII\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12\~ст. 11 Закону № 675-VIII). Згідно\~ст. 12 Закону № 675-VIII\~якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1\~ст. 3 Закону № 675-VIII\~визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. В судовому засіданні також встановлено, що право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до позивача, шляхом укладення наступних договорів факторингу. 22 лютого 2022 року між ТзОВ «1 ПЕРШЕ БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір №22/02/2022 відповідно до якого ТзОВ «1 ПЕРШЕ БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до показників, в тому числі за договором №77763777. 29 грудня 2021 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «МАНІФОЮ» укладено договір № 29/12-21, відповідно до якого останнє відступило право вимоги за кредитним договором укладеним з відповідачем № 3122968. 10 січня 2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір №10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами № №77763777. На підставі цього, ТзОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідачки за вказаними. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Перехід прав вимоги підтверджується реєстром боржників № 1 до договору факторингу № 22/02/2022 від 22 лютого 2022 року та витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 29/12-2021 від 29 грудня 2021 року. Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується перехід від ТзОВ «1 Бепечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Маніфою» до ТОВ «Вердикт Капітал» та, в свою чергу, від ТОВ «Вердикт Капітал» до позивача прав вимоги за договорами надання позики, укладеним з відповідачкою. Згідно з положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Дані договори не оскаржуються в судовому порядку як сторонами договору, так і будь-якими іншими особами, є дійсними, відповідають волі сторін та чинному законодавству. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які спростовують факт переходу прав вимоги та/або будь-які заперечення сторін договору щодо виконання його умов. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Статтею 1056-1 ЦК України\~визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У частинах 1, 3\~ст. 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України\~передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, між сторонами вказаних договорів (позики та кредитних договорів) було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів, які оформлені ними в електронній формі з використанням електронних підписів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або\~законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено\~ЦК України. Згідно приписів статей\~526,\~530,\~610 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення позики за електронним договором є обов`язковим. Відповідно до\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з розрахунком заборгованості відповідачки за договором № 77763777, що здійснений на дату відступлення права вимоги від ТзОВ «1 Бепечне агентство необхідних кредитів» за договором складала: за тілом кредиту 12 512 грн., 13\~725,24 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 2,05 грн - нараховані 3% річних. Згідно з розрахунком заборгованості відповідачки за договором № 3122968, що здійснений на дату відступлення права вимоги від ТзОВ «МАНІФОЮ» розмір заборгованості складає: 106133,02 грн, з яких: 7\~400 грн заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 98\~733,02 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у загальному розмірі 40\~552 грн, а саме: 7\~400 грн заборгованість по тілу кредиту; 33152 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування (строку, на який надавалась позика) внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному договорі, або внаслідок реалізації кредитором свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом (позикою) в порядку ст.1050 ч.2 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором (договором позики) проценти за користування кредитом, а також неустойку. В таких правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування (строку, на який надається позика). Зазначена вище правова позиція суду підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц, 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, від 04 червня 2019 року по справі №916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц, від 23 жовтня 2019 року по справі №723/304/16-ц, від 04 лютого 2020 року по справі №912/1120/16, від 23 червня 2020 року по справі №536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі №522/1528/15-ц. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18, вказала, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами\~ЦК України\~мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у\~ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Відповідно до ч. 4\~ст. 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч. 1\~ст. 637 ЦК України\~тлумачення умов договору здійснюється відповідно до\~ст. 213 цього Кодексу. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч. 3, 4\~ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто за період до прострочення виконання зобов`язання боржником підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. При цьому кредитний договір (договір позики) може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем (позикодавцем) й після спливу визначеного кредитним договором (договором позики) строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Наведена вище правова позиція знайшла своє відображення у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року по справі №910/1238/17, від 04 лютого 2020 року по справі №912/1120/16, від 25 травня 2021 року по справі №149/1499/18, від 18 січня 2022 року по справі №910/17048/17, а також у постанові Верховного Суду від 05 березня 2019 року по справі №5017/1987/2012. Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у десять днів відповідно, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Як встановлено судом, строк кредитування був погоджений сторонами та становив 64 дні в договорі № 77796777 та 27 днів у договорі № 3122968. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять та здійснений первісним кредитором розрахунок вказує саме на «неправомірне користування позичальником грошовими коштами». Здійснивши тлумачення умов кредитного договору суд дійшов висновку, що кредитор не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми ч. 2\~ст. 625 ЦК України. Позивач посилається на наявність у позичальника заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом. Однак, заявлена до стягнення сума відсотків нарахована як за період до прострочення боржника, так і за період після такого як відбулось прострочення за кредитним договором. Встановлені\~ст. 625 ЦК України\~проценти підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. За неповернення вказаних сум після закінчення строку, на який були видані кредитні кошти, може настати відповідальність, передбачена\~ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої\~ст. 1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, спираючись на наведені правові позиції, враховуючи, що в ході розгляду справи було встановлено, що строк кредитування за договором № 77763777 від 23.09.2021 сплив через 64 дні після його укладення, а за договором № 3122968 04 жовтня 2021 року, через 27 днів, докази його пролонгації (продовження), відсутні, а проценти за користування кредитом, як вбачається з розрахунків заборгованості, в заявленому до стягненню розмірі було нараховано в тому числі за період поза межами строку кредитування, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог в частині таких неправомірно нарахованих процентів за користування кредитом, а тому позов підлягає задоволенню частково, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості в розмірі 34 780,51 грн: за договором № 77763777 від 23.09.2021 в розмірі 23 404,49 грн, з яких 12 512 грн тіло кредиту, 10 890,44 грн відсотки за користування кредитом (12 512 грн * 1,36% * 64 дн) та 2,05 грн 3% відсотки річних; за договором № 3122968 від 04.10.2021 в розмірі 11 376,02 грн, з яких 7 400 грн тіло кредиту, 3 976,02 відсотки за користування кредитом (7 400 грн * 1,99% * 27 дн). Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позову майнового характеру позивач ТзОВ «Коллект Центр» сплачено судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, у розмірі 1 261,43 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 16 000 грн, суд враховує наступне. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження заявленого позивачем розміру витрат з надання професійної правничої допомоги в сумі 16 000 грн, надано договір про надання правової допомоги № 02-09/2024-3 від 02 вересня 2024 року, витяг з акту про надання юридичної допомоги від 02 жовтня 2024 року, заявку про надання юридичної допомоги, тарифи на послуги, акт про надання юридичної допомоги, який підписаний сторонами, однак не заповнений та не містить переліку наданих послуг. Вказаний договір про надання правової допомоги від 02 вересня 2024 року № 02-09/2024-3 укладений між позивачем та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] . Суд зауважує, що адвокатська діяльність не є господарською і, зокрема, підприємницькою, у значенні ст. 3 ГК України, а адвокат не є суб`єктом господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність (рішення Ради адвокатів України № 13 від 21.02.2023 р.). За наведених обставин, матеріалами справи не підтверджується факт понесення позивачем витрат на послуги правничої допомоги адвоката. На підтвердження понесення відповідачкою витрат на надання правничої допомоги надано Договір доручення на ведення справ в суді від 07.11.2024, укладений між відповідачкою та адвокатом Атаманюком В.М.; акт виконаних робіт від 08.11.2024 р. на суму 5 000 грн, відповідно до якого надано наступні послуги: консультація, складання відзиву на позовну заяву; квитанцію № 364506 від 11.11.2024 про спату послуг адвоката в розмірі 5 000 грн.; ордер та свідоцтво адвоката. У зв`язку з частковим задоволенням позову з позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу, понесені відповідачкою в розмірі 2\~000 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 213, 525, 526, 610, 613, 625, 626, 1048, 1049, 1054, 1077, ЦК України, ст.ст. 5, 10, 12, 13,81, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial