Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

У жовтні 2023 року позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить суд зобов`язати відповідача зняти арешт з квартири за адресою: [ADDRESS] , на яку накладено в межах виконавчого провадження Відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції на підставі постанови АК №206163 від 27.07.2004 року, реєстраційний номер обтяження: 1218826 від 10 липня 2024 року. Позов обґрунтовує тим, що позивачка є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору-дарування 1/3 частини квартири, укладеного 10.07.2024 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Київського міського нотаріального округу Василевською О.А. та зареєстрованого у реєстрі за №3-481. Зазначає, що Відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та накладено арешт на нерухоме майно колишнього власника [PERSON] в рамках відкритого виконавчого провадження [NUMBER], реєстраційний номер обтяження: 1218826, зареєстрований 04.08.2004 реєстратором: Перша київська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова АК №206163, 27.07.2004, відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції. Відповідно до Інформаційної довідки Шевченківського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15.10.2024 року №52345/27.10-24, на виконанні згідно бази АСВП відомостей щодо виконання виконавчих документів про стягнення з позивачки коштів на користь стягувачів фізичних, юридичних осіб та держави немає. Вказує, що виконавче провадження № [NUMBER] було завершене в зв`язку з тим, Що виконавчий лист №2-2564, виданий Радянським (Шевченківським) районним судом м. Києва від 25.01.2001 року було передано до органів державної виконавчої служби м. Харкова, оскільки боржник [PERSON] станом на 24.04.2009 року працював в ЗАТ «АРМА» за адресою: [ADDRESS] і на момент завершення вказаного виконавчого провадження були відсутні підстави для знаття арешту з нерухомого майна боржника, оскільки станом на 01.09.2009 року була наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 38 887,29 грн. Крім того, на даний час у відділу відсутні підстави для зняття арешту з вищезазначеного нерухомого майна. Однак, [INFO] [PERSON] помер, а тому станом на 24.09.2009 року боржник [PERSON] не міг працювати в ЗАТ «АРМА» м. Харків, оскільки вже був померлий, тому дане твердження Шевченківського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не відповідає дійсності. Зазначає, що згідно інформації відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківський області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції встановлено, що виконавче провадження за [NUMBER] на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не перебуває та не перебувало. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2024 матеріали позовної заяви передані на розгляд судді Сіромашенко Н.В.. Ухвалою судді від 14.11.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Сповіщався належним чином, повідомлення не було вручено та повернулось до суду за закінченням терміну зберігання. У постановах від 14.08.2020 від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках та відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав №386204851 від 10.07.2024 року. Відповідно до свідоцтва Квартирно-експлуатаційного відділу м. Києва про право власності на житло від 25.11.1998 року, дана квартира належила на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Свідоцтво видано на підставі розпорядження (наказом) № 681 від 25 листопада 1998 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , помер [INFO] , актовий запис № 25376 від 31 грудня 2007 року Відділом реєстрації смерті у місті Києві. Як вбачається з Договору дарування 1/3 частини квартири від 10.07.2024 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Київського міського нотаріального округу Василевською О.А. та зареєстрованого у реєстрі за №3-481, [PERSON] безоплатно подарувала [PERSON] належну їй на праві приватної власності 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до Інформаційної довідки Шевченківського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15.10.2024 року №52345/27.10-24, на виконанні згідно бази АСВП відомостей щодо виконання виконавчих документів про стягнення з позивачки коштів на користь стягувачів фізичних, юридичних осіб та держави немає. Вказує, що виконавче провадження № [NUMBER] було завершене в зв`язку з тим, що виконавчий лист №2-2564, виданий Радянським (Шевченківським) районним судом м. Києва від 25.01.2001 року, було передано до органів державної виконавчої служби м. Харкова, оскільки боржник [PERSON] станом на 24.04.2009 року працював в ЗАТ «АРМА» за адресою: [ADDRESS] , і на момент завершення вказаного виконавчого провадження були відсутні підстави для знаття арешту з нерухомого майна боржника, оскільки станом на 01.09.2009 року була наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 38 887,29 грн., тому у відділу відсутні підстави для зняття арешту з вищезазначеного нерухомого майна. Як вбачається з інформації відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківський області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції встановлено, що виконавче провадження за [NUMBER] на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не перебуває та не перебувало. Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) визначається, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Частиною 1 ст. 56 Закону передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. У частині 4 статті 59 Закону міститься вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна, а саме: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Арешт накладено державним виконавцем на підставі стаття 55 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV. Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.55 Закону України 606-Х1V, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами; у разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Нормою ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Матеріали справи не містять відомостей про наявність підстав для подальшого обтяження майна, а тому подальший арешт нерухомого майна, зокрема квартири, набутої позивачем у спадок, порушуватиме конституційне право позивача володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (ст. 41 Конституції України). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У силу положень ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом чи за законом. Згідно з ч. 1,ч.5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, виходячи з принципів розумності та справедливості, приймаючи до уваги, що накладений арешт на нерухоме майно перешкоджає позивачу оформити право на спадщину та вільно нею користуватись та розпоряджатись. Як зазначено у вище наведеному листі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківський області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відсутнє виконавче провадження за [NUMBER], на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не перебуває та ніколи не перебувало, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість пред`явлених позовних вимог та необхідність їх задоволення шляхом скасування арешту майна, що належало [PERSON] , померлому [INFO] , накладеного на підставі постанови АК №206163 від 27 липня 2004 року Відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 1218826 від 10 липня 2004 року. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved