Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

У вересні 2024 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом у якому просив стягнути з відповідача на його користь 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.08.2024 [PERSON] було визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу. Органом досудового розслідування та судом було встановлено, що внаслідок умисних протиправних дій [PERSON] потерпілому [PERSON] спричинено тілесне ушкодження у виді синця в області нижньої щелепи зліва, яке відносяться до легкого ступеню тяжкості. За час досудового розслідування та судового розгляду позивачем понесені витрати правову допомогу (послуги з консультації, супровід в органах Національної поліції, медичної експертної установи, складання позовної заяви та представлення інтересів в суді) на суму 10 000 грн. Діями відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 20 000 гривен, і яка виразилась у фізичному болі, психоемоційних переживаннях, внаслідок нанесення йому тілесних ушкоджень, в результаті чого був порушений нормальний ритм життя позивача. Душевне страждання пов`язане також з відмовою відповідача добровільно відшкодувати моральні збитки, тим самим втягнув позивача у слідчі і судові тяганини, у зв`язку з цим позивач витрачав свій час, гроші та зусилля, пов`язані з розглядом справи в суді, тому просить задовольнити його позов. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.09.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні представник позивача адвокат Чос Т.І. підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2024 у справі №183/8294/24 встановлено, що 20 липня 2024 року приблизно о 20 годині 15 хвилин [PERSON] перебував по [ADDRESS] , поблизу магазину «Велике Пузо», де також перебував [PERSON] . У вказаний час та місці у [PERSON] на фоні раніше виниклих неприязних відносин з [PERSON] , раптово виник прямий протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень останньому. Реалізуючи свій прямий протиправний умисел, 20 липня 2024 року приблизно о 20 годині 17 хвилин [PERSON] , діючи умисно, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, наблизився до [PERSON] та наніс один удар кулаком правої руки в область лівої нижньої щелепи [PERSON] , від чого останній присів на землю, закриваючи руками обличчя. Внаслідок умисних противоправних дій [PERSON] потерпілому [PERSON] спричинено тілесне ушкодження у виді синця в області нижньої щелепи зліва, яке відносяться до легкого ступеню тяжкості. Зазначеним вироком [PERSON] визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу (а.с.12). За даними АСДС вказаний вирок не оскаржувався в апеляційному порядку та набрав законної сили 13.09.2024. При вирішенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч. 7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Як вбачається зі змісту вироку суду у справі №183/8294/24, потерпілим [PERSON] цивільний позов в рамках кримінального провадження, не подавався. Згідно з ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії бездіяльність та чи вчинені вони цією особою. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. В судовому засіданні було встановлено та підтверджено належними та достатніми доказами, що відповідач вчинив неправомірні дії відносно позивача [PERSON] , що мало наслідком ушкодження його здоров`я. Під час розгляду кримінального провадження судом було встановлено, що [PERSON] 20.07.2024 вчинив відносно позивача кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України. Як зазначає позивач, у зв`язку із проведенням досудового розслідування у кримінальному провадження, він зазнав негативних переживань, внаслідок того, що його викликали неодноразово до дізнавача, він змушений був відвідувати експертну установу, звертатися за правовою допомогою. За таких обставин відповідач зобов`язаний відшкодувати шкоду, яка спричинена позивачу внаслідок вчинення кримінального правопорушення. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Критеріями визначення розміру відшкодування моральної шкоди є характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди; тривалість негативних наслідків (короткочасні, тривалі, довічні); істотність вимушених змін у способі життя потерпілого (неістотні, істотні). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері слід також враховувати характер стосунків позивача та померлого за час його життя: сімейний стан позивача, ступінь близькості, спільно чи окремо проживали, способи та регулярність спілкування тощо. Суд при визначенні розміру морального відшкодування, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Разом із тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Однак суд не погоджується із заявленим позивачем розміром моральної шкоди, який суперечить загальним засадам цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України) та, на думку суду, є надмірним відшкодуванням. Визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить із положень ст.ст. 23, 1168 ЦК України та враховує характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, враховуючи засади співмірності, виваженості, справедливості та інші обставини, що відповідає роз`ясненням, які містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.95 №4. На думку суду, з урахуванням усіх встановлених обставини справи у їх сукупності, глибину душевних страждань позивача та вимоги розумності, виваженості та справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн. є достатнім, співмірним та справедливим. У позовній заяві позивач зазначив, що у зв`язку з вчиненням щодо нього кримінального правопорушення, він змушений був звертатися за правовою допомогою, витрати на яку складають 10000 грн. та полягали в отриманні таких послуг: послуги з консультації, супровід в органах Національної поліції, медичної експертної установи, складання позовної заяви та представлення інтересів в суді. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: - договір про надання адвокатських послуг від 21.07.2024, укладеного між адвокатом Чосом Тарасом Івановичем та позивачем (а.с.13); - акт виконаних робіт адвоката по договору про надання адвокатських послуг від 05.09.2024, у якому зазначено, що адвокат консультував Оксамитного Н.Р. з моменту вчинення проти нього правопорушення, отримав вирок суду, та склав позовну заяву про стягнення з [PERSON] моральної та матеріальної шкоди, та передав позов клієнту; загальна вартість наданих адвоката послуг склала: 10 000 грн. (десять тисяч гривень) (а.с.14); - довідку складену 06.09.2024 адвокатом Чосом Т.І. про те, що згідно з договором про надання правової допомоги від 21.07.2024 та актом виконання робіт від 05.09.2024\~ потерпілий (цивільний позивач) [PERSON] сплатив 05.09.2024 10000 (десять тисячі гривень), а саме: за складання позовної заяви щодо [PERSON] , консультування, супровід в медичну експертну установу, написання заяв до поліції, та подальшої участі в судових засіданнях щодо розгляду позовної заяви в Новомосковському м/р суді (а.с.15); - ордер на надання правничої (правової) допомоги від 11.09.2024 (а.с.17) та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.16).\~\~ Зі змісту зазначених документів неможливо розмежувати, в межах якої справи (даної цивільної справи чи у межах кримінального провадження) надавалися послуги адвокатом Чосом Т.І. Так, у п.п.1.1. договору про надання адвокатських послуг від 21.07.2024 зазначено, що адвокат взяв на себе зобов`язання «консультувати клієнта по всім питанням які турбують клієнта незалежно від складності та виді цивільного чи кримінального законодавства, а також скласти цивільний позов про стягнення моральної та матеріальної шкоди з [PERSON] , та представляти клієнта в суді в якості представника позивача, а клієнт повинен оплатити надані послуги в розмірі 10000 грн.» Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається зі змісту вироку суду у справі №183/8294/24, потерпілим [PERSON] цивільний позов в рамках кримінального провадження, не подавався. Також, у вироку відсутні відомості про те, що під час судового розгляду інтереси потерпілого [PERSON] представляв адвокат Чос Т.І. Стосовно витрат на правничу допомогу, яка надавалася адвокатом Чосом Т.І. у межах даної справи, суд зазначає таке. Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). У документах, наданих позивачем на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, не зрозуміло які саме послуги та якої вартості фактично було надано адвокатом Чосом Т.І. Зокрема, перелік послуг, наведений в акті виконаних робіт відрізняється від переліку послуг, зазначеного у довідці адвоката про сплату грошових коштів. Крім того, як зазначено вище, зі змісту документів неможливо встановити, які витрати понесено під час кримінального провадження, а які в межах даної справи. З огляду на наведене, суд вважає недоведеним розмір витрат на правничу допомогу, а тому підстави для їх стягнення з відповідача відсутні. Приймаючи до уваги, що позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою, відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»,\~ звільнений від сплати судового збору, та враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог ч.1, ч.6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1211,20\~ грн.

Outcome: partial