Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-30 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивачка просить шлюб між нею та [PERSON] розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] , сплачений судовий збір стягнути з відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що 29.09.1990 вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Спільне життя з останнім не склалося, більше 10 років вони не проживають разом та не ведуть спільне господарство. Їхній шлюб носить формальний характер. Подальше збереження сім`ї вважає неможливим, а надання терміну на примирення - недоцільним. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, її представник - адвокат Кобилинець Т.В. подала заяву, в якій позовні вимоги своєї довірительки підтримала, просила задовольнити, а розгляд справи проводити за їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду поштовим відправленням заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позов визнав у повному обсязі. Вважає, що розірвання шлюбу відповідатиме інтересам обох сторін, оскільки вони вже багато років не є сім`єю. Розгляд справи просив проводити за його відсутності. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: на підставі ухвали від 29.11.2024 суд відкрив провадження у даній справі та призначив судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. 30 грудня 2024 року представник позивача подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій позов підтримали. 30 грудня 2024 року від відповідача надійшла заява про визнання позову, в якій він також просив проводити розгляд справи за його відсутності. Такі дії сторін не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. З урахуванням того, що завершення розгляду справи відбулося за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України та не є порушенням прав сторін щодо участі у розгляді справи, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 29 вересня 1990 року, актовий запис № 205, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 29.09.2990. Прізвище дружини до реєстрації шлюбу - [PERSON] , після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 8). Між сторонами виник спір із приводу розірвання шлюбу. Оцінка суду: вивчивши письмові заяви сторін, дослідивши докази, які надані на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивачки про те, що між сторонами припинилися будь-які шлюбні та сімейні відносини, їхній шлюб носить формальний характер. Відповідач позов визнав, визнання ним позову не суперечить інтересам сторін чи інших осіб. Таким чином, сторони не бажають зберегти сім`ю, наполягають на розірванні шлюбу, вважають примирення між ними неможливим. Оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Позивачка просить також після розірвання шлюбу не змінювати їй прізвище, що, відповідно до ст. 113 СК України, є її правом після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати, прізвище позивачки після розірвання шлюбу не змінювати. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141, 142 ЦПК України. Згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач у зв`язку з розглядом даної справи понесла 1211,20 гривні зі сплати судового збору, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією (а.с. 10). Однак, з огляду на те, що до початку розгляду справи по суті відповідач позов визнав, суд, враховуючи положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, вважає за необхідне повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 605,60 гривень, іншу частину судового збору в розмірі 605,60 гривень стягнути на її корисить з [PERSON] . На підставі викладеного, ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 114 СК України,

Outcome: approved