Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

На розгляд суду передано вказану позовну заяву, вимогами якої є позбавлення відповідачки [PERSON] , батьківських прав відносно її сина [PERSON] , [INFO] та стягнення із неї аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі по 5 000 (п`ять тисячі) гривень щомісячно, на утримання дитини, починаючи із дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що [INFO] , відповідачка [PERSON] , не будучи у шлюбі народила сина [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження, матір`ю сина [PERSON] записана відповідачка [PERSON] , а оскільки відповідачка народила сина не перебуваючи у шлюбі і батько сина, у свідоцтві про народження записаний зі слів матері. При народженні сина та протягом року, відповідачка [PERSON] проживала у будинку разом із позивачкою за адресою [ADDRESS] . Після того, як виповнилось один рік [PERSON] , відповідачка залишила будинок у якому проживала та переїхала до свого співмешканця за адресою [ADDRESS] де на даний час і проживає. Малолітній син відповідачки [PERSON] залишився проживати разом із своєю бабою- позивачкою [PERSON] , у будинку за адресою [ADDRESS] , де на даний час і проживає. Починаючи із 2015 року, тобто після того часу як відповідачка переїхала проживати до свого співмешканця, вона зовсім не цікавиться життям, утриманням, вихованням свого сина [PERSON] . Малолітній син перебуває на повному утриманні своєї баби, яка виховує та утримує в тому числі забезпечує онука [PERSON] матеріально. Також встановлено, що у період 01 вересня 2020 року по 16 червня 2024 року, малолітній [PERSON] , [INFO] , відвідував Ботарську початкову школу Святого Михаїла. Протягом перебування малолітнього онука у початкових класах та у період перебування його у дитячому садочку його вихованням займалась виключно його баба. На даний час онук позивачки [PERSON] продовжує проживати разом із із нею за адресою [ADDRESS] , і саме вона продовжує піклуватись своїм онуком, а його мати сином зовсім не цікавиться, не дбає про його фізичний і моральний стан, а також про їх духовний стан. Життям малолітнього сина [PERSON] відповідачка [PERSON] зовсім не цікавиться, зав`язків з ним не підтримує. Позивачка є єдиним піклувальником неповнолітнього онука, здійснює за ним догляд, якого він потребує, оскільки є малолітнім. Відповідачка покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні дитини, у зв`язку із чим позивачка звернулася до суду із відповідним позовом. В судове засідання позивачка [PERSON] , не з`явилася, однак її представник адвокат Бровді І.А., подав до суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримав повністю та просилв суд такі задоволити. Відповідачка [PERSON] не повідомила причини неявки, не клопотала відкласти розгляд справи, відзиву, заяв та клопотань на адресу суду не надсилала. Орган опіки та піклування Пийтерфолівської сільської ради подав письмове клопотання про розгляд справи без участі його представника. Заявив, що проти задоволення позову не заперечує. У зв`язку із одночасним існуванням всіх, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України умов (відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи), суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши подані на їх підтвердження письмові докази, ознайомившись із змістом Висновку органу опіки та піклування Пийтерфолівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області за №119 від 20.11.2024 року, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, суд вирішив наступне. Суд встановив, що 15 січня 2014 року, відповідачка [PERSON] , [INFO] , не будучи у шлюбі народила сина [PERSON] , про що 27 січня 2014 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 27.01.2014. Згідно свідоцтва про народження, матір`ю сина [PERSON] записана відповідачка [PERSON] , а оскільки відповідачка народила сина не перебуваючи у шлюбі і батько сина, у свідоцтві про народження записаний зі слів матері. При народженні сина та протягом року, відповідачка [PERSON] проживала у будинку разом із позивачкою за адресою [ADDRESS] . Після того, як виповнилось один рік [PERSON] , відповідачка залишила будинок у якому проживала та переїхала до свого співмешканця за адресою [ADDRESS] де на даний час і проживає. Малолітній син відповідачки [PERSON] залишився проживати разом із своєю бабусею позивачкою [PERSON] , у будинку за адресою [ADDRESS] , де на даний час і проживає. Починаючи із 2015 року, тобто після того часу як Відповідачка переїхала проживати до свого співмешканця, вона відповідач [PERSON] зовсім не цікавиться життям, утриманням, вихованням сина [PERSON] . Малолітній син перебуває на повному утриманні своєї бабусі, вона бабуся виховує та утримує в тому числі забезпечує онука [PERSON] матеріально. Також встановлено, що у період 01 вересня 2020 року по 16 червня 2024 року, малолітній [PERSON] , [INFO] , відвідував Ботарську початкову школу Святого Михаїла. Протягом перебування малолітнього онука у початкових класах та у період перебування його у дитячому садочку його вихованням займалась його бабуся позивачка. Також саме позивачка сплачувала плату за перебування дитини у навчальному закладі, що підтверджується копію довідки навчального закладу. На даний час онук позивачки [PERSON] продовжує проживати разом із позивачкою за адресою [ADDRESS] , і саме вона продовжує піклуватись своїм онуком, а його мати сином зовсім не цікавиться, не дбає про його фізичний і моральний стан, а також про їх духовний стан. Життям малолітнього сина [PERSON] відповідачка [PERSON] зовсім не цікавиться, зав`язків з ним не підтримує. Позивачка є єдиним піклувальником неповнолітнього онука, здійснює за ним догляд, якого він потребує, оскільки є малолітнім. Відповідачка покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Згідно ст. 165 СК України-право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України - при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Позивачка щомісячно витрачає на утримання онука від 3000 до 5000 грн. Це витрати пов`язані із харчуванням онука, придбанням для нього одягу, забезпеченням навчальним процесом, в тому числі витрати пов`язані із відвідуванням онуком різних платних гуртків. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до роз`яснень викладених в п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі по тексту Постанова Пленуму), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року(пункт 54 та пункт 58) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки, факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повнолітнього віку. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Із приписів статті 182СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно дост.184 ч.ч.1 та 2 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"звернуто увагу суддів на те, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено у Законі "Про виконавче провадження", а також у статтях194 - 197, 274 СК. Верховна Рада України 09 листопада 2023 року прийняла Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», яким збільшено прожитковий мінімум: на дітей до 6 років - 2 563 грн; на дітей від 6 до 18 років - 3 196 грн. Тому з січня 2024 року мінімальний гарантований розмір аліментів становить: для дітей до 6 років - 1 281,5 грн; для дітей від 6 до 18 років - 1 598 грн. На даний час позивачка [PERSON] повністю забезпечує онука як може, витрачає практично усю свою пенсію на нього так як відповідачка зовсім не надає кошти на утримання свого сина. Витрати позивача складаються із витрати на одяг, їжу, та інше. З врахуванням наведеного, суд прийшов до переконання, що із відповідачки [PERSON] слід стягнути суму у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно вимог ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивач відповідно до довідки серії МСЕ № 0098495 від 19 січня 2009 року є інвалідом другої групи, у зв`язку із чим була звільнення від сплати судового збору. У зв`язку із задоволенням позову, з відповідачки [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір, за звернення до суду із вимогою про позбавлення батьківських прав, у розмірі 1211,20 грн., а також на користь держави за позовну вимогу про стягнення аліментів в розмірі 1211, 20 грн.

Outcome: approved