Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-24 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до ТОВ Технополіс-1 про стягнення 37870,63 грн заборгованості по заробітній платі, яка не виплачена при її звільненні 08 вересні 2023 року з посади бухгалтера Ніжинської філії ТОВ Технополіс-1 на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Вказує, що при звільненні їй не виплачена заробітна плата, компенсація відпусток. Просить позов задовольнити. Згідно з ст.ст.19, 274\~ЦПК\~України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, про що їх заперечення відсутні. Відповідно до відзиву від 24 грудня 2024 року представник відповідача [PERSON] просить врахувати при винесенні рішення обставини непереборної сили внаслідок військової агресії проти України, пошкодження майна відповідача і неможливості здійснення господарської діяльності; вказує, що борг відповідача перед позивачем по заробітній платі, включаючи компенсацію за невикористану відпустку, становить 37870,87 грн; відповідальність відповідача щодо середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні по обставинах непереборної сили відсутня, також позивач пропустив без поважних причин строк звернення до суду стосовно середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Згідно з заявою від 25 грудня 2024 року позивач [PERSON] позов про стягнення 37780,87 грн заробітної плати підтримує, судовий розгляд просить проводити за її відсутності. Інші заяви, клопотання сторін станом на 25 грудня 2024 року відсутні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247\~ЦПК\~України не здійснюється. Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права. Позивачем по справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання в м.Ніжині Чернігівської області, остання, зокрема в період з 01 квітня 2022 року по 08 вересня 2023 року перебувала у трудових відносинах із ТОВ Технополіс-1 (ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України-32498133) на посаді бухгалтера, і звільнена 08 вересня 2023 року за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача і не заперечується сторонами під час судового розгляду. Згідно з даними доданого до відзиву відповідача розрахункового листа за лютий 2024 року борг ТОВ Технополіс-1 перед [PERSON] становить 37870,87 грн, про що заперечення представника відповідача у відзиві відсутні, і вказана сума заборгованості вказана позивачем при зверненні до суду. Станом на час розгляду справи суду не подані докази щодо виплати відповідачем всіх сум, що належали позивачу в день її звільнення 08 вересня 2023 року, що є порушенням відповідачем вимог ст.116\~КЗпП України, згідно з якою\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Зміни щодо ст.116 КЗпП України набрали законної сили 19 липня 2022 року. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Відповідач у відзиві вказує на те, що затримка з остаточним розрахунком з позивачем, обумовлена об`єктивними зовнішніми чинниками-збройною агресією рф проти України, що розпочалась 24 лютого 2022 року, яка вплинула на виробничу діяльність відповідача в цілому. Відповідач є суб`єктом господарювання, який здійснює торгівлю непродовольчих товарів. Загальновідомим фактом є те, що 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією рф проти України на території України введено та діє воєнний стан. Відповідно до ст.10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", який набрав законної сили 24 березня 2022 року, роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Згідно з ч.2 ст.1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених ст.ст.43, 44 Конституції України, які стосуються права на працю. Відповідач не надав суду доказів щодо припинення своєї господарської діяльності, тобто останнім не доведено, що ТОВ у зв`язку з військовою агресією рф проти України та введення у зв`язку з чим воєнного стану в Україні об`єктивно не мав можливості виконувати свої зобов`язання та допустив затримку розрахунку з позивачем при звільненні. Також сам по собі воєнний стан не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року в справі №922/1093/22). Станом на час розгляду справи невиплачена заробітна плата позивача становить 37870,87 грн, і яка підлягає стягненню на користь позивача (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів), якою заявлені саме вимоги про стягнення заробітної плати. З даних підстав позов про стягнення заробітної плати підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Вимоги щодо стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, на що посилається представник відповідача у відзиві, позивачем не заявлялись. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову-на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати, у зв`язку з чим 1211,20 грн судового збору підлягають стягненню із відповідача в дохід держави. При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Outcome: approved