Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

У лютому 2024 року позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 1 197 824 (один мільйон сто дев`яносто сім тисяч вісімсот двадцять чотири) гривні 17 копійок, яка складається з: 1 137 920 (один мільйон сто тридцять сім тисяч дев`ятсот двадцять) гривень 00 копійок - основна заборгованість, що еквівалентно 28 000 (двадцять вісім тисяч) доларів 00 центів США (згідно офіційного курсу НБУ 40,64 грн. за долар США станом на 02.07.2024 року) та 3% річних - 59 904 (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот чотири) гривні 17 копійок. В обґрунтування позову посилається на те, що 08.07.2021 року [PERSON] отримала в борг від [PERSON] грошові кошти у сумі 764 848,00 грн, що еквівалентно за курсом НБУ на 08.07.2021 року 28 000,00 доларів США (за курсом 27,29 грн за 1 долар США) та зобов`язалась повернути суму боргу до 08.01.2022 року. На підтвердження свого грошового зобов`язання відповідач написав власноруч розписку і передав її позивачу. Позивач стверджує, що на дату виконання грошового зобов`язання 08.01.2022 року, передбаченого у розписці, відповідач борг не повернула, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду із вказаним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу розподілено судді Літвіновій І.А. Ухвалою судді від 24.07.2024 року провадження у справі було відкрито. Справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення сповіщалася належним чином, причини неявки суду не повідомила. На позов не відізвалася. Будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань суду не надавала. За згодою позивача розгляд справи проводиться в заочному порядку. В ході розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України. Судом встановлено, що 08 липня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було складено розписку, відповідно до якої [PERSON] отримала в борг від [PERSON] грошові кошти у сумі 764 848,00 грн., що еквівалентно за курсом НБУ на 08.07.2021 року - 28 000,00 доларів США (за курсом 27,29 грн. за 1 долар США) та зобов`язалась повернути суму боргу до 08.01.2022 року. Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на те, що строк дії зазначеного договору позики вже закінчився, відповідач до теперішнього часу грошові кошти відповідч не повернула. Згідно з ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобов`язань відповідача позивачем була надана боргова розписка. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписами ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобов`язань відповідача позивачем були надані боргові розписки, оригінали яких були оглянуті у судовому засіданні. Суд приймає розписку в якості належного та допустимого доказу виникнення боргового зобов`язання. Оригінал боргової розписки безпосередньо досліджено судом. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) вказано: «У частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Тлумачення абзацу 1 частини першої статті 1046, абзацу 1 частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац 1 частини першої статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац 1 частини першої статті 1049 ЦК України)». Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня привернення позики. За умовами ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як встановлено у ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, загальна сума простроченого боргу за договором позики (розписки) від 08 липня 2021 року становить: 1 137 920 (один мільйон сто тридцять сім тисяч дев`ятсот двадцять) гривень 00 копійок - основна заборгованість, що еквівалентно 28 000 (двадцять вісім тисяч) доларів 00 центів США (згідно офіційного курсу НБУ 40,64 грн. за долар США станом на 02.07.2024 року) та 3% річних - 59 904 (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот чотири) гривні 17 копійок. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу , якщо інший порядок не встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Як роз`яснено у п. 14 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Також у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу за розпискою та суми процентів за договором позики. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 7 648 (сім тисяч шістсот сорок вісім) гривень 44 копійки.

Outcome: approved