Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку суброгації. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 15.07.2022 між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.210074040, предметом якого є страхування автомобіля «BMW», д.н.з. [NUMBER] . 09.03.2023 року у м.Київ відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «BMW» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 15.05.2023 року у справі № 756/4314/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. До позивача звернувся власник пошкодженого транспортного засобу «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] через чат бот компанії із Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про страхове відшкодування в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка сталася 09.03.2023. На підставі страхового акта № 26431/1, враховуючи узгодження суми до виплати із потерпілою особою, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було здійснено виплату потерпілому страхового відшкодування в розмірі 13502,67 грн. Позивач вказує, що звертався до відповідача із вимогою щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування, однак станом на 13.09.2024 року сума страхового відшкодування ним не погашена. На підставі викладеного позивач просить стягнути з [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 13502,67 грн, а також 3028,00 грн сплаченого судового збору. Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 24.10.2024 відкрито провадження у справі та постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач не делегував свого представника в судове засідання, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений у встановленому законом порядку, а саме, шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Станом на день розгляду справи відповідач відзив не подав, від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч.4\~ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з відповіді від НПУ, 09.03.2023 о 15 год. 30 хв. за адресою: проспект Володимира Івасюка (Героїв Сталінграду) 13, м. Київ відбулась дорожнього\~транспортна пригода за участю транспортних засобів «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] , власник та водій якого [PERSON] та BMW д.н.з. [NUMBER] , власник якого [PERSON] , під керуванням водія [PERSON] . Правопорушники: 1-ий винуватець ДТП [PERSON] , який порушив п.2.10.а, 2.3.б., \~п. 13.1 ПДР\~України. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 15.05.2023 у справі №756/4314/23, яка набрала законної сили 26.05.2023, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4\~, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що судом встановлено, що 09.03.2023 року о 15 год. 30 хв. [PERSON] в м.Києві на проспекті Володимира Івасюка 13, керуючи транспортним засобом марки BMW д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Mitsubishi Lancer» д.н.з. [NUMBER] . При дорожньо-транспортній пригоді транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Після чого [PERSON] , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди залишив місце події, чим порушив вимоги п.п. 2.3 б, 2.10А, 13.1\~ПДР\~України. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Станом на 09.03.2023 транспортний засіб BMW д.н.з. [NUMBER] був застрахований згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР.210074040 від 15.07.2022, укладеного між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] , предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки BMW д.н.з. [NUMBER] . На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди водієм транспортного засобу BMW д.н.з. [NUMBER] був [PERSON] . До Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернувся [PERSON] , власник пошкодженого транспортного засобу «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] , через чат бот компанії з Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про страхове відшкодування в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка сталася 09.03.2023. Згідно страхового акта № 26431/1, враховуючи узгодження суми до виплати із потерпілою особою, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було здійснено виплату потерпілому страхового відшкодування в розмірі 13502,67 грн. Згідно платіжної інструкції в національній валюті № 00091981 від 24.03.2023 ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» перерахувало на рахунок [PERSON] 13502,67 грн, призначення платежу: Страх.відшкод.( [PERSON] , ІПН [NUMBER] ; без ПДВ, дог ЕР210074040 від 15.07.2022 #0091981). 21.06.2024 ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» надіслало [PERSON] претензію щодо відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП з пропозицією здійснити відшкодування шкоди на користь ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в розмірі 13502,67 грн. грн, проте станом на момент звернення з даним позовом сума страхового відшкодування не погашена. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України). В силу\~вимог ч.ч.1,\~3\~ст.13\~ЦПК України\~суд\~розглядає справи\~не інакше\~як за\~зверненням особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). У частинах першій та третій статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом\~ст. 1 Закону України «Про страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (ч.1 ст. 16 Закону України «Про страхування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до\~ст.\~980\~ЦК України\~предметом договору\~страхування є\~передача страхувальником\~за плату\~ризику,\~пов`язаного з\~об`єктом страхування,\~страховику на\~умовах,\~визначених договором\~страхування або\~законодавством України. Об`єктом\~страхування можуть\~бути: життя,\~здоров`я,\~працездатність та/або\~пенсійне забезпечення; майно\~на праві\~володіння,\~користування і\~розпорядження та/або\~можливі збитки\~чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну. Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування. Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (ст.ст. 5, 6 Закону України «Про страхування» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно з ч. 1\~ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). В\~ст. 7 Закону України «Про страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначені види обов`язкового страхування. До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема,\~Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно\~з ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В силу\~положень ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~1187\~ЦК України\~джерелом підвищеної\~небезпеки є\~діяльність,\~пов`язана\~з використанням,\~зберіганням або\~утриманням транспортних\~засобів,\~механізмів та\~обладнання,\~використанням,\~зберіганням хімічних,\~радіоактивних,\~вибухо-\~і вогненебезпечних\~та інших\~речовин,\~утриманням диких\~звірів,\~службових собак\~та собак\~бійцівських порід\~тощо,\~що створює\~підвищену небезпеку\~для особи,\~яка цю\~діяльність здійснює,\~та інших\~осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності\~до п.1\~ч.1\~ст.1188\~ЦК України\~шкода,\~завдана внаслідок\~взаємодії кількох\~джерел підвищеної\~небезпеки,\~відшкодовується на\~загальних підставах,\~а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. В частинах першій, другій\~статті 22 ЦК України\~унормовано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України). У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України,\~відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). Ураховуючи викладене, під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Враховуючи наведене, правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, є суброгацією. Судом встановлено, що постановою Оболонського районного суду м. Києва від 15.05.2023 у справі № 756/4314/23 відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 09.03.2023 о 15 год. 30 хв. в м. Києві на проспекті Володимира Івасюка 13, внаслідок якої транспортний засіб «Mitsubishi Lancer» д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] отримав механічні пошкодження, після чого [PERSON] залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. В свою чергу позивач ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», у відповідності до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР.210074040 від 15.07.2022 виплатив потерпілому [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 13502,67 грн, у зв`язку з чим до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» перейшло право вимоги до [PERSON] , як завдавача шкоди. Тому, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача\~ [PERSON] \~в користь ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суми виплаченого потерпілому страхового відшкодування у розмірі 13502,67 грн. Відповідно до частини третьої\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга\~статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведене, суд

Outcome: approved