Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

У червні 2024 року адвокат Шестакова Юлія Володимирівна в інтересах [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за [PERSON] право власності на 57/100 частини будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є спадкоємцем після смерті її батька [PERSON] , до спадщини входить, зокрема, частина житлового будинку загальною площею 61 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , однак вона позбавлена можливості оформити спадщину, оскільки нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що 57/100 частини вказаного вище будинку, право власності на який визнано рішенням суду, не було зареєстровано за померлим. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2024 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/10857/24 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21 листопада 2024 року, витребувано у Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори копію спадкової справи №373/214 після померлого [PERSON] . 15 листопада 2024 року від Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року підготовче провадження у справі № 753/10857/24 закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 12 грудня 2024 року. 12 грудня 2024 року розгляд справи відкладено на 30 грудня 2024 року. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, у судові засідання не з`явилися, відзив на позов не подала. Представник позивача у поданій заяві просила розглядати справу за відсутності позивача і її представника. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов таких висновків. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 травня 2011 року у справі № 2-168/2011, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2011 року, поділено житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Виділено в натурі [PERSON] житлову кімнату № 1-3 площею 16,70 кв.м. вартістю 10066 грн., кухню № 1-4 площею 10,00 кв.м. вартістю 6028 грн., душову «Є» вартістю 387 грн., хвіртку № 8 вартістю 759 грн., хвіртку № 9 вартістю 759 грн., 1 / 2 частину огорожі № 1 вартістю 2793 грн., колодязь «І» вартістю 1850 грн.. на загальну суму 22641 грн., що становить 43/100 частини будинковолодіння, розташованого за адресою [ADDRESS] . Виділено в натурі [PERSON] житлову кімнату № 1-2 площею 14,8 кв.м. вартістю 8921 грн., кухню № 1-1 площею 9,50 кв.м. вартістю 5726 грн., веранду № 1-І площею 10,60 кв.м. вартістю 4174 грн., ганок вартістю 671 грн., ворота «№6» вартістю 1760 грн., хвіртка «№7»вартістю 650 грн., 1 / 2 частина огорожі «№1№ вартістю 2793 грн., на загальну суму 24695 грн., що становить 57/100 частин будинковолодіння, розташованого за адресою [ADDRESS] . Сягнуто з [PERSON] компенсацію в розмірі 1027 грн.. за відступ від ідеальної частки на користь [PERSON] . Поділено земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, розташовану за адресою [ADDRESS] . Виділено [PERSON] земельну ділянку загальною площею 500 кв.м., яка розташована по [ADDRESS] , що має форму неправильного багатокутника і обмежена лініями розподілу А-Б-В-Г-Д-Е-Ж-И-16-15-14-13-12-11-10-9-8-7-А. Виділено [PERSON] земельну ділянку загальною площею 500 кв.м., яка розташована по [ADDRESS] , що має форму неправильного багатокутника і обмежена лініями розподілу А-Б-В-Г-Д-Е-Ж-И-17-18-1-2-3-4-5-6-А. Межі розподілу земельних ділянок прокладено по ламаним лініям: - від точки А, розташованої на тильній межі земельної ділянки і на відстані 5,88 метрів від точки 8 /кут сполучення правої та тильної меж земельної ділянки/, в точку Б, що знаходиться на тильному фасаді житлового будинку і на відстані 3,85 метрів від правого фасаду будинку / довжина лінії А-Б 1,95 метрів/; - від точки Б по лінії розподілу житлового будинку та через точки В,Г в точку Д, яка знаходиться на головному фасаді житлового будинку і на відстані 2,43 метра від правового фасаду будинку; - від точки Д перпендикулярно до головного фасаду будинку в точку Е, що знаходиться на відстані 4,41 метри від правової межі земельної ділянки і на відстані 1,16 метри від передньої межі земельної ділянки /вулиця Малоземельна/, довжина лінії Д-Е 0,96 метри; - від точки Е паралельно до головного фасаду будинку в точку Ж, розташовану на відстані 6,72 метри від тильної межі земельної ділянки і на відстані 7,98 метри від передньої межі ділянки / вул..Малоземельна/, довжина лінії Е-Ж 32,15 метри; - від точки Ж в точку И, яка знаходиться на передній межі земельної ділянки і на відстані 2,33 метрів від точки 16 / довжина лінії Ж-И 7,98 метрів/. Вказане рішення внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та зареєстровано у Реєстрі 24 серпня 2011 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16 грудня 2013 року. 12 червня 2014 року Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 373/2014 до майна померлого [PERSON] . Як свідчать матеріали спадкової справи, спадкоємцем всіх прав та обов`язків [PERSON] є [PERSON] , якій померлий заповів все його майно, що підтверджується заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єлісєєвою О.А. 12 лютого 2013 року, зареєстрованим в реєстрі за № 311 . 12 червня 2014 року [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Також [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину будинку, що розташований по [ADDRESS] . 16 березня 2024 року Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину будинку, що розташований по [ADDRESS] , після смерті її померлого [INFO] батька [PERSON] . Постанова нотаріуса мотивована тим, що в матеріалах спадкової справи знаходиться рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 травня 2011 року, згідно з яким за померлим визнано в натурі 57/100 частини вказаного житлового будинку, але державна реєстрація права власності не була при житті проведена за померлим та таким чином право власності не виникло. Посилаючись на те, що внаслідок неможливості подання належним чином оформлених документів, що підтверджують право власності за померлим, позивач позбавлена можливості оформити спадщину, вона звернулася до суду із позовом у цій справі. Як встановлено частиною першою статті 15, частиною першою, другою статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості реалізувати своє цивільне право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17. Відповідно до положень статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною п`ятою статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. З наявних в матеріалах справи доказів слідує, що на момент смерті [PERSON] йому на праві власності належала 57/100 частини будинку, що розташований по [ADDRESS] . Згідно з статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина друга статті 1220 ЦК України). У частині п`ятій статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Як слідує з матеріалів справи, позивач прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] і є єдиним спадкоємцем померлого. Статтею 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Згідно пунктом 4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Пунктами 4.15, 4.16 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з правовою позицією, викладеною упостанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. За обставинами цієї справи спадщина, до складу якої входить нерухоме майно, належить позивачу з часу відкриття спадщини, що зобов`язує його отримати свідоцтво про право на спадщину, здійснити його державну реєстрацію, однак позивач позбавлена можливості оформити спадщину та реалізувати свої права та обов`язки у зв`язку з відсутністю у неї належним чином оформленого документа, який засвідчує право власності на спадкове майно, внаслідок не проведення за життя померлого [PERSON] державної реєстрації права власності, яке виникло у нього на підставі рішення суду про поділ майна між співвласниками. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної вище норми права державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, та Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18. Враховуючи, що право на нерухоме майно виникло у спадкодавця на підставах, передбачених законом, однак позивач як спадкоємець позбавлена можливості оформити право на спадщину на це майно, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог і визнання за позивачем в порядку спадкування право власності на 57/100 частини будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] (теперішня назва - [PERSON] .

Outcome: approved