Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (надалі позивач, ТОВ «Фінансова компанія "Кредит Капітал») звернулося до Олевського районного суду Житомирської області із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014-RO-82-46338450 від 05.03.2020 року у розмірі 24893,95 грн. та 2422,40 грн. судового збору. В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 05.03.2020 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (надалі банк, АТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] укладено заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-46338450, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 16969,83 грн. строком на 72 місяці. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору. Однак, в порушення положень кредитного договору відповідач не виконав своєчасно та у повному обсязі свої зобов`язання, зокрема не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, на повернення отриманих коштів, та сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку з відсутністю здійснення платежів на виконання умов кредитного договору у відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором. 13.12.2022 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» уклали договір відступлення права вимоги № 114/2-56, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками АТ «Райффайзен Банк Аваль», включно і до [PERSON] за кредитним договором № 014-RO-82-46338450 від 05.03.2020 року. За таких підстав, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 014-RO-82-46338450 від 05.03.2020 року в розмірі 24 893,95 грн. та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Винару Л.В. На запит суду надійшла інформація із Олевської міської ради Житомирської області стосовно зареєстрованого місця проживання відповідача по справі [PERSON] . Ухвалою суду від 11.11.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від представника позивача ТОВ «Фінансова компанія "Кредит Капітал» Онуфрак В.В. надійшло до суду письмове клопотання, у якому вона просить розглядати справу за відсутності представника позивача та ухвалити рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судові засідання 10.12.2024 року та 15.01.2024 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у встановленому законодавством порядку, що стверджується матеріалами справи. Причини неявки суду невідомі, заяв про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило.\~Відзив на позов відповідач до суду не надав. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України, суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється відповідно до\~Конституції України, цього\~Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим Законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. В силу положень ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з матеріалів справи, 05.03.2020 року між АТ «Райффайзен Банк» та відповідачем укладено заяву-договір про відкриття поточного рахунку на надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-46338450. Відповідно до умов Договору відповідач отримав кредит в розмірі 16969,83 грн. з метою придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення власних особистих потреб, тобто на споживчі потреби, строком на 72 місяці, з 05.03.2020 року по 05.03.2026 року, зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 49,90% річних, зі сплатою щомісячного ануїтетного платежу 5 числа кожного календарного місяця згідно графіку З пункту 1.4. вбачається, що у разі настання передбачених підпунктом 3.6.2 пункту 3.6 статті 3 розділу 6 правил обставин дефолту, банк має право відмовити клієнту в наданні кредиту (з припиненням зобов`язань банка надати кредит) та/або вимагати дострокового виконання клієнтом зобов`язань за кредитом, включаючи повернення суми кредиту, сплату процентів, пені та інших платежів за кредитом, про що направляє клієнту письмове повідомлення. На письмову вимогу Банка, клієнт зобов`язаний здійснити дострокове погашення заборгованості за кредитом у відповідності до умов, зазначених у письмовому Банка. У разі невиконання цієї вимоги, Банк має право пред`явити вимогу поручителям та або вжити заходи для стягнення заборгованості клієнта за кредитом, які не суперечать законодавству (а.с. 25-28). Також, відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, заяву № 014-RO-82-46338450 на приєднання до договору добровільного страхування життя № РБ1702-г від 15.03.2019 року та графік платежів з розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, де відповідач електронним підписом підтвердив свою згоду з вказаними умовами. Зазначено, що кредит отримано на споживчі цілі (а.с. 29-34). АТ «Райффайзен Банк» повністю виконало свої зобов`язання за заявою-договором про відкриття поточного рахунку на надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-46338450 та надало відповідачу кредит на умовах та розмірі, передбачених цим договором, відповідач кредит отримав, що підтверджується виписками по рахунку з \~05.03.2020 по 05.03.2021 року, з 06.03.2021 по 06.03.2022 року та з 07.03.2022 по 07.03.2023 року (а.с. 39-53). 13.12.2022 року між АТ «Райфайзен Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія» Кредит Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 114/2-56, відповідно умов якого ТОВ «ФК Кредит Капітал» отримало право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором № 014-RO-82-46338450 (а.с. 61-68). Відповідно до наданого розрахунку заборгованості станом на 15.12.2022 року заборгованість відповідача складає 24893,95 грн. з яких: сума заборгованості за тілом кредитом в розмірі 15597,06 грн.; сума заборгованості за відсотками в розмірі 9296,89 грн. (а.с.37). Відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У матеріалах справи наявний витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 114/2-56 від 13.12.2022 року (а.с. 69). Таким чином, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» є правонаступником кредитодавця АТ «Райфайзен Банк» за кредитним договором № 014-RO-82-46338450 від 05.03.2020 року, укладеного з [PERSON] . В матеріалах справи наявна копія повідомлення-вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», яка адресована відповідачу [PERSON] з вимогою оплатити борг у сумі 41037,65 грн. При цьому, будь-які дані, які підтверджують вручення повідомлення-вимоги відповідачу відсутні. Також, 22.05.2024 року ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» направило на адресу [PERSON] досудову вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 014-RO-82-46338450 від 05.03.2020 року , а саме : негайно погасити заборгованість у сумі 24893,95 грн. Вказану вимогу ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» направило за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, що підтверджено Списком згрупованих відправлень Укрпошта, Службовим чеком АТ «Укрпошта» від 22.05.2024 року (а.с. 75,66). Однак даних про вручення такого листа відповідачу (отримання ним вимоги позивача) матеріали справи не містять. Звертаючись до суду із позовом, позивач наголошував, що відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась зазначена заборгованість, тому позивач вважав за необхідне достроково звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості. Відповідно до статті 509 ЦК України між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Відповідно до статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі статтями 610, 629 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням вимог, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п.5\~ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтями\~7\~та\~8 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено, що продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Згідно зі\~ст.10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначений Порядок укладення електронного договору. Відповідно до ч.4\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 даного Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору\~№ 014-RO-82-46338450 від 05.03.2020 року.\~Зазначений договір недійсним не визнано. Судом встановлено, що відповідач погодився на умови кредитного договору шляхом підписання його своїм електронним підписом та в подальшому порушив строки та порядок погашення заборгованості за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості за договором. Докази про отримання відповідачем грошових коштів від первісного кредитора АТ «Райффайзен Банк Аваль», які містяться в матеріалах справи, є належними та допустимими та підтверджують виникнення кредитних відносин. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що «визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. Враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд приходить до висновку, що у банку не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було завчасно направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, а відповідачем таку вимогу було отримано». Оскільки Кредитний договір № 014-RO-82-46338450, що укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 05.03.2020 року є споживчим, то зазначений правовий висновок підлягає застосуванню судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Виходячи з вищезазначених норм права та вимог Договору, боржник вважається належним чином повідомленим про порушення зобов`язань за кредитним договором та про зобов`язання достроково погасити заборгованість у тому разі, коли кредитором не лише відправлено на адресу такого боржника досудову вимогу, а й доведено факт її вручення адресатові під розписку, оскільки загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей. Такий правовий висновок у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №344/3627/16-ц (провадження №61-21032св18), від 03 червня 2020 року у справі №359/8181/18 (провадження №61-22164св19), від 17 березня 2021 року у справі №361/1488/19 (провадження №61-6141св20). Матеріали справи не містять доказів вручення відповідачу повідомлення-вимоги та досудової вимоги від 22.05.2024 року щодо виконання договірних зобов`язань. При цьому, з огляду на вказані вище правові висновки Верховного Суду, сам факт направлення досудової вимоги про виконання договірних зобов`язань на адресу реєстрації місця проживання відповідача не є належним його повідомленням. А в кредитному договорі сторони передбачили, що обов`язок з дострокового повернення кредиту у клієнта виникає після отримання від банку повідомлення про таку вимогу. Тому суд вважає, що позивач не набув відповідного права на погашення всієї кредитної заборгованості за кредитним договором достроково, а на час подачі позову позивач має право лише на стягнення з відповідача простроченої заборгованості та відсотків станом на дату відступлення права вимоги, виходячи із принципу диспозитивності судового процесу. Отже підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором станом на 15.12.2022 року (дата розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви), яка відповідно до даного розрахунку становить 10846,52 грн. (1549,63 грн.\~прострочена заборгованість за тілом кредиту та 9296,89 грн. \~нараховані відсотки). Відповідно до 264\~ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. За правилом частини 1 та пункту 3 частини 2\~статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, серед яких витрати на професійну правничу допомогу, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно платіжної інструкції № 2224 від 24.05.2024 року (а.с. 1) позивачем було сплачено 2422,40 грн. судового збору, які підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем пред`явлено позов на суму 24893,95 грн., і судом такий позов задоволено на суму 10846,52 грн., що складає 43,57 % від ціни позову. Відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1055,44 грн. (2422,40 грн. х 43,57 %). На підставі викладеного та

Outcome: approved