Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з вказаним вище позовом про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, зокрема, що 18.09.2018 між АТ «Райффайзен банк» та [PERSON] укладено договір №014/380805/82/458293. Відповідно до умов договору банк надав відповідачу грошові кошти, а він зобов`язався повернути використану суму у строк до 18.09.2024 та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 42,9%. 30.11.2021 між АТ «Райффайзен банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу 114/2-47, відповідно до умов якого АТ «Райффайзен банк» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором №014/380805/82/458293 від 18.09.2018. ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі і за вказаним кредитним договором. Таким чином, позивач наділений право вимоги до відповідача. [PERSON] умови договору не виконує та заборгованість по кредиту, комісії та процентах не повертає. За таких підстав у відповідача виникла заборгованість у розмірі 29504,09 грн. Враховуючи наведене вище, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за вказаним вище кредитним договором в загальній сумі 29504,09 грн. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11.11.2024 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Представник позивача, належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавала. Відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження в порядку спрощеного позовного провадження разом з позовом та доданими до нього документами. Вказаною ухвалою суду відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов, однак таким правом не скористався. Будь-яких заяв, клопотань та заперечень суду не подавав. Зважаючи на викладене суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази суд, прийшов до такого висновку. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 18.09.2018 відповідач звернувся до АТ «Райффайзен банк» із анкетою-заявою для отримання кредиту «Кредит готівкою». Підписавши вказану заява відповідач просив банк відкрити на його ім`я поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів. Також підтвердив, що ознайомився зі змістом інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків (а.с.11). На підставі вказаної вище анкети-заяви для отримання кредиту 18.09.2018 між АТ «Райффайзен банк» та [PERSON] укладено договір №014/380805/82/458293 про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування. Відповідно до умов договору, зокрема, кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору основну суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші обов`язки визначені договором. Загальна сума кредиту становить 11091,39 грн., яка складається з 10000,00 грн. на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб та з 1091,39 грн. на сплату страхового платежу. Дата повного повернення кредиту 18.09.2024. Строк надання кредиту 72 місяці. Процентна ставка фіксована - 42,9% річних. Списання коштів для погашення суми кредиту здійснюється кожного 13 числа кожного місяця. Вказаний договір підписано відповідачем особисто (а.с.4-6). До вказаного вище договору позивачем також долучено графік погашення кредитної заборгованості, розрахунок загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (а.с.7). Крім того, як слідує з додаткової угоди №014/380805/82/923452 від 27.10.2020 до вказаного вище договору кредиту, сторони досягли згоди про зміну з 27.10.2020 умов погашення кредиту, а саме строк кредиту збільшили на 12 календарних місяців, у зв`язку з чим дата повернення кредиту змінилась на 18.09.2025. Також умови угоди визначено, що на момент її укладення заборгованість відповідача перед банком становить 9648,78 грн. (а.с.8). До зазначеної угоди позивачем долучено графік погашення кредитної заборгованості, розрахунок загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки, з урахуванням внесених змін до договору кредиту (а.с.9-10). Факт надання вказаної вище суми кредиту у розмірі 11091,39 грн. підтверджується випискою по рахунку АТ «Райффайзен Банк» за період з 18.09.2018 по 17.09.2019 (а.с.12-19). Відповідно до розрахунку заборгованості підготовленого АТ «Райффайзен Банк» станом на 30.11.2021 заборгованість відповідача перед банком становила 15644,97 грн., з яких 11359,89 заборгованість за кредитом та 4285,08 грн. заборгованість за відсотками (а.с.19-20). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За правилом статті 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 (провадження №12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт-фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор -банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник-набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. Суд також враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року в справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18), згідно яких у разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. 30.11.2021 між АТ «Райффайзен банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №14/07/21 відповідно до умов якого, зокрема, первісний кредитор зобов`язався відступити право грошової вимоги, а фактор зобов`язався, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом та боржниками. За цим договором клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в реєстрах боржників (а.с.23-26) Як слідує з реєстру боржників до договору факторингу №14/07 від 30.11.2021, а також витягу з нього, ТОВ «Вердикт Капітал» отримало право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №014/380805/82/458293 від 18.09.2018 (а.с.26-28). Відповідно до розрахунку заборгованості підготовленого ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 09.01.2023 заборгованість відповідача перед ТОВ «Вердикт Капітал» становила 21065,78 грн., з яких 11359,89 грн. заборгованість по основній сумі кредиту, 4285,08 заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 5420,81 грн. нараховані відсотки згідно кредитного договору (а.с.21). 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого, зокрема, первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору належні йому, а новий кредитор набув у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках №1 та №3 до цього договору (Реєстр Боржників) (а.с.29-32). Як слідує з реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, а також витягу з нього, ТОВ «Коллект Центр» отримало право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №014/380805/82/458293 (а.с.33-35). Отже, суд встановив, що до позивача перейшло право вимоги за вказаним вище кредитним договором до боржника [PERSON] . Матеріали справи не містять доказів, що позичальником сплачувалась заборгованість як новому, так і попереднім позичальникам по договору позики, внаслідок чого утворилася заборгованість у заявленій до стягнення сумі. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Як стверджує позивач, всупереч вказаним вище нормам закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним вище кредитним договором належним чином не виконала. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч.1.ст.526 ЦК України встановлює, що з має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як стверджує позивач у своєму позові, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість. На підтвердження суми заборгованості відповідача за договором № 014/380805/82/458293 від 18.09.2018 позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 10.01.2023 по 02.12.2024, з якого вбачається, що заборгованість відповідача становить 29504,09 грн, з яких: 11359,89грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 18144,20 грн.- сума заборгованості за відсотками (а.с.22). Зважаючи на викладені вище норми права та встановлені обставини та враховуючи те, що кредитний договір, укладений між сторонами, встановлює обов`язок позичальника повернути кредит та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим договором, а також те, що позичальник не виконує взятті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 29504,09 грн. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Так, 01.07.2024 між адвокатом адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» укладено договір про надання правової допомоги №01-07/2024. У розділі 4 вказаного вище договору передбачено, що вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. Сума визначена, актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром. Також, до вказаного вище договору долучено прайс-лист адвокатського об`єднання. Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги №382 від 14.08.2024 сторони договору погодили надання послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з відповідача, що включає в себе надання усної консультації з вивченням документів у кількості 2 години вартістю 3000,00 грн., а також складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду у кількості 2 години вартістю 6000,00 грн. Згідно витягу з акту №1 від 02.10.2024 про надання юридичної допомоги сторони погодили вартість наданих послуг у загальному розмірі 9000,00 грн. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у своїй постанові від 28.09.2023 у справі 686/31892/19 (провадження 61-4683св23). Також, суд при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу при задоволенні позову звертає увагу на те, що відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України такі витрати покладаються на відповідача. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, розгляду справи за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн. є завищеними та недостатньо обґрунтованими. З урахуванням предмета спору, ціни позову, складністю справи, обсягу виконаної роботи, необхідності та розумності відповідних витрат, враховуючи, що витрати у визначеному позивачем розмірі не є пропорційними до ціни позову, суд визначає вартість наданих юридичних послуг в розмірі 3 000,00 гривень, що відповідає критеріям розумності та співмірності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved