Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

[PERSON] \~звернулась з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~третя особа\~Слобожанська селищна\~рада Чугуївського\~району Харківської\~області,\~в якому\~просить встановити юридичний факт про те, що [PERSON] постійно проживала разом з матір`ю - [PERSON] на час її смерті - [INFO] в будинку [ADDRESS] , визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] житловою площею 11,4 кв.м, загальною площею 26,6 кв. м з надвірними будівлями: сараями літ. «Б», «В», «Г», льохом літ. «Д», вбиральнею літ. «Е», огорожею № 1, 2, колодязем № 3, земельну ділянку площею 0,1320 гектарів, що розташована біля будинку [ADDRESS] , що зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4944 від 06.06.2000 р., земельну ділянку площею 1,7000 га на території Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області з цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6321782000:01:004:0429. \~ \~ \~ \~В обгрунтування позову з урахуванням уточнених позовних вимог, які прийняті судом зазначено, що [INFO] в с. Геніївка Зміївського району Харківської області померла мати позивачки - [PERSON] , [INFO] , що мешкала по [ADDRESS] . У зв`язку із смертю [PERSON] відкрилась спадщина на майно, що належало їй на час смерті на праві особистої приватної власності. Це житловий будинок [ADDRESS] житловою площею 11,4 кв.м, загальною площею 26,6 кв.м з надвірними будівлями, земельну ділянку площею 0,1320 гектарів, що прилягає до зазначеного житлового будинку ( [ADDRESS] ), на земельну ділянку площею 1.7000 га на території Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області з цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 6321782000:01:004:0429.За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений Геніївською сільською радою Зміївського району Харківської області 25.01.1999 року за № 15 відповідно до якого все своє майно, яке виявиться належним їй на день смерті де б воно не було і з чого б воно не складалось, заповідала дочці [PERSON] . Відтак, припис ч. 1 ст. 1223 ЦК України передбачає, що право на спадщину мають особи, визначені у заповіті. Позивач зазначає, що останні роки життя матері (спадкодавця) саме вона постійно мешкала з нею, бо з причин поганого стану здоров`я за віком, [PERSON] себе погано почувала, їй потрібна була допомога та догляд. Тож, вона не залишала матір, доглядала, забезпечувала її харчами, ліками, підтримувала житло. Після смерті матері вона поховала її та у тому їй допомагала сестра - відповідач у справі, після чого ще деякий час залишалась в будинку матері. А згодом повернулась до свого місця реєстрації у м. Харків. Її сестра - відповідач у справі [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) спадщину після смерті матері не приймала, права на неї не має та не претендує на неї. Позивач зазначає, що вона є єдиною спадкоємицею та фактично прийняла спадщину. Але оскільки вона не зареєстрована за місцем проживання матері, тому вона не може оформити своє право на спадщину у нотаріуса, отже мусить звертатися до суду та встановлювати факт фактичного проживання зі спадкодавицею. \~ \~ \~ \~02 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~02 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, від представника надійшла заява, в якій вона просить проводити розгляд справи за їх відсутності. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву. В якій просить проводити розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. \~ \~ \~ \~Представник Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області у судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини 3статті 211 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Щодо позовних вимог в частині встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час її смерті, суд зазначає наступне: Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). 24 квітня 1993 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено з " [PERSON] " на " [PERSON] ", актовий запис № 597\~копія Свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] (а.с. 16). [INFO] помер [PERSON] , копія Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10.09.2010, актовий запис № 49 (а.с. 19) [INFO] померла [PERSON] , копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 18.10.2017, актовий запис №49. (а.с.10) [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . (а.с.12) Як вбачається з копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , [PERSON] зареєстрована у м. Харкові.(а.с.6-7) Разом з тим, з даних Акту обстеження від 20.08.2023 в домоволодінні розташованому за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що в зазначеному домоволодінні проживала та була зареєстрована [PERSON] . Разом з якою проживала та доглядала її дочка [PERSON] (а.с. 32). Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 Цивільного кодексу України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини першої статті 1221 Цивільного кодексу України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Враховуючи вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо спадкування, встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час його смерті матиме для позивача юридичне значення, оскільки дозволить підтвердити право [PERSON] на спадкування після померлої [PERSON] як спадкоємця першої черги. Згідно до статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Судом встановлено та учасниками справи не оспорювалося, що на час відкриття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] її донька\~ [PERSON] проживала разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] . Суд зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт її постійного проживання разом із спадкодавцем її матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] ., на час смерті останньої. Щодо вимог позивача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] , суд зазначає наступне: \~ \~ \~ \~Як зазначено вище та встановлено судом, [INFO] померла [PERSON] , яка є матір`ю позивача. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок [ADDRESS] житловою площею 11,4 кв.м, загальною площею 26,6 кв. м з надвірними будівлями: сараями літ. «Б», «В», «Г», льохом літ. «Д», вбиральнею літ. «Е», огорожею № 1,2, колодязем № 3, що належить померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20 листопада 1992 року, реєстровий номер № 1-3239, зареєстровано в Зміївському бюро технічної інвентаризації 25.11.1992 р. за № 553., земельна ділянка площею 0,1320 гектарів, що прилягає до зазначеного житлового будинку ( [ADDRESS] ) та на ім`я [PERSON] виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії ГУ-ХР № 107950 на підставі рішення виконкому Геніївської сільської ради народних депутатів від 29 березня 1996 року №16. Землю передано для ведення особистого підсобного господарства. Документ зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4944 від 06.06.2000 р., земельну ділянку площею 1.7000 га, яка розташована на території Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області з цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства на підставі рішення органу виконавчої влади розпорядження Зміївської районної державної адміністрації Харківської області № 55 від 28.01.2003 р., державний акт від 15.04.2003 р. серії ХР 125286, кадастровий номер 6321782000:01:004:0429. (а.с.20-29) \~ \~ \~ \~За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений Геніївською сільською радою Зміївського району Харківської області 25.01 1999 року за № 15 відповідно до якого все своє майно, яке виявиться належним їй на день смерті де б воно не було і з чого б воно не складалось, заповідала дочці [PERSON] . Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зістаттею 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 Цивільного кодексу України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини першої статті 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до частини 1статті 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно частин 3,5 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Аналогічну норму містить пункт 3.21 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Відповідно до частини 1 статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України). Таким чином, обставинами, які підлягають встановленню та доказуванню у даній справі, є встановлення кола спадкоємців та наявність підстав для переходу права власності в порядку спадкування. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 3, 5статті 1268 Цивільного кодексу України). Статтею 1261\~Цивільного кодексу\~України визначено,\~що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно листа приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області від 02.12.2024 року, на підставі заяви [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, поданої 19 лютого 2024 року, була заведена спадкова справа 12/2024 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Інші заяви в матеріалах спадкової справи відсутні. (а.с.128) Отже, донька померлої - [PERSON] , спадщину після смерті матері не приймала, та наміру немає, що визнано відповідачем. Постановою приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області від 19.02.2024 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини після померлої. (а.с.42) Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування за заповітом. З огляду на викладене, враховуючи, що судом встановлений факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час смерті останньої - [INFO] , враховуючи, що відповідач [PERSON] визнала позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі. Оскільки,позивач не вимагала відшкодування судових витрат, понесених нею по сплаті судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалося.

Outcome: approved