Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-30 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, у якій представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.01.2018 по 31.01.2022 у розмірі 46068,64 грн., а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2684,00 грн., вказуючи, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , і є абонентом КП «Харківські теплові мережі». Однак, в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання відповідачі належним чином не здійснюють, внаслідок чого у них перед позивачем утворилась вказана заборгованість. Ухвалою суду від 15.05.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі у зв`язку з їх безпідставністю. Вважає їх необґрунтованими, оскільки заявлені позивачем з пропуском строку позовної давності. Просив суд застосувати строк позовної давності, в задоволенні позову просив відмовити. Представник позивача - [PERSON] подаючи відповідь на відзив, зазначив, що сама по собі заява про застосування строку позовної давності свідчить про визнання відповідачем порушеного права позивача, тобто наявність заборгованості, оскільки за спливом строку позовної давності можна відмовити у випадку, коли порушені, невизнані або оспорені права підлягають захисту, але відповідач пропустив строк без поважних причин. Згідно відомостей про нарахування та оплату за послуги теплопостачання з урахуванням періоду платежу, відповідач здійснював періодичне часткове погашення заборгованості протягом 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 років, тому перебіг позовної давності переривається вчиненням боржниками дій, що свідчать про визнання ним свого боргу, тому період з 01.01.18 по 31.01.22 не є пропущеним. Також зазначив, що під час дії карантину строки, визначені ст.257 ЦПК України продовжуються на строк дії такого карантину, період заборгованості у 12.03.17 по 30.06.23 не входить у строки позовної давності. Вважає, що позовні, вимоги КП «ХТМ» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуг КП «ХТМ». Особовий рахунок № [NUMBER] відкритий на ім`я [PERSON] КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875 від 24.06.2004 та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до ст. ст. 13, 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання віднесено до комунальних. Приписами п.5 ч.3 ст.20 Закону України Про житлово-комунальні послуги встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За змістом ст.ст. 67,68 ЖК України, наймач житлового приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами - щомісяця. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (чинні на момент виникнення спірних правовідносин), також встановлюють обов`язок споживача оплачувати послуги у встановлені законом строки. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживачі зобов`язані оплачувати комунальні послуги. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для не стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 №6-59цс13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідач за вказані послуги сплачує несвоєчасно та не в повному обсязі, в результаті чого за період з 01.01.2018 по 31.01.2022 утворилася заборгованість перед КП «Харківські теплові мережі» у розмірі 46068,64 грн, на підтвердження чого представником позивача надано розрахунок заборгованості (а.с.3). Будь-яких доказів на спростування розміру заборгованості, відповідачами до суду не надано. Також відсутні докази укладення між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості відповідачів за надані послуги з теплопостачання. Розмір заборгованості підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості. Із змісту зазначеного розрахунку вбачається, що відповідачу нараховувалися об`єми наданих послуг, як з надання послуг підігріву води так і опалення. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про ненадання чи неналежне надання підприємством послуг відповідачам, матеріали справи не містять. Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач фактично отримував житлово-комунальні послуги, тому позовні вимоги є обґрунтованими. Щодо заяви відповідача про застосування судом до вимог КП «Харківські теплові мережі» строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності. Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена статтею 258 ЦК України. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21. Таким чином, враховуючи те, що на всій території України запроваджено карантин з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року, та те, що під час дії карантину строки, визначені ст. 257 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину, період заборгованості з 12.03.2017 року по 30.06.2023 року не входить у строки позовної давності. З огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення КП «Харківські теплові мережі» із даною позовною заявою 12.05.2023 та період нарахування останнім заборгованості, що становить з 01.01.2018 по 31.01.2022 підлягають задоволенню, оскільки заявлені в межах строку позовної давності. Крім того, згідно Довідки про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання по особовому рахунку [NUMBER] квартири [ADDRESS] оплату заборгованості відповідач здійснив: у січні 2018 року - 128,94 грн у лютому 2018 року - 540,00 грн у квітні 2018 року - 200,00 грн у серпні 2018 року - 200,00 грн у жовтні 2018 року - 500,00 грн у грудні 2018 року - 300,00 грн у січні 2019 року - 250,00 грн у лютому 2019 року - 500,00 грн у березні 2019 року - 300,00 грн у квітні 2019 року - 200,00 грн у травні 2019 року - 210,00 грн у липні 2019 року - 500,00 грн у серпні 2019 року - 200,00 грн у вересні 2019 року - 300,00 грн у жовтні 2019 року - 320,00 грн у листопаді 2019 року - 350,00 грн у грудні 2019 року - 300,00 грн у січні 2020 року - 300,00 грн у лютому 2020 року - 450,00 грн у березні 2020 року - 200,00 грн у квітні 2020,00 грн - 150,00 грн у травні 2020 року - 250,00 грн у червні 2020 року - 100,00 грн у липні 2020 року - 240,00 грн у серпні 2020 року - 250,00 грн у вересні 2020 року - 230,00 грн у жовтні 2020 року - 350,00 грн у листопаді 2020 року - 200,00 грн у грудні 2020 року - 275,00 грн у січні 2021 року - 300,00 грн у лютому 2021 року - 150,00 грн у березні 2021 року - 200,00 грн у квітні 2021 року - 300,00 грн у травні 2021 року - 400,00 грн у червні 2021 року - 400,00 грн у вересні 2021 року - 260,00 грн у жовтні 2021 року - 200,00 грн у листопаді 2021 року - 250,00 грн у грудні 2021 року - 400,00 грн у січні 2022 року - 240,00 грн у лютому 2022 року - 300,00. Згідно частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. З тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з буд-якими активними діями зобов`язання суб`єкта (боржника), що свідчить про визнання боргу. До таких може відноситися лист, зміст якого свідчить, що боржник визнає існування боргу і бажає відновити погашення боргу. Такий же висновок зроблений і Верховним судом України. Зокрема, у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 3-269 вказано, що дій ,що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належить: визнання пред`явленої претензії; зміна договору; з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суму боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій». Перебіг позовної давності переривається вчиненням боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність за вимогами про стягнення заборгованості з оплати ЖКП переривається у разі часткового погашення боржником відповідної заборгованості. Таким чином, період заборгованості відповідача не є пропущеним, оскільки Відповідач вчинив дію, що свідчать про визнання ним боргу. Враховуючи викладене, строк позовної давності до відповідача не може бути застосовано. При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. За приписами ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, окрім іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог КП «Харківські теплові мережі», здійснюючи розподіл судових витрат у справі, що розглядається, суд вважає можливим відшкодувати позивачу понесені судові витрати зі сплати судового збору з відповідачів на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» у розмірі 2684 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved