Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області в якому просила визнати за нею право власності на квартиру загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 48,1 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона є власницею квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі продажу квартири від 07.07.1992 р., який було посвідчено старшим державним нотаріусом Сєвєродонецької нотаріальної контори Сердюк Н.І. та зареєстровано в реєстрі за № 4863. Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за позивачем Лисичанським БТІ за реєстровим номером 457 від 15.07.1992 року. 27.08.1994 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] , внаслідок чого змінила прізвище. Таким чином в документі, що підтверджує право власності на зазначену квартиру вказується прізвище [PERSON] , яке мала позивач до укладення шлюбу. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01 січня 2013 року) державна реєстрація є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. З метою реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позивач 09.05.2024 року звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради - Мар`ян Т.Я. Проте, 25.06.2024 року позивач отримала рішення № 73814509 про відмову в проведенні реєстраційних дій, так як після завершення строку, встановленого ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не були усунені обставини, що стали підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав. З метою отримання інформації про зареєстроване право власності на вищевказане нерухоме майно, адвокатом Підгайною В.В. 09.08.2024 року було направлено запит до Сєвєродонецької районної державної адміністрації Луганської області. На адвокатський запит 16.08.2024 року № 02.01-40/2140 було надано відповідь, в якій зазначалось, що Сєвєродонецька районна державна адміністрація - районна військова адміністрація звернулась за належністю до Сєвєродонецької міської військової адміністрації щодо розгляду адвокатського запиту. Згідно відповіді Сєвєродонецької міської військової адміністрації від 15.08.2024 № 2668 ВА інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві КП «Сєвєродонецьке БТІ» на паперових носіях. Оскільки архівні документи КП «Сєвєродонецьке БТІ» на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою РФ, КП «Сєвєродонецьке БТІ» не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на запити адвокатів про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01.01.2013 року. Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 22.12.2022 року № 309, Сєвєродонецька міська територіальна громада з 25.06.2022 входить до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України. Задля фіксування факту пошкодження квартири позивачем було надіслано повідомлення про пошкоджене майно через за стосунок Дія. Враховуючи вищезазначене, відсутність у позивача можливості внесення інформації про нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно унеможливлює реалізацію її права на отримання в подальшому компенсації за пошкоджений об`єкт нерухомого майна. Такі обставини порушують право власності в частині розпорядження позивачем своїм майном. Ухвалою суду від 12 вересня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 22). Позивач у призначене судове засідання не з`явилась, представник позивача звернулась до суду із заявою про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити (а.с. 25). Представник відповідача Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивачів, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.07.1992 р., квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . Договір посвідчено старшим державним нотаріусом Сєвєродонецької нотаріальної контори Сердюк Н.І. та зареєстровано в реєстрі за № 4863. Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за [PERSON] . Лисичанським БТІ за реєстровим номером 457 від 15.07.1992 року (а.с. 14). Згідно технічного паспорту вказана квартира складається з трьох житлових кімнат площею 17,4 кв.м., 13,9 кв.м., 16,8 кв.м., кухні 5,8 кв.м., ванної кімнати 1,8 кв.м., туалету 0,9 кв.м., коридору 5,0 кв.м., кладовки 0,3 кв.м. Житлова площа квартири 48,1 кв.м., загальна площа квартири 61,9 кв.м. (а.с. 16). 27.08.1994 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] , внаслідок чого змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 7). Суд переконався, що [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, даний факт підтверджений Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12.04.2022 за № 7726-5001463854, де зазначено зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , а фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] (а.с.17). Також до матеріалів справи долучено копію паспорта громадянина України [PERSON] з відміткою про реєстрацію у вищевказаній квартирі (а.с.11). З метою отримання інформації про зареєстроване право власності на вищевказане нерухоме майно, а саме квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] адвокатом позивача Підгайною В.В. було направлено запит до Сєвєродонецької районної державної адміністрації Луганської області. 16.08.2024 року № 02.01-40/2140 адвокату Підгайній В.В. було надано відповідь на запит, в якій зазначалось, що Сєвєродонецька районна державна адміністрація - районна військова адміністрація звернулась за належністю до Сєвєродонецької міської військової адміністрації щодо розгляду поданого адвокатського запиту (а.с.12). Згідно відповіді Сєвєродонецької міської військової адміністрації від 15.08.2024 № 2668 ВА повідомляється, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві КП «Сєвєродонецьке БТІ» на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою Російською Федерацією, БТІ не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на запити адвокатів про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01.01.2013 (а.с. 18). 09.05.2024 року позивач звернулась з заявою до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Мар`ян Т.Я. Чернівецької міської ради, Чернівецької області про проведення реєстрації вказаного нерухомого майна. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Мар`ян Т.Я. № 73814509 від 25.06.2024 року позивачу було відмовлено у проведенні реєстраційних дій (а.с.9). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1ст. 317 ЦК України). Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У відповідності із ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частинами 3, 4 ст.334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року № 5 «про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації, відповідно до Закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин. Право власності позивача на квартиру набуте до 01 січня 2004 року, тому до таких правовідносин суд вважає за необхідне застосувати норми Цивільного кодексу УРСР,1963 року, Закону України від 07.02.1991 року «Про власність». У відповідності до ст. 12 Закону України «Про власність» громадяни набувають право власності у разі укладання угод, які не заборонені Законом. За змістом ст.ст.128,153 Цивільного Кодексу УРСР, 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібний у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однією зі сторін повинно бути досягнуто згоди В свою чергу, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї із таких умов: 1) Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації. Між тим, державна реєстрація таких прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, одним з яких є документ, яких підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно (оригінал та копія), в якості якого є укладений у встановленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат. Згідно з ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи обставини справи, а також те, що позивач на теперішній час позбавлена можливості отримати документ, що підтверджує державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved