Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 26.01.2008 вона зареєструвала шлюб із [PERSON] , який було зареєстровано у виконавчому комітеті Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області, актовий запис № 4. Від даного шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] ; сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу будуть проживати з нею. Шлюбні відносини між нею та відповідачем припинено в жовтні 2023 року, але останній не надає необхідних коштів на утримання дітей в добровільному порядку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, але відповідач не бере участі у вихованні та утриманні спільних дітей у достатньому обсязі. Дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, який не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень вона одна не зможе забезпечити, тому батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти на утримання дітей. Відповідач не надає кошти на утримання дітей в достатньому розмірі на необхідні речі, харчування в школах, гуртки, одяг тощо. При стягненні аліментів з відповідача просить врахувати, що він є працездатною особою але офіційно не працевлаштований. Таким чином, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] ; сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 9000,00 грн. щомісячно, із розрахунку 3000,00 грн. на одну дитину, починаючи з 11.07.2024 і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 12.07.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем 07.08.2024 до суду подано відзив на позовну заяву, у якому він заперечує щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі та зазначає наступне. Як зазначено позивачем в позовній заяві, [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 січня 2008 року, від якого мають трьох неповнолітніх дітей. Шлюбні відносини між подружжям не склались і починаючи з жовтня 2023 року позивач та відповідач проживають окремо. Відповідач, [PERSON] , разом з дітьми: сином [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , проживають разом за адресою: [ADDRESS] та перебувають на повному утримані батька, який забезпечує дітям гідні умови проживання та належний догляд. Діти відвідують Черкаську спеціалізовану школу І-ІІІ ступенів № 4 у місті Черкаси, а найменший син - садочок № 81. Відповідач, як батько, несе всі витрати по утриманню дітей, натомість позивачка їх життям не цікавиться, участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей не бере. З жовтня 2023 року позивач не проживає за адресою: [ADDRESS] разом з відповідачем та дітьми. Факт окремого проживання від дітей позивачем не заперечується, навпаки у другому абзаці позовної заяви, [PERSON] зазначає, що планує проживати разом з дітьми після розірвання шлюбу. (Станом на дату подання даного відзиву позовну заяву про розірвання шлюбу не подано, провадження у справі про розірвання шлюбу не відкрито). Крім того, відповідно до Акту опитування сусідів від 05.08.2024, з жовтня 2023 року [PERSON] разом зі своїми дітьми проживають разом за адресою: [ADDRESS] , які перебувають на його утриманні. [PERSON] забезпечує дітям гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення. З жовтня 2023 року мати [PERSON] не проживає за вказаною у акті адресою разом з чоловіком [PERSON] та дітьми. Згідно з довідкою завідувача дошкільного навчального закладу (ясла-садок комбінованого типу № 81 «Незабудка», [PERSON] , [INFO] відвідує садочок з 08.10.2019 року по теперішній час. З жовтня 2023 року мати дошкільний заклад не відвідувала, участі в освітньому процесі, батьківських зборах та інші заходах не приймала. Відповідно до наданої характеристики керівника ГО «Черкаська обласна організація українського товариства мисливців і рибалок», на території якої розташовано будинок відповідача, зазначено, що [PERSON] є членом Громадської організації Черкаської обласної організації українського товариства мисливців і рибалок. З січня 2023 року він разом з родиною фактично почав проживати за адресою: [ADDRESS] . З жовтня 2023 року діти [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] та син [PERSON] , постійно проживають разом з батьком. З жовтня 2023 року участь у вихованні, піклуванні про розвиток та лікуванні здійснює батько - [PERSON] . Кожного дня батько відвозить та забирає дітей з дитячого садочка, школи, спортивних тренувань та позашкільних занять. Едуард [PERSON] взяв на себе обов`язки щодо ведення домашнього господарства: приготування їжі, прибирання, прання та ін. Діти завжди доглянуті, охайні та виховані. Мати дітей - [PERSON] за період з жовтня 2023 року по серпень 2024 року за місцем фактичного проживання дітей за адресою: [ADDRESS] не перебуває та не проживає. Письмовими поясненнями [PERSON] , що працює охоронцем в ГО «Черкаська обласна організація українського товариства мисливців і рибалок» підтверджується, що з жовтня 2023 року діти відповідача постійно проживають разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Мама дітей, [PERSON] , разом з дітьми не проживає, їх не навідує. Вказує, що він (відповідач) звернувся з заявою до служби у справах дітей Черкаської міської ради з проханням провести обстеження житлово-побутових умов проживання та виховання малолітніх (неповнолітніх) дітей. Станом на дату подачі даного відзиву, службою у справах дітей Черкаської міської ради не було надано відповідного акту. Відповідач зобов`язується негайно долучити вищевказаний акт до матеріалів даної справи, щойно його отримає. Таким чином, враховуючи вищевикладене стягнення аліментів з відповідача призведе до порушення його майнових прав та інтересів, оскільки неповнолітні діти проживають разом з батьком - відповідачем по справі та знаходяться на повному його утриманні. [PERSON] має на меті отримувати аліменти на дітей та витрачати їх на власний розсуд, а не на потреби дітей, оскільки діти з позивачкою не проживають, що нею самою не заперечується. Просить у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі - відмовити в повному обсязі. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Луценко Л.М. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. Крім того, у судовому засіданні від 17.12.2024 зазначали, що діти знаходиться на повному утриманні матері, відповідач матеріальної допомоги не надає. Вона працює соціальним працівником у благодійному фонді і отримує близько 15\~000, 00 грн., яких не вистачає на повноцінне утримання трьох дітей. Діти періодично проживають то з матір`ю, то з відповідачем, у жовтні 2023 проживали з матір`ю та й проживають разом з нею, але періодично за домовленістю ходять до батька та гостюють у нього значний час, можуть гостювати до тижня, тому за місцем проживання батька за адресою: [ADDRESS] , знаходяться речі дітей. Представник відповідача адвокат Грушевий Ю.В .у судове засідання не з`явився причини неявки суду не повідомив. У судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував щодо задоволення позовних вимог, вказуючи що діти проживають разом з ним у будинку за адресою: [ADDRESS] (причал № 1), але доказів щодо права власності чи договору оренди цього будинку на причалі у нього немає. Вказує, що він піклується про дітей: привозить їх до школи, забирає, вчить з ними уроки, забезпечує усім необхідним а тому вважає, що підстави для стягнення з нього аліментів відсутні. З травня 2024 року діти проживають з ним та з позивачкою, матір`ю дітей, почергово. Додатково повідомив, що з 2012 року він офіційно не працює, але підзаробляє будівельником та отримує близько 10000-12000 грн. в залежності від сезону, також йому фінансово допомагають батьки. Просив у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні [PERSON] у якості свідка надав суду пояснення, що він працює охоронцем на причалі [ADDRESS] , сторони у справі мають там будинок. Він чергує за графіком «доба через двоє діб», за час свого чергування з 2021 року бачив як діти разом з сторонами ходили на пляж, і проживали за адресою: [ADDRESS] . Під час чергувань з весни 2024 року [PERSON] не бачив, а трьох дітей постійно бачив, вони йшли на рибалку або відпочивати на пляжі. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою сторін на причалі № [NUMBER] , влітку вони постійно перебувають на причалі, бачила як вони разом ходили на рибалку, відпочивали, постійно бачила дітей, чула їх, там знаходяться їхні велосипеди, іграшки та речі. Заслухавши думку учасників справи, їхніх представників, пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.11.2008; сина [PERSON] , [INFO] , відповідно до копії свідоцтва серії [NUMBER] від 20.02.2013 та сина [PERSON] , [INFO] , згідно копії свідоцтва серії [NUMBER] від 20.03.2018. Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, такі ж положення закріплені у ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, яким відповідають певні права дитини. Виходячи з цих законодавчих приписів, дитина має право на піклування з боку батьків про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, на забезпечення батьками здобуття нею повної загальної середньої освіти, підготовку її до самостійного життя, повагу. Частина 3\~ст. 181 СК України\~передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Обов`язок утримувати спільних синів є рівною мірою обох батьків. При цьому слід врахувати, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження на того з батьків, з ким проживає дитина, у зв`язку з чим з`являється певний дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє з батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. Слід зазначити, що позивачем в обґрунтування своїх заперечень щодо позовних вимог подано до суду відзив на позовну заяву, до якого на підтвердження місця проживання дітей разом з батьком за адресою [ADDRESS] , додано акт опитування сусідів від 05.08.2024, який складено з порушенням вимог передбачених Положенням про порядок посвідчення акту опитування сусідів та видачі довідок щодо проживання громадян у місті Черкаси, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 27.06.2023 № 724, а тому, на думку суду, цей акт не може бути належним та допустимим доказом у справі. Крім того, відповідачем [PERSON] не надано жодних відомостей (доказів) того, на підставі чого він користується будинком [ADDRESS] , - права власності, оренди, тощо. Натомість відповідно до Витягів з реєстру територіальної громади, виданих Черкаською територіальною громадою від 10.07.2024 та 19.06.2024, вбачається, що неповнолітні діти сторін: [PERSON] , [INFO] (16 років), син [PERSON] , [INFO] (11 років), та син [PERSON] , [INFO] (6 років), зареєстровані за місцем реєстрації матері, позивачки [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Суд звертає увагу, що відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. Тобто, у даному випадку двоє синів сторін (2008 та 2013 року народження) вправі самі здійснювати свій вибір місця проживання з батьками. Разом з тим, у судовому засіданні встановлено, що діти з травня 2024 року проживають з матір`ю та періодично з батьком (відповідачем), однак відповідачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту тимчасового (періодичного) проживання синів разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Більше того, з пояснень сторони позивача вбачається, що вона не заперечує факту тимчасового проживання синів з батьком, з її слів діти гостюють у батька до тижня, тому у його помешканні наявні їхні речі, проте на даний час сини фактично проживають з нею. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком матері і батька. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] офіційно не працює, має мінливий вид заробітку у вигляді виконання будівельних робіт та отримує дохід близько 12\~000 грн. на місяць залежно від сезону. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей: віком від 06 до 18 років з 01.01.2024 в розмірі 3196,00 грн. Тобто, враховуючи встановлений прожитковий мінімум на одну дитину у розмірі 3196,00 грн., з огляду на норми законодавства щодо участі обох батьків у вихованні, розвитку та утриманні дитини, суд вважає, що на утримання трьох дітей одним із батьків належать аліменти у розмірі 4800 грн. (3196,00*3= 9588,00 грн.; 9588,00/2=4794,00 грн.). Саме такий розмір аліментів, на думку суду, є обґрунтованим та угодженим із положеннями законодавства. Частиною 2\~ст.184 СК України, визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1\~ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, з урахуванням вимог ст. 182 СК України, враховуючи докази, що містяться в матеріалах справи та думки сторін, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] ; сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 4800 грн. щомісяця, починаючи з 11.07.2024 і до досягнення кожною дитиною повноліття. У відповідності до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Як на думку суду, таке рішення є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах неповнолітніх дітей. Судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача на користь держави у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved