Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі - АТ «Криворізька теплоцентраль») звернулося до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є постачальником теплової енергії (централізованого опалення) за адресою знаходження власності відповідачів: [ADDRESS] . Останні не здійснюють оплату за отриману теплову енергію, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з 01.10.2019 по 31.08.2024 у розмірі 30 708,70 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачів, а також стягнути плату за абонентське обслуговування у розмірі 212,00 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 3 419,65 грн, 3% річних у розмірі 1 092,92 грн та пеню у розмірі 556,49 грн. Крім того, просив стягнути з відповідачів понесені судові витрати зі сплати судового збору. 08 листопада 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 09 грудня 2024 року розгляд справи було відкладено у зв`язку із неявкою сторін у справі та відсутності у суду підтвердження про отримання відповідачем повідомлення про розгляд справи. У судове засідання представник позивача не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, звернулася до суду із клопотанням, в якому позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Не заперечувала проти розгляду справи за відсутності представника позивача та ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомили, відзив на позов до суду не подали. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та отримує послугу з постачання теплової енергії в житлову квартиру від АТ «Криворізька теплоцентраль», де мають відкритий особовий рахунок № [NUMBER] (а.с. 18), а отже є споживачем вказаних послуг від позивача. Крім того, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №402894561 від 08.11.2024 [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] з 15.04.2019 (а.с. 24). З наданих позивачем актів про подачу та припинення подачі теплоносія до будинку за [ADDRESS] , вбачається надання АТ «Криворізька теплоцентраль» послуг з централізованого опалення у період з жовтня 2019 року по березень 2024 рік. (а.с.12-16) Положеннями частини четвертої статті 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Тобто тягар утримання майна покладається на його власника. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплову енергію та інші послуги) береться крім квартирної плати згідно затверджених у встановленому законом порядку тарифам. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон), до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону). Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону). Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. У відповідності до положень ч. 5 ст. 13 Закону, плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідачів оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (які діяли на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Так, судом встановлено, що відповідачі будучи співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] є споживачами наданих позивачем послуг. Як встановлено судом, відповідачі своєчасно не сплачували грошові кошти позивачу за надані комунальні послуги та мають заборгованість за період з 01.10.2019 року по 31.08.2024 року (включно) в загальному розмірі 30 708,70 грн, яка підтверджується наданим до суду розрахунком. (а.с. 19) Також відповідачами не внесена плата за абонентське обслуговування за період з квітня 2022 року по серпень 2024 року в загальному розмірі 212,00 грн, яка також підтверджується наданим до суду розрахунком. (а.с. 19) Окрім того, беручи до уваги вищевикладене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Так, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України. Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості відповідачами до суду надано не було. Таким чином, згідно з розрахунків, доданих до позову, з якими погоджується суд, з відповідачів підлягають стягненню 3% річних у сумі 1 092,92 грн, інфляційні втрати у сумі 3 419,65 грн та пеня у розмірі 556,49 грн. (а.с. 20) Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на підставі вищевикладеного та відповідно до документів, які міститься в матеріалах справи, необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн, тобто по 1514,00 грн з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved