Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-26 00:00:00

У січні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до Заводського районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту №640/489-К489 від 23.05.2008 рокуу розмірі 282\~686,92 дол. США. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 23 травня 2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали Договір кредиту №640/489-К489, відповідно до якого Позивач надав Відповідачу кредит в сумі 115 377,00 дол. США, з порядком повернення кредиту. передбаченим підпунктом 1.1.1 Статті 1 Договору кредиту зі сплатою 13,5 відсотків річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором кредиту до 22 травня 2023 року. Свої зобов`язання, визначені п. 3.1.1. Статті 3 Договору кредиту. Позивачем виконано належним чином в повному обсязі, а саме: відкрито позичковий рахунок та надано суму кредиту готівкою. Всупереч умовам кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала свого зобов`язання. Неналежне виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань за Договором кредиту № 640/489-К489 від 23.05.2008 р. призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 25.08.2016 року, згідно з розрахунком заборгованості, складає 282 686.92 дол. США, що за офіційним курсом гривні до дол. США, встановленим Національним банком України станом на 25.08.2016 року (1 дол. США = 25,305530 гривень) в гривневому еквіваленті дорівнює 7\~153 542,37 грн. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 26.01.2017 року дану цивільну справу передано до Центрального районного суду м.Миколаєва за підсудністю. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2017 року дана справа передана на розгляд судді Черенковій Н.П. Ухвалою судді від 16.02.2017 року прийнято дану цивільну справу до свого провадження. Заочним рішенням від 09.02.2018 року позов задоволено; стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 640/489-К489 від 23.05.2008 року у розмірі 282\~686,92 дол. США, що еквівалентно 7\~153\~542,37 грн. по курсу НБУ станом на 24.08.2016 року (25,305530 за 1 долар США), з яких: сума заборгованості за кредитом 112\~072,92 дол. США, що еквівалентно 2\~836\~064,64 грн., сума заборгованості за відсотками 115\~601,07 дол. США, що еквівалентно 2\~925\~346,40 грн., пеня за прострочення повернення кредиту 9\~786,67 дол. США, що еквівалентно 247\~656,95 грн., пеня за прострочення сплати процентів 45\~226,26 дол. США, що еквівалентно 1\~144\~474,38 грн; стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір у сумі 107\~303,14 грн. 15.02.2018 року представник [PERSON] - адвокат Зотіков С.Є. звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.02.2018\~рокупо справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В заяві представник відповідачки посилався на те, що до судового засідання не з`явився, оскільки відповідачка не отримувала судові повістки, крім того, судом не повно було з`ясовано обставини справи, що призвело до постановлення необґрунтованого рішення. Крім того, заявник вказав, що Банком надано необґрунтований розрахунок заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 20.03.2018 року скасовано заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.02.2018 року по справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначено до розгляду в судовому засіданні. 04.04.2018 року від представника відповідачки - адвоката Зотікова С.Є. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вислови незгоду із заявленими вимогами та вважав, що заборгованість нарахована неправомірно та заяви про застосування позовної давності щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за Договором кредиту №640/489-К489 від 26.05.2008 року. Ухвалою суду від 29.05.2018 року оголошено перерву, витребувано від ПАТ "Укрсоцбанк": пояснення та документи (в оригіналах), на підставі яких змінювалася у 2013 -2014 роках ставки процентів за договором кредиту №640/489-К489 від 23.05.2008 року; заяви про внесення готівки оригінали (в оригіналах), на підставі яких ПАТ "Укрсоцбанк" приймав платежі за договором кредиту №640/489-К489 від 23.05.2008 року: на погашення кредиту від 15.01.2014 року на суму 98,66 дол. США; зі сплати відсотків: від 04.04.2011 - 50,00 дол. США, від 06.03.2012 року - 93,48 дол. США; від 10.04.2012 року - 93,48 дол. США, 14.05.2012 року - 93,48 дол. США та 15.04.2014 року - 1,34 дол. США. Ухвалою суду від 29.10.2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті, визнано обов`язковою явку у судове засідання, призначене на 28.11.2018 року на 09.15 год., представника позивача ПАТ "Укрсоцбанк" з наданням документів (в оригіналах), на підставі яких змінювалася у 2013 -2014 роках ставки процентів за договором кредиту №640/489-К489 від 23.05.2008 року; заяви про внесення готівки оригінали, на підставі яких ПАТ "Укрсоцбанк" приймав платежі за договором кредиту №640/489-К489 від 23.05.2008 року: на погашення кредиту - від 15.01.2014 року на суму 98,66 дол. США; зі сплати відсотків: від 04.04.2011 - 50,00 дол. США, від 06.03.2012 року - 93,48 дол. США; від 10.04.2012 року - 93,48 дол. США, 14.05.2012 року - 93,48 дол. США та 15.04.2014 року - 1,34 дол. США. 14.08.2019 року представник АТ «Укрсоцбанк», на виконання вимог ухвали суду від 29.10.2018 року, надав Договір про внесення змін від 28.11.2013 року до Договору кредиту №640/489-К489 від 23.05.2008 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] ; Додаток №1 до Договору кредиту №640/489-К489 від 23.05.2008 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] . Ухвалою суду від 20.01.2020 року відкладено судовий розгляд справи, надано можливість позивачу АТ "Укрсоцбанк" надати пояснення, заперечення, для чого з`явитись до судового засідання для дачі особистих пояснень в судовому засіданні. Ухвалою суду від 10.08.2020 року відкладено судове засідання, замінено позивача Акціонерне товариство "Укрсоцбанк" на його правонаступника Акціонерне товариство Альфа-банк" у справі №487/150/17 за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 27.04.2021 року ухвалою суду постановлено: призначити по справі почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставити наступні питання: 1) Чи виконаний підпис від імені [PERSON] на оригіналі договору від 28.11.2013 року про внесення змін до Договору кредиту №640/489-К489 від 23.05.2008 року на сторінках 1 і 2 в правому нижньому куті під словом "Позичальник", та на сторінці 2 в розділі "Реквізити та підписи сторін" напроти прізвища та ініціалів " [PERSON] ", самою [PERSON] , чи іншою особою? 2) Чи виконаний підпис від імені [PERSON] на оригіналі Додатку №1 до договору від 28.11.2013 року про внесення змін до Договору кредиту №640/489-К489 від 23.05.2008 року в розділі "Реквізити та підписи сторін" під написом прізвища та ініціалів " [PERSON] ", та в правому нижньому куті під словом "Позичальник", самою [PERSON] , чи іншою особою? Проведення експертизи доручити експертам Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, попередивши експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. Відібрати у судовому засіданні вільні зразки почерку та підпису [PERSON] . Оплату за проведення почеркознавчої експертизи покласти на відповідача [PERSON] . Провадження по справі зупинити до проведення експертизи. 14.06.2021 року ухвалою суду в зв`язку з надходженням клопотання експерта, поновлено провадження у справі, призначено судове засідання. Ухвалою суду від 22.06.2021 року постановлено: 1) Клопотання експерта Миколаївського науково-дослідного\~експертно-криміналістичного\~центру МВС\~України Калтшевої О.В. про надання вільних зразків підпису [PERSON] - задовольнити частково. 2)\~Миколаївському науково-дослідному\~експертно-криміналістичному\~центру МВС\~Україниза клопотанням експерта надіслати вільні зразки підписів [PERSON] у наступних документах: - т. 3 а.с. 216а - накладна б/н від 25.10.2013 року, підпис [PERSON] у правому нижньому куті після слова «прийняв»; - т. 3 а.с. 217 в т.ч. зворот - договір «на изготовление и монтаж мебели» б/н від 21.06.2010 року між ПП [PERSON] та [PERSON] , підпис [PERSON] на лицевій сторінці у правому нижньому куті після слова «Заказчик», та на звороті «Бланк заказа» б/н, виконавець ЧП Анічкін І.В. з правого боку аркуша після слова «Заказчик»; - т. 3 а.с. 218, 219 в т.ч. зворот - податкова декларація [PERSON] про майновий стан і доходи за 2013 рік, підпис [PERSON] на звороті а.с. 219 перед прізвищам та ініціалами « [PERSON] »; - т. 3 а.с. 220 - Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2013 рік, підпис [PERSON] після слів «Страхувальник»; - т. 3 а.с. 220а - Таблиця 1 Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами - підприємцями, підпис [PERSON] після слів «Підпис та прізвище страхувальника»; - т. 3 а.с. 221 в т.ч. зворот - Договір оренди нежитлового приміщення б/н від 31.12.2012 року між ПП [PERSON] та [PERSON] , підпис [PERSON] на звороті під словами «Арендатор [PERSON] »; - т. 3 а.с. 221а - Заява [PERSON] , [PERSON] до Відділу Держземагентства у Новоодеському районі Миколаївської області від 06.10.2013 року, підпис [PERSON] напроти прізвища та ініціалів « [PERSON] »; - т. 3 а.с. 222, 223 - Договір №130123/1 від 23.01.2013 року між ПП [PERSON] і [PERSON] , підписи [PERSON] на а.с. 222, 223 в правому нижньому куті - т. 3 а.с. 224 - додаток до договору №130123/1 від 23.01.2013 року., підпис [PERSON] напроти слова «Заказчик»; - т. 3 а.с. 225 - комерційна пропозиція № 130123/1 від 15.01.2013 року, підпис [PERSON] напроти прізвища та ініціалів « [PERSON] »; - т. 3 а.с. 226 - акт приймання-передачі від 23.06.2013 року, підпис [PERSON] напроти прізвища та ініціалів « [PERSON] »; - т. 3 а.с. 228, 229 - Договір підряду від 22.12.2011 року між [PERSON] , [PERSON] та ФОП [PERSON] , підпис [PERSON] а.с. 229 в лівому нижньому куті; - т. 3 а.с. 200 - квитанція АТ «Альфа-Банк» від 05.11.2014 року № 44848, підпис [PERSON] в графі «Виконавець»; - т. 3 а.с. 201 - квитанція АТ «Імексбанк» від 27.01.2014 р., підпис [PERSON] в графі «Платник»; - т. 3 а.с. 202 - квитанція АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 18.07.2012 року № N137Н40346, підпис [PERSON] в графі «Додаткові реквізити»; - т. 3 а.с. 203 квитанція МОУ АТ «Ощадбанк» від 13.02.2015 року №50785548, підпис [PERSON] в графі «Додаткові реквізити»; - т. 3 а.с. 204 квитанція МОУ АТ «Ощадбанк» від 06.05.2015 року №54358286, підпис [PERSON] в графі «Додаткові реквізити»; - т. 3 а.с. 204а - квитанція МОУ АТ «Ощадбанк» від 13.02.2015 року №50785548, підпис [PERSON] в графі «Додаткові реквізити»; - т. 3 а.с. 205 квитанція МОУ АТ «Ощадбанк» від 06.05.2015 року №54358286, підпис [PERSON] в графі «Додаткові реквізити»; - т. 3 а.с. 227 - платіжне доручення філії від 13.02.2015 року №50785548, підпис [PERSON] в графі «Підписи»; - т. 3 а.с. 227а - платіжне доручення філії від 06.05.2015 року №54358286, підпис [PERSON] в графі «Підписи»; - т. 3 а.с. 227б - квитанція філії МОУ АТ «Ощадбанк» № 40149280 від 19.06.2014 року, підпис [PERSON] в графі «Додаткові реквізити»; - т. 3 а.с. 227в - квитанція АТ «Імексбанк» від 12.03.2012 року, підпис [PERSON] в графі «Платник». 3) Повторно направити виділені матеріали цивільної справи за № 487/150/17 до Миколаївського науково-дослідного\~експертно-криміналістичного\~центру МВС\~Українидля продовження проведення призначеної судової почеркознавчої експертизи згідно ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.04.2021 року. 4) На час проведення експертизи провадження по цивільній справі зупинити. 13.09.2021 року ухвалою суду в зв`язку з надходженням Висновка експерта №СЕ-19/115-21/7280-ПЧ, поновлено провадження у справі, призначено судове засідання. 10.11.2021 року від представника відповідачки - адвоката Зотікова С.Є. надійшло доповнення до відзиву. 07.09.2022 року від представника АТ «Альфа-Банк» надійшли додаткові пояснення. 25.11.2022 року від представника АТ «Альфа-Банк» надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за Договором кредиту №640/489-К489 від 23.05.2008 р. в сумі 276\~971,15 дол. США, що по курсу НБУ станом на 25.08.2016 року становить 7\~008\~901,86 грн, а також судовий збір 107\~303,14 грн», відповідно до наданого розрахунку. Судові засідання неодноразово відкладалися, в тому числі і в зв`язку з наданням сторонами заяв про відкладення слухання справи. 12.05.2023 року від представника АТ «Сенс Банк» Дорош І.І. надійшло повідомлення про зміну назви АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Ухвалою суду від 18.09.2023 року відкладено судове засідання, витребувано від АТ «Сенс\~Банк» розрахунок боргу та виписку з особового рахунку, з врахуванням зменшених позовних вимог по справі №487/150/17 за позовом АТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 20.10.2023 року від представника АТ «Сенс Банк» Дорош І.І., на виконання вимог ухвали суду від 18.09.2023 року надійшло клопотання про долучення повторно заяви про зменшення позовних вимог з наданим розрахунком боргу, які подані 25.11.2022 року. 21.11.2023 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Зотіков С.Є., надав заяву в якій просив відкласти засідання та, для усунення суперечностей, просив визнати явку представника позивача у судове засідання обов`язковою. Ухвалою суду від 21.11.2023 року відкладено судове засідання, визнано обов`язковою\~явку у\~судове засідання\~представника позивача\~АТ «Сенс Банк» для надання особистих пояснень. Роз`яснено представнику позивача\~АТ «Сенс Банк» право на участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції Ухвалою суду від 31.01.2024 року клопотання представника АТ «Сенс\~Банк»про\~відеоконференцію задоволено,\~постановлено проводити\~судове засідання\~з розгляду\~справи за\~позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, що відбудеться 15.02.2024 року об 11.00 год., а також усі послідуючі судові засідання в даній справі, в режимі відеоконференції з Господарським судом Закарпатської області. 15.02.2024 року представник відповідачки - адвокат Зотіков С.Є. надав додаткові пояснення. 19.04.2024 року від представника АТ «Сенс Банк» Дорош І.І. надійшли додаткові пояснення у справі. Представник позивача - Дорош І.І. до судового засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи за відсутності представника АТ «Сенс Банк», позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачка до судового засідання не з`явилася, її представника - адвокат Зотіков С.Є. надав заяву про розгляд справи за відсутності відповідачки та її представника, проти задоволення позовних вимог заперечує, просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, в зв`язку з пропуском позовної давності. Представник третьоїособи до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідрмлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Судом ухвалено про розгляд справи за відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, дійшов наступного висновку. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» від\~23\~лютого 2006\~року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи у продовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15\~ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Судом встановлено, що 23.05.2008 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір №640/489-К489, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 115\~377,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних, з кінцевим терміном повернення до 22.05.2023 року. Згідно п.1.2. Договору кредит надається Позичальнику на наступні цілі: фінансування будівництва відповідно до Договорів «Про участь у Фонді фінансування будівництва №36-05/08 від 21.05.2008 року, що укладені між Позичальником та ТОВ «Телец-Капітал». Підпунктом 3.3.7. Договору визначений обов`язок позичальника сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п. 1.1., 2.4., 2.10. цього договору. Підпунктом 3.3.8. Договору встановлений обов`язок позичальника своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному пп. 1.1., 2.4 Договору. Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору у разі прострочення позичальником термінів сплати процентів за користування кредитом, передбачених п.п. 2.4, 2.10, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1., 3.2.3, 3.3.14 Договору кредиту, відповідач сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у цей період. Факт отримання відповідачкою кредитних коштів підтверджується меморіальним валютним ордером №45 від 23.05.2008 року, з якого вбачається, що АКБ СР «Укрсоцбанк» перераховано на рахунок [PERSON] кошти у розмірі 115\~377,00 дол. США, що в еквіаленті становили 559\~578,45 грн. 28.11.2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір про внесення змін до Договору кредиту №640/489-К489 від 23.05.2008 року, яким сторони погодили наступне: «1. Всі терміни в даному Договорі про внесення змін використовуються в значенні, наведеному в Договорі кредиту (з урахуванням усіх змін та доповнень до нього). 2. Станом на дату укладення цього Договору про внесення змін заборгованість за Договором кредиту складає: 2.1. заборгованість по сплаті за Кредитом в сумі 112171,60 дол. США: 2.2. заборгованість по сплаті за процентами за користування Кредитом в сумі 77201,27 дол. США. 3. Сторони прийшли до взаємної згоди внести наступні зміни до умов кредитування, які викладені в Договорі кредиту (з урахуванням усіх змін та доповнень до нього): 3.1. Погашення суми заборгованості за Кредитом вказаної у п.2.1. цього Договору про внесення змін, здійснюється відповідно до нового графіку погашения Кредиту, що передбачений Додатком №1 до цього Договору про внесення змін, починаючи з «28» листопада 2013 р., до 10 числа (включно) кожного місяця та з кінцевим терміном повернення заборгованості за Кредитом до 22 травня 2023 року (включно), на умовах, визначених Договором кредиту з урахуванням положень цього Договору про внесення змін. 3.2. Погашения суми заборгованості за процентами за користування Кредитом вказаної в п.2.2. цього Договору про внесення змін, здійснюється відповідно до графіку платежів відстрочених до сплати процентів, що передбачений Додатком №1 до цього Договору про внесення змін, починаючи з «28» березня 2014 р., до 10 числа (включно) кожного місяця та з кінцевим терміном повернення заборгованості за відстроченими до сплати процентами за Кредитом до 10 березня 2015 року (включно). 3.3. Встановити процентну ставку за користування Кредитом в розмірі 0,01% (нуль цілих одна сота) процентів річних з дати підписания цього Договору про внесення змін по «27» березня 2014 року.» Крім того п.3.6. вищевказаним Договором про внесення змін погоджено сторони домовились до дати початку погашення заборгованості за Кредитом зазначеної у п.3.1. цього Договору про внесенні змін, встановити наступну черговість погашення заборгованості Позичальника за Договором кредиту: - строкова заборгованість за процентами; - строкова заборгованість за Кредитом; - заборгованість за відстроченими до сплати процентами та комісіями. - пеня за порушення строків повернення Кредиту та сплати процентів; - інші штрафні санкції. Разом з Договором про внесення змін до Договору кредиту №640/489-К489 від 23.05.2008 року сторонами погоджено графік погашення кредиту, що є Додатком №1 до Договору. Висновком судового експерта Миколаївського НДЕКЦ від 25.08.2021 року №СЕ-19/115-21/7280-ПЧ встановлено, що підписи в графах «Позичальник» на 1-й та 2-й сторінках Договору від 28.11.2013 року про внесення змін № до Договору кредиту №640/489-К489 від 23.05.2008 року, підпис в розділі «РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН» в графі « [PERSON] » на 2-й сторінці Договору від 28.11.2013 року про внесення змін № до Договору кредиту №640/489-К489 від 23.05.2008 року - виконані не [PERSON] , а іншою особою. Підпис в графі «Позичальник» та підпис в розділі «Сторона 2 [PERSON] » у Додатку №1 до Договору від 28.11.2013 року про внесення змін № до Договору кредиту №640/489-К489 від 23.05.2008 року - виконані не [PERSON] , а іншою особою. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] , наданого ПАТ «Укрсоцбанк» станом на 25.08.2016 року, сума заборгованості, складає 282\~686,92 дол. США, що за офіційним курсом гривні до дол. США, встановленим Національним банком України станом на 25.08.2016 року (1 дол. США = 25,305530 гривень) в гривневому еквіваленті дорівнює 7\~153 542,37 грн. В подальшому АТ «Альфа-Банк», який є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк» заявлено про зменшення позовних вимог, згідно яких заборгованість за Договором кредиту №640/489-К489 від 23.05.2008 р. становить 276\~971,15 дол. США, що по курсу НБУ станом на 25.08.2016 року становить 7\~008\~901,86 грн, а також судовий збір 107\~303,14 грн, на підтвердження чого надано розрахунок 10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером AT «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію AT «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». 01 грудня 2022 року АТ «Альфа Банк» відбулась зміна найменування позивача з Акціонерне товариство «Альфа Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк» без зміни організаційно-правової форми, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Правовідносини між сторонами у цій справі виникли на підставі договору кредитування. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту. Як вже вказано вище, позивачем заявлено про зменшення позовних вимог до 276\~971,15 дол. США, що по курсу НБУ станом на 25.08.2016 року становить 7\~008\~901,86 грн, з яких: - 112\~072,92 дол. США, в еківаленті 2\~836\~064,64 грн заборгованість за тілом кредиту; - 111\~490,88 дол. США, в еквіваленті 2\~821\~335,79 грн заборгованість по відсоткам; - 9\~786,67 дол. США, в еквіаленті 247\~656,95 грн розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту; - 43\~620,68 дол.США, в еквіаленті 1\~103\~844,48 грн розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків. Розглядаючи вимоги в частині стягнення заборгованості за основним боргом в розмірі 112\~072,92 дол. США, що в еківаленті становить 2\~836\~064,64 грн, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Як встановлено матеріалами справи відповідачкою не виконано свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів, у розмірі визначеному кредитним договором. Заперечення сторони відповідачки щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту полягає у тому, що позивачем відносно вимоги про стягнення основного боргу спливла позовна давність. Разом з тим, суд вважає такі твердження такими, що не варті уваги виходячи з наступного. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 1 ст.\~261\~ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У кредитному договорі в силу положень статті 627 ЦК України про свободу договору сторони можуть встановити як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням заборгованості. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. За обставинами цієї справи, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Зокрема п.1.1.1. Договору сторони визначили порядок погашення основної суми заборгованості, а саме: - з червня 2008 року по травень 2023 року щомісячно до 10 числа 641,00 дол.США, - в травні 2023 638,00 дол.США, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 22 травня 2023 року 9 (включно) на умовах визначених Договором. В той же час згідно наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості, останній платіж щодо повернення суми кредиту був здійснений [PERSON] 15.01.2014 року, що також підтверджується відповідачкою. Позивач звернувся до суду 30.12.2016 року, що підтверджується відбитком штампу АТ «Укрпошта» на конверті з позовом, який надійшов до суду. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). За такого, позивачем не пропущений строк на звернення до суду, який передбачений ст.257 ЦК України. Суд не бере до уваги твердження сторони відповідачки щодо того, що [PERSON] до 15.01.2014 року останній платіж був здійснений 10.10.2008 року, а отже кінцевий строк повернення кредиту змінений на дату 09.02.2009 року (91-й день з початку прострочення), а тому позовна давність спливла 10.02.2012 року, що передбачено п.4.5 Договору, з наступних підстав. Позивачем надано розрахунок заборгованості, який сторона відповідачки не спростувала, а також з виписку по особовому рахунку [PERSON] з яких вбачається, що нею 04.04.2011 р., 06.03.2012 р., 10.04.2012 р., 14.05.2012 р., 15.01.2014 р. вносилися платежі по кредиту, які йшли на погашення відсотків, а отже строк початку перебігу позовної давності з кожним платежем змінювався. Крім того, пунктом 4.5. Договору передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п. п. 3.3.7., 3.3.8 цього Договору протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Разом з тим, п.п. 3.3.7, 3.3.8. Договору визначають порядок сплати процентів, а не порядок сплати основного кредиту, який передбачений п. 1.1.1. Договору. Крім того, частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. За такого, суд дійшов висновку, про те, що відповідачкою порушені умови договору щодо повернення основної суми кредиту, а тому вимогу в частині стягнення з останньої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 112\~072,92 дол. США, що в еківаленті становить 2\~836\~064,64 грн, слід задовольнити. Щодо стягнення відсотків. Розглядаючи вимоги в частині стягнення заборгованості по відсоткам в сумі 111\~490,88 дол. США, в еквіваленті 2\~821\~335,79 грн суд дійшов наступного. Так, відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Нарахування кредитором відсотків за користування кредитними коштами відповідає принципу платності кредитного договору. Виходячи з даних норм матеріального права та умов договору, кредитор має право отримання процентів, нарахованих на суму кредиту, відповідно до умов договору. Сплата позичальником відсотків за користування кредитними коштами не є мірою відповідальності за порушення зобов`язання, а є частиною заборгованості, яку позичальник зобов`язаний повернути кредитору відповідно до умов договору. Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобов`язання (у справі, що переглядається 22 травня 2023 року) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Так, відповідно до п.п 3.3.7. Договору, обов`язок позичальника сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п. 1.1., 2.4., 2.10. цього договору. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. В той же час, суд звертає увагу на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користуванням кредитом, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до п.п. 2.4.5. Договору сплата процентів здійснюється щомісячно у валюті наданого кредиту, не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення кредиту у повній сумі. У своїх заперечення представник відповідачки посилався на наступне. Відповідачка 10.10.2008 року сплатила банку останні платежі: 640,90 дол. США на погашення кредиту, та проценти 1 357,10 дол. США. Відповідно до п.п. 1.1.1., 2.4.5, договору, строк сплати наступних щомісячних платежів 10.11.2008 року, але у цей строк наступні щомісячні платежі сплачені не були у зв`язку зі стрімким зростанням курсу валюти кредиту, і протягом наступних 90 днів (з 11.11.2008 по 08.02.2009 року) відповідачка ніякі платежі не сплачувала, Отже, відповідно до пункту 4.5. договору, кінцевий строк повернення кредиту, визначений п. 1.1.1. договору, був змінений на дату 09.02.2009 року (91-й день з початку прострочення), в яку відповідач повинен був повернути всю суму кредиту з нарахуванням відсотків, штрафу і пені. З наступного дня після цієї дати банк отримав право вимагати стягнення всієї суми кредиту з усіма нарахуваннями, однак після цієї для вже не мав права нараховувати відсотки на суму кредиту Таким чином, оскільки в силу п. 4.5. договору кредиту, у зв`язку з несплатою відповідачем чергових платежів у строк 10.11.2008 року та протягом наступних 90-та днів строк повернення кредиту, визначений п. 1.1.1. договору, змінений на 09.02.2009 року, відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, позовна давність розпочала перебіг з 10.02.2009 року та спливла 10.02.2012 року, тоді як банк звернувся до суду з даним позовом 30.12.2016 року. Разом з цим, суд не погоджується з вищевказаними твердженнями, оскільки, як вже встановлено судом вище, з наданого позивачем розрахунку заборгованості, який сторона відповідачки не спростувала, а також з виписки по особовому рахунку [PERSON] вбачається, що нею 04.04.2011 р., 06.03.2012 р., 10.04.2012 р., 14.05.2012 р., 15.01.2014 р. вносилися платежі по кредиту, які йшли на погашення відсотків, а отже строк початку перебігу позовної давності з кожним платежем змінювався. Крім того, твердження сторони відповідачки про те, що платіж від 15.01.2014 року на суму 100,00 дол. США не перервав давності за відсотками, так як ці кошти сплачувались відповідачем на погашення кредиту, про що свідчить призначення платежу в квитанції від 15.01.2014 року, а банк самостійно, без згоди відповідача, спрямував 1,34 із 100 дол. США на погашення відсотків, суд вважає безпідставними виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. В свою чергу, сторонами в Договорі кредиту №640/489-К489 від 23.05.2008 року погоджено наступну черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням. Згідно п.п 2.6. Договору погашення заборгованості Позичальника за цим Договором здійснюється, з урахуванням положень п.п. 1.1.3 цього Договору, в наступній черговості: - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, - прострочена заборгованість за комісіями, - прострочена заборгованість за Кредитом, - строкова заборгованість за нарахованими процентами, - строкова заборгованість за комісіями, - строкова заборгованість за Кредитом, - пеня за порушення строків повернення Кредиту та сплати процентів, штрафні санкції. За такого, платіж, який сплачений відповідачкою 15.01.2014 року правомірно був спрямований Банком на погашення відсотків, а отже даним платежем було перервано строк перебігу позовної давності. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Отже, виходячи з вищевказаного, вимогу позивача про стягнення з відповідачки суму заборгованості за відсотками у розмірі 111\~490,88 дол. США, в еквіваленті 2\~821\~335,79 грн, підлягає задоволенню. Строки погашення\~кредиту та\~відсотків,\~які продовженні\~на підставі\~Договору про\~внесення змін\~до Договору\~кредиту №640/489-К489\~від 23.05.2008\~року,\~суд не\~враховує,\~оскільки вказаний\~Договір про\~внесення змін\~та Додаток\~№1\~не підписувався\~ [PERSON] ,\~що встановлено\~судовим експертом Миколаївського НДЕКЦ та викладено у Висновку від 25.08.2021 року №СЕ-19/115-21/7280-ПЧ. Щодо стягнення пені. Розглядаючи вимоги в частині стягнення 9\~786,67 дол. США, що в еквіаленті становить 247\~656,95 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту та 43\~620,68 дол.США, в еквіаленті 1\~103\~844,48 грн пені за несвоєчасне повернення відсотків, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина другастатті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третястатті 549 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Як вже встановлено судом, останній платіж щодо повернення суми кредиту був здійснений [PERSON] 15.01.2014 року. За такого, позовна давність щодо вимоги про стягнення пені у позивача спливла 15.01.2015 року, тобто до того як позивач звернувся до суду з даним позовом, а саме: 30.12.2016 року. Отже, суд дійшо висновку, що у задоволенні вимоги позивача щодо стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 9\~786,67 дол. США, що в еквіаленті становить 247\~656,95 грн та пені за несвоєчасне повернення відсотків у сумі 43\~620,68 дол.США, в еквіаленті 1\~103\~844,48 грн, слід відмовити. Щодо стягнення заборгованості в іноземній валюті. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Декретом № 15-93 встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства. Тому як укладення правочинів, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України, а також частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 №464/3790/16-ц (14-465цс18). Велика Палата Верховного Суду, змінюючи рішення судів попередніх інстанцій в частині перерахунку суми, що підлягає сплаті у гривнях за офіційним курсом долара США на день платежу, зазначила таке. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини 36 Дайджест судової практики ВС у справах, пов`язаних із виконанням кредитних зобов`язань першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц. Так, у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 308/3824/16-ц, про те, що незалежно від валюти боргу (грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є національна валюта України гривня. Відтак у національній валюті України підлягають стягненню й інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у ст. 1048 Цивільного кодексу України, та при застосуванні ст. 625 ЦК України. Аналогічні висновки Верховного Суду про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц, № 464/3790/16-ц та від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного суд вважає, що заявлений позов Акціонерного товариства\~«Сенс Банк»\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором підлягає часткому задоволенню та стягненню з відповідачки 223\~563,80 дол.США, що в еквіваленті становить 5\~657\~400,43 грн, з яких: 112\~072,92 дол. США, в еківаленті 2\~836\~064,64 грн заборгованість за тілом кредиту; 111\~490,88 дол. США, в еквіваленті 2\~821\~335,79 грн заборгованість по відсоткам. Частиною четвертою статті 10\~ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та 17\~Закону України\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України\~"Про\~судоустрій і\~статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов протиУкраїни", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 13 статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. При звернені до суду первісним позивачем сплачено судовий збір у сумі 107\~303,14 грн, що підтверджується платіжним дорученням №0000355983 від 31.08.2016 року. За такого, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 86\~612,26 грн (5\~657\~400,45 грн х 107303,14 грн / 7\~008\~901,86 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial