Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач вказує, що 26.01.2021р. між ними було зареєстровано шлюб. Від спільного проживання в шлюбі сторони дітей не мають. Причиною їхнього розлучення являється те, що спільне життя не склалося через різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння. Сторони разом не проживають і не ведуть спільного господарства, шлюб носить формальний характер, тому виникла необхідність у розірванні даного шлюбу. З огляду на вказані обставини позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою та просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судовому засіданні позивач пояснила, що розірвати шлюб у добровільному порядку не має можливості, оскільки її чоловік є громадянином Російської Федерації та після початку повномасштабного вторгнення покинув територію України. За вказаних обставин повідомити відповідача про судове засідання належним чином не можливо. Проте, позивач надала відеозапис, на якому зафіксовано, що відповідач підтверджує свою особу, продемонструвавши свій паспорт, визнає позовні вимоги та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 26.01.2021р. у Подільському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №117, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.12.2023р. (а.с.3). За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач зазначила, що збереження сім`ї неможливе і дане суперечить її інтересам, примирення не можливе. Спільного господарства сторони не ведуть. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі викладеного, враховуючи позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить їх інтересам. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, що визначено ч. 2 ст. 114 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст. ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112 - 115 СК України та

Outcome: approved