Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-06 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: представник «КЛТ КРЕДИТ» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2611 від 30.12.2023 по нарахованим і несплаченим процентам у розмірі 41250,00 грн. за період з 30.12.2023 по 24.11.2024. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 2611 від 30.12.2023 (далі - Кредитний договір) між Товариством з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ» (далі - Позивач, Товариство) та [PERSON] (далі - Відповідач/Позичальник), остання отримала кредит у розмірі 5000 гривень, строком на 365 днів (до 29.12.2024), шляхом переказу на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на вебсайті в мережі Інтернет https://kItcredit.com.ua/ та підписання кредитного договору електронним підписом. Сума кредиту по укладеному кредитному договору, перераховується на платіжну карту відповідачки, яка була верифікована відповідно до правил міжнародних платіжних систем. Таким чином, виключно особа відповідачки може отримати кредит на належну їй платіжну картку [NUMBER] після укладення кредитного договору. Починаючи з 29.01.2024 відповідачка має обов?язок незалежно від пред?явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, однак, в порушення зобов?язань не сплачує її. Відповідачка своєчасно не сплатила нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, в зв?язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом починаючи з 30.12.2023, що має відображення у розрахунку заборгованості, таким чином вона порушує умови Кредитного договору, не виконує взяті на себе зобов`язання. Позивач звертає стягнення виключно на прострочені до оплати проценти за користування кредитом за період з 30.12.2023 по 24.11.2024. Позивач не вимагає та не пред?являє вимоги дострокового повернення суми кредиту відповідно до п. 2.1.2, 2.1.6, 4.7 Кредитного договору, ч. 2 ст. 1050 ЦК України, ч. 4 ст. 16 Закону України « Про споживче кредитування». Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.12.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачці у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. Окрім того, витребувано у АТ «КБ «ПриватБанк» (01001, Київ, вул. Грушевського, 1-Д) інформацію, що містить банківську таємницю. 24.12.2024 до суду надійшла витребувана від АТ КБ «ПриватБанк» інформація. У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачкою не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву остання не скористалася, хоча ухвалу про відкриття провадження разом із копію позовної заяви із доданими до неї документами він отримала особисто, що підтверджується трекінгом поштового відправлення, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: 30.12.2023 між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено кредитний договір № 2611 відповідно до якого ТОВ "КЛТ КРЕДИТ" зобов`язалося надати відповідачці грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а остання зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (а.с. 7-12). Згідно з п.п. 1.2., 1.3. Договору процентна ставка за користування кредитом становить 2,5 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (річна процентна ставка становить 912,50 %). Строк надання кредиту становить 365 днів, з сплатою кредиту в кінці строку користування. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» свої зобов`язання за вищезазначеним договором виконало та надало [PERSON] грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , що підтверджується чеком ID № 715190959 від 30.12.2023 (а.с. 13) та наданою АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів випискою за договором б/н. Як встановлено з детального розрахунку заборгованості (щоденні нарахування і погашення) за договором № 2611 від 30.12.2023 у відповідачки станом на 24.11.2024 наявна заборгованість по нарахованим і несплаченим процентам у розмірі 41250,00 за період з 30.12.2023 по 24.11.2024 (а.с. 14-18). Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачкою заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Частиною 1 статті 509\~ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідачка 30.12.2023 підписала кредитний договір № 2611 шляхом використання електронного підпису з одноразовим ідентифікатором та отримала від ТОВ «КЛТ Кредит» суму позики в розмірі 5000,00 гривень на належний їй картковий рахунок. Доказів протилежного відповідачка суду не надала. Разом з тим відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за вказаними кредитними договором. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачка суду не надала, не подала будь-яких доказів на спростування користування нею наданими їй позивачем кредитними коштами, а також не подала будь-яких доказів на спростування наданого розрахунку заборгованості. Однак суд не погоджується із наведеним позивачем розрахунком заборгованості за процентами за вказаним кредитним договором. Відповідно до частини 5 статті 12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І\~цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір № 2611 був укладений 30.12.2023, тобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії пунктом 17 Прикінцевих та\~Перехідних положень\~Закону «Про\~споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір. Таким чином, умова укладеного між сторонами договору, передбачена п.п. 1.2. договору, щодо встановлення денної процентної ставки у 2,5 % у порядку ч. 5 ст.\~12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» є нікчемною. Тому суд розраховує заборгованість за укладеним між сторонами договором, виходячи з встановленої ч. 5 ст.\~8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» максимальної денної процентної ставки 1 %. Так, 5000,00 грн. (сума отримана у позику та не повернута протягом строку дії договору) х 1,00 % = 50,00 грн. (сума коштів, що нараховується відповідачці щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у позику коштами). Розрахунок заборгованості, згідно зі спірним кредитним договором, позивачем визначено за період з 30.12.2023 (дату видачі кредиту) по 24.11.2024 включно, що становить в сукупності 331 день. Таким чином, заборгованість відповідачки по несплачених відсотках за договором № 2611 від 30.12.2023, становить 16550,00 грн. (50 грн. х 331 днів (строк протягом якого розрахована заборгованість). З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, беручи до уваги, що відповідачка істотно порушила умови укладеного нею кредитного договору № 2611 від 30.12.2023, а, зокрема, у встановленому порядку та строки не погашала кредит, та проценти за користування ним, внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримати відсотки за користування кредитом, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість по нарахованим і несплаченим процентам у розмірі 16550,00 грн. за період з 30.12.2023 по 24.11.2024, а у задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю. Розподіл судових витрат: відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційну розміру задоволених позовних вимог А тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 1214,87 грн. (3028,00 грн. х 16550,00 грн. / 41250,00 грн.) сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Частиною другою статті 141 КПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Приписами ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено договір про надання юридичних послуг № 16/09/2024 від 16.09.2024 укладений між ТОВ «КЛТ Кредит» та ФОП [PERSON] (а.с. 30-31), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 23.10.2028, видане Руденку К.В. (а.с. 32), довіреність від 17.09.2024, витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі надання послуг № 1 до договору № 16/09/2024 від 16.09.2024, згідно з яким вартість наданих послуг з підготовки позовної заяви до [PERSON] становить 10000,00 грн. (а.с. 35) та платіжну інструкцію від 29.09.2024 (а.с. 36). Дослідивши надані докази, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, викладені обставини та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідачки пропорційно до задоволених позовних вимог 4012,12 грн. (10000,00 грн. х 16550,00 грн. / 41250,00 грн.), як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного, ст.ст. 509, 526, 527, 610, 626, 628, 639, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», ст.ст. 8, 12, п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 12, 141, 178 ЦПК України та

Outcome: partial