Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-06 00:00:00

25.09.2024 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.07.2023 року між ним та відповідачем був укладений усний договір позики, що підтверджується письмовою розпискою відповідача, згідно якої вона отримала від позивача у позику 5 000, 00 доларів США, які зобов`язалася повернути до 01.06.2024 року, але станом на 01.09.2024 року не повернула, на неодноразові нагадування про повернення коштів не реагує, що змушує позивача звернутися з даним позовом в суд. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь 5 000, 00 доларів США, а також судові витрати, понесені ним при сплаті судового збору. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2024 року, справу передано на розгляд головуючому судді Н.В. Шептицькій (ас 9), яка, після отримання від уповноваженої особи інформації про місце реєстрації відповідача, (ас 12), оскільки це має значення для визначення територіальної підсудності даної справи, 10.10.2024 року прийняла заяву, відкрила спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначила розгляд справи в судовому засіданні (ас 13-14). Ухвалою Рожищенського районного суду від 05.12.2024 року розгляд справи відкладено на 06.01.2025 року (ас 43-44). Сторони, які були вчасно і належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи (ас 45-47), в судове засідання не з`явилися. 07.01.2025 року позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити (ас 50). 05.12.2024 року в суд надійшов відзив відповідача на позовну заяву, згідно якого відповідач визнає, що 07.07.2023 року взяла в борг у позивача 5 000, 00 доларів США, які зобов`язалася повернути до 01.06.2024 року. Своє зобов`язання не виконала у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем та складними життєвими обставинами. Від своїх фінансових зобов`язань перед позивачем не відмовляється і гроші обов`язково поверне. Просить розгляд справи проводити у її відсутності (ас 29-30). Суд ухвалив: розгляд справи проводити у відсутності сторін, згідно ч. 1 ст. 279, ч. 1 ст. 223 ЦПК України. У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частин 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою прийняття рішення у цій справі є 07.01.2025 року - дата складення повного судового рішення. Дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення позовної заяви по суті, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, суд встановив наступне. 07.07.2023 року між сторонами був укладений договір позики, згідно якого відповідач отримала від позивача у позику 5 000, 00 доларів США, які зобов`язалася повернути до 01.06.2024 року, але станом на 01.09.2024 року і на день розгляду справи не повернула. Дані обставини підтверджуються: відзивом на позовну заяву (ас 29-30), письмовою розпискою від 07.07.2023 року (ас 6, 51). Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК України). Згідно з частинами 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків ст. 11 ЦК України визначає договори та інші правочини. Підставою позову у цій справі є невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення позивачу грошових коштів, в даному випадку за договорами позики від 07.07.2023 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Наведений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц та від 06 квітня 2020 року у справі № 464/5314/17. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю на виконання умов цього договору грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором, укладення якого може підтверджуватися розпискою позичальника або іншим документом. Згідно із частинами 2 та 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів у розмірі 5 000, 00 доларів США за договором позики підтверджується оригіналом розписки від 07.07.2023 року, підписаною відповідачем власноруч. Отже, наявність боргового документа, а саме оригіналу розписки від 07.07.2023 року у позивача свідчить про те, що відповідач не виконала у встановлений договором строк зобов`язання по поверненню позики у розмірі 5 000, 00 доларів США. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги є підставними та обгрунтованими, а тому підлягають до задоволення повністю. При ухваленні такого рішення, суд також зазначає, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ч. 2 ст. 524 ЦК України). У разі отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку саму суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно розписки від 07.07.2023 року грошову суму відповідач зобов`язувалася повернути готівкою в іноземній валюті - доларах США, тому заборгованість в сумі 5 000, 00 доларів США слід стягнути з відповідача саме в іноземній валюті, оскільки саме такі умови договору позики були погоджені сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати при сплаті судового збору.

Outcome: approved