Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-26 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~до відповідача\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Кредит-Капітал»(далі також - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», відповідач), в якому просить стягнути з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на його користь безпідставно набуті кошти в розмірі 14\~581,04 гривень, а також суму витрат по виконавчому провадженні приватного виконавця у розмірі 3\~627,57 гривень, та стягнути з ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на його користь судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1 211,20 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 09.05.2024 у справі №494/1692/23 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 31 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною і зареєстрований в реєстрі № 14093, про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором на суму 35\~464,14 гривень на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал». Однак, в межах виконавчого провадження №69516516, відкритого на підставі оскаржуваного виконавчого напису, приватним виконавцем отримано кошти з його заробітної плати за період з вересня 2023 року по червень 2024 року в розмірі 18\~208,61 гривень. 12.06.2024 приватним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. На адвокатський запит, приватний нотаріус у відповіді від 14.10.2024 №69516516 зазначив, що було стягнуто та перераховано на користь стягувача грошові кошти у розмірі 14\~581,04 гривень. Таким чином, вважає, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло стягнуті з нього кошти у межах виконавчого провадження №69516516 у розмірі 14\~581,04 гривень. Крім цього, згідно довідки №б/н про утримання з його заробітної плати стягнуто саме 18\~208,61 гривень, а згідно наданої виконавцем інформації стягнуто та перераховано на користь стягувача грошових коштів у розмірі 14\~581,04 гривень, а відтак витрати виконавчого провадження склали суму 3\~627,57 гривень. Оскільки, зазначений виконавчий напис нотаріуса, як підстава стягнення коштів, визнаний таким, що не підлягай виконанню, тому стягнені у виконавчому провадженні кошти є безпідставно отриманими, які підлягають поверненню. Просить позов задоволити. Ухвалою судді від 20.11.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати за участю учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явився, втім подав заяву про проведення судових засідань без його участі, позові вимоги підтримує в повному обсязі і не заперечує проти винесення заочного рішення у справі. Представник відповідача та треті особи у судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлені про день, час та місце слухання справи. За таких обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. У відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом установлено, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 09.05.2024 у справі №494/1692/23 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 31 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною і зареєстрований в реєстрі № 14093, про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором на суму 35\~464,14 гривень на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал». У зв`язку\~з виконанням\~даного виконавчого\~напису,\~приватним виконавцемвиконавчого округу Одеської області Качуркою В.В. у межах виконавчого провадження №69516516, було отримано кошти з його заробітної плати за період з вересня 2023 року по червень 2024 року в розмірі 18\~208,61 гривень, що підтверджується довідкою №б/н про утримання з його заробітної плати, виданої КУ «Муніципальна варта» Одеської міської ради. Відповіддю приватного\~виконавцявиконавчого округу Одеської області Качурки В.В. від 14.10.2024 №69516516 стверджується, що в рамках виконавчого провадження №69516516, відносно боржника [PERSON] було стягнуто та перераховано на користь стягувача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» грошові кошти в розмірі 14\~581,04 гривень. Відповідно до статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі №3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18). Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18, від 08 вересня 2021 року у справі №206/2212/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №910/9072/17. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі №6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15. Оскільки, рішенням Франківського районного суду м.Львова від 09.05.2024 у справі №494/1692/23, яке набрало законної сили 10.06.2024, визнано виконавчий напис, вчинений 31 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною, зареєстрований в реєстрі № 14093, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованості на суму 35\~464,14 гривень таким, що не підлягає виконанню, то отримані відповідачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на підставі вказаного виконавчого напису грошові кошти в сумі 14\~581,04 гривень підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України, адже підстава, за якою вони були отримані, відпала. Решта суми, а саме: 3\~627,57 гривень є витратами по виконавчому провадженню, були отримані приватним виконавцем, до якого вимог позивач не заявляв, тому не підлягають до задоволення в цій частині позовних вимог. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 (провадження №12-204гс19). Отже, в даному випадку ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», у разі заперечення проти позову, мало доводити факт неотримання коштів, списаних приватним виконавцем із банківського рахунку боржника, чого зроблено не було. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі №623/363/20. Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення\~має відповідати\~завданню цивільного\~судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі\~зазначеного,\~дослідивши матеріали\~справи,\~аналізуючи зібрані\~по справі\~докази в\~їх сукупності\~та співставленні,\~суд приходить\~до висновку,\~щодо необхідності\~задоволення позову\~частково та\~стягнути звідповідача на користь позивача безпідставно отримані грошові кошти, саму у розмірі 14\~581,04 гривень, а в решті позову слід відмовити Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 3 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України,\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову\~на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1\~211,20 гривень, як передбачено статтею 4 Закону України «Про судовий збір». Ціна позову, визначена позивачем сумою стягнення 18\~208,61 гривень. Частково задовольняючи\~позовні вимоги,\~суд відповідно\~до ст.\~141\~ЦПК України,\~стягує із\~відповідача на\~користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 969,90 гривень (14 581,04*1 211,20 /18 208,61).

Outcome: partial