Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

У серпні 2024 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, щомісячно, до досягнення малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , віку трьох років, починаючи з дня подання позову до суду. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 02.07.2022 зареєструвала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони проживають окреме, мають намір розлучитися, їх малолітній син приживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини не надає, згоди щодо сплати аліментів між сторонами не досягнуто. Позивачка наразі знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідач є військовослужбовцем Збройних сил України за контрактом, а відтак він є матеріально забезпеченим та має змогу надавати допомогу у розмірі 1/2 частки на утримання дитини та дружини, тому просить задовольнити її позов. Ухвалою судді від 03.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі з її розглядом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Цією ж ухвалою сторонам було встановлено строки для подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив. 23.09.2024 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції, серед іншого вказав, що 23.09.2024 ним подано до суду позов про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про нього як батька дитини, на утримання якої позивачка просить стягнути аліменти. У зв`язку з цим, у поданому відзиві просив зупинити провадження у справі до розгляду судом його позову про оспорювання батьківства. Ухвалою суду від 25.09.2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 25.09.2024 постановлено про розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. 25.10.2024\~ відповідач звернувся до суду із клопотанням про зупинення провадження у справі, посилаючись на те, що бере участь у заходах для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України; тому вважає, що наявні підстави для зупинення провадження, передбачені п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України. Ухвалою суду від 04.11.2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. Представник позивачки адвокат Токарєв В.В. у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення. Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. З урахування вищезазначеного, суд вважає, що неявка у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду даної справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 16.12.2024, є дата складення повного судового рішення 23.12.2024. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Сторони по справі являються батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). Малолітня дитина сторін проживає разом з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом перевірки фактичного проживання (а.с.6). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження саме в частці від доходу. Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Оскільки відповідач є батьком малолітньої дитини, яка проживає разом з позивачкою, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі досягнуто не було, відповідач є працездатним, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину у заявленому розмірі підлягають задоволенню. Вирішуючи позов в частині стягненні аліментів на дружину, до досягнення дитиною віку трьох років, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідачем до відзиву надано копію рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.08.2020 у справі №191/1195/20, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, і до досягнення сином повноліття (а.с.23-26). Відповідач перебуває на військовій службі, на підтвердження цих обставин надав копію довідки ВЧ [NUMBER] , витягу із Наказу від 28.09.2024 (а.с.37,38). При визначенні розміру аліментів суд враховує, що обставин, які свідчать про те, що відповідач не має можливості надавати допомогу дружині, інших обставини, що мають істотне значення, судом не встановлено, у зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дружині. Факт стягнення аліментів на дітей не звільняє відповідача від обов`язку утримувати дружину до досягнення дитиною трирічного віку. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В свою чергу, позивачка, заявляючи вимогу про стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частки щомісячно не обґрунтувала належним чином підстави вимог саме в такому розмірі та не надала доказів, які свідчать про необхідність стягнення аліментів саме у такому розмірі. При визначенні розміру аліментів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача, суд враховує, що жодного документу, який свідчить про матеріальне становище позивачки матеріали справи не містять. Разом з тим, суд враховує, що за рішенням суду від 13.08.2020 у справі №191/1195/20 з відповідача стягнуто аліменти на дитину у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця. Враховуючи всі вищевикладені обставини, а також те, що дитина, яка не досягла трирічного віку проживає разом з позивачкою, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20\~ гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial