Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

04.09.2024 року [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.01.2024 між ним та [PERSON] укладений договір позики грошових коштів за № 1/05/01/2024, відповідно до умов вказаного договору позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність грошові кошти у сумі 13.800 доларів США. На виконання умов зазначеного договору позивачем 05.01.2024 року було передано [PERSON] грошові кошти в розмірі 13.800 дол. США, про що була складена власноруч розписка. Крім того, 05.01.2024 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір поруки №2/05/01/2024, відповідно до умов якого, останній поручався перед позивачем за виконання [PERSON] обов`язків за Договором про надання позики від 05.01.2024 року у повному обсязі. Станом на 31.08.2024 року відповідачем 1 зобов`язання з виконання умов договору позики не виконуються належним чином. У зв`язку з несплатою чергових платежів виникла заборгованість за договором позики у розмірі 400 доларів США.(прострочення платежів за серпень 2024 року.) Разом з тим, відповідно до положень договору позики до стягнення підлягає 11 400 доларів США, з урахуванням здійснених платежів у лютому, березні, квітні, травні, червні та липні 2024 року. При цьому, згідно п.1 договору позики повернення коштів має відбуватись в гривнях по комерційному курсу продажу долара США в Приватбанку. Станом на 31.08.2024 року продаж долара США у Приватбанку складає - 41,3223 грн. Отже, до стягнення підлягає 471 074 грн. основного боргу. Враховуючи неналежне виконання позичальником зобов`язань за договором позики позивач звернувся з позовом за захистом порушеного права. 09.09.2024 року ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя справу передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. 18.10.2024 року постановою Запорізького апеляційного суду ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.09.2024 року у цій справі скасовано, справу направлено для подальшого розгляду до суду першої інстанції. На підставі "Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду" від 23.10.2024 року цивільну справу передано в провадження судді Рибалко Н.І. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2024 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. У судове засідання позивач не з`явився, разом з тим, у матеріалах справи від нього міститься заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином рекомендованим листом із повідомленням за адресою їх місця реєстрації, причини неявки у судове засідання не повідомили, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності суду не надали. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з огляду на наступне. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено, право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до частини 1 статті 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частиною другою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. В свою чергу, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є: договори та інші правочини. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно з частинами першою, другою статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) вказано: «У частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Тлумачення абзацу 1 частини першої статті 1046, абзацу 1 частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац 1 частини першої статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац 1 частини першої статті 1049 ЦК України)». Згідно зі статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 і підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Судом встановлено, що 05.01.2024 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладений договір позики грошових коштів за №1/05/01/2024. Відповідно до умов вказаного договору позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність грошові кошти у сумі 13 800 доларів США. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів в гривнях по комерційному курсу продажу долара США в АТ КБ „Приватбанк (МФО 305299, ЄДРПОУ 14360570). Гроші можуть бути повернені готівкою або шляхом перерахунку на рахунок позикодавця за наступними реквізитами: картка [NUMBER] в АТ КБ „Приватбанк (МФО 305299, ЄДРПОУ 14360570). Згідно з розпискою від 05.01.2024 року на виконання умов зазначеного договору позивачем було передано [PERSON] грошові кошти у сумі 13 800 доларів США, яка написана відповідачем власноруч та містить його особистий підпис. Пунктом 3 договору позики встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у сумі 13 800 доларів США у наступні строки: до 05.02.2024 року 400 (чотириста) доларів США; до 05.03.2024 року 400 (чотириста) доларів США; до 05.04.2024 року 400 (чотириста) доларів США; до 05.05.2024 року 400 (чотириста) доларів США; до 05.06.2024 року 400 (чотириста) доларів США; до 05.07.2024 року 400 (чотириста) доларів США; до 05.08.2024 року 400 (чотириста) доларів США; до 05.09.2024 року 400 (чотириста) доларів США; до 05.10.2024 року 400 (чотириста) доларів США; до 05.11.2024 року 400 (чотириста) доларів США; до 05.12.2024 року 400 (чотириста) доларів США до 05.01.2025 року 9.400 (дев`ять тисяч чотириста) доларів США. Крім того, 05.01.2024 між [PERSON] та [PERSON] (Поручитель) укладений договір поруки №2/05/01/2024, відповідно до умов якого, останній поручався перед позивачем за виконання [PERSON] (Позичальником) обов`язків за Договором про надання позики від 05.01.2024 року у повному обсязі. Відповідно до розрахунку заборгованості, з урахуванням здійснених платежів у лютому, березні, квітні, травні, червні та липні 2024 року, станом на 31.08.2024 року у відповідачів утворилась заборгованість у сумі 11\~400 доларів США, згідно з курсу продажу долара США в АТ КБ „Приватбанк (МФО 305299, ЄДРПОУ 14360570), яка становить 471\~074,00 грн. Враховуючи вищевикладене, встановивши, що між позивачем і відповідачем [PERSON] укладений письмовий договір позики, згідно з яким відповідач отримав від позивача суму позики та зобов`язався її повернути до 05.01.2025, однак повернув частково одержані у позику кошти, беручи до уваги укладений договір поруки №2/05/01/2024 між позивачем та [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню неповернута частина суми боргу у розмірі 11\~400 доларів США. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та стягненню підлягає сума боргу у розмірі 11\~400 доларів США, що еквівалентно 471\~074,00 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 3 768,60 грн.

Outcome: approved