Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

Позивач через свого представника звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.01.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №480541123, згідно умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 15000 грн. 28.10.2024 року на підставі договору факторингу № 28/10/24/У позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 22736,23 грн. На підставі наведеного, позивач просить суд, стягнути з відповідача в свою користь заборгованість у вказаній сумі, а також суму понесених судових витрат. Ухвалою судді від 27.11.2024 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. 18.12.2024 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача, в якому остання заперечує позов та просить відмовити у його задоволенні. Вказує, що з матеріалів справи, вбачається, що право вимоги до відповідача переходило до позивача тричі: від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал». Разом з тим, на момент укладення Договору про відступлення права вимоги від 28 листопада 2018 року боргові зобов`язання [PERSON] за кредитним договором № 480541123 від 08.12.2020 ще не існували, відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором. Оскільки на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] , то у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року. Крім того, Позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за Договором про відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, як і за іншими договорами факторингу. 01.01.2024 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив представника позивача, в якому остання зазначає, що предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року продовжувався відповідними додатковими угодами до договору. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 81 від 01.06.2020 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 20 850,84 грн. Таким чином, договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2024. З урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Тобто, право вимоги за кредитним № 480541123 від 08.01.2020 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» - 01.06.2020, відповідно до підписання Сторонами реєстру прав вимоги № 81. Звертає увагу, що в розрахунку 31.08.2023 відображене балансове списання, тобто списання суми заборгованості відповідача з балансу ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на рахунок наступного Кредитора ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС», що жодним чином не пов`язане з поверненням Боржником коштів. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило, а тому відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 08.01.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №480541123, згідно умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 15000 грн. (а.с. 12-13). Договір укладено в електронній формі. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 15000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача (а.с.31). 20.01.2020 року Відповідачем укладено додаткову угоду до Договору № 480541123 від 08.01.2020 p. про продовження строку, на який був наданий Кредит за Договором № 480541123 від 08.01.2020 р., на 10 (десять) днів. Відповідно до п. 3 Додаткової угоди, починаючи з 20.01.2020 р., позичальник сплачує за користування Кредитом 1,25 відсотків день від суми Кредиту згідно даної Додаткової угоди. 31.01.2020 року відповідачем укладено додаткову угоду до Договору № 480541123 від 08.01.2020 p. про продовження строку, на який був наданий Кредит за Договором № 480541123 від 08.01.2020 р., на 9 (дев`ять) днів. Відповідно до п. 3 Додаткової угоди , починаючи з 31.01.2020 р., позичальник сплачує за користування Кредитом 1,25 відсотків день від суми Кредиту згідно даної Додаткової угоди. 08.02.2020 року відповідачем укладено додаткову угоду до Договору № 480541123 від 08.01.2020 p. про продовження строку, на який був наданий Кредит за Договором № 480541123 від 08.02.2020 р., на (10 десять) днів. Відповідно до п. 3 Додаткової угоди , починаючи з 08.02.2020 р., Позичальник сплачує за користування Кредитом 1,25 відсотків в день від суми Кредиту згідно даної Додаткової угоди. 21.02.2020 року відповідачем укладено додаткову угоду до Договору № 480541123 від 08.01.2020 p. про продовження строку, на який був наданий Кредит за Договором № 480541123 від 08.02.2020 р., на 7 (сім) днів. Відповідно до п. 3 Додаткової угоди, починаючи з 18.02.2020 р., Позичальник сплачує за користування Кредитом 1,25 відсотків в день від суми Кредиту за Дисконтною процентною ставкою згідно даної Додаткової угоди. 28.02.2020 року відповідачем укладено додаткову угоду до Договору № 480541123 від 08.01.2020 p. про продовження строку, на який був наданий Кредит за Договором № 480541123 від 08.02.2020 р., на 30 (тридцять) днів. Відповідно до п. 3 Додаткової угоди, починаючи з 25.02.2020 р., Позичальник сплачує за користування Кредитом 1,13 відсотків в день від суми Кредиту за Дисконтною процентною ставкою згідно даної Додаткової угоди (а.с. 14-16). 28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118/-01, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшли права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. 28.11.2019 ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118/-01, згідно з якою строк дії вказаного договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, якою продовжено строк дії вказаного договору до 31 грудня 2021 року. В цій додатковій угоді договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте дата його укладення залишена незміненою. 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії вказаного договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31.12.2022 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії вказаного договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31.12.2023 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії вказаного договору до 31 грудня 2024 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 81 від 01.06.2020 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 20850 грн. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: № 2 від 03.08.2021 та № 3 від 30.12.2022, якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін. Предметом цього Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, встановленому в відповідному Додатку договору (п.4.1.). Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача в сумі 22736,23 грн. 28.10.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 28/10/24-У. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 28/10/24-У від 28.10.2024, до ТОВ «Фінансова компанія «Юніт Капітал» від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 22736,23 грн. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. У постанові Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. Згідно із статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Так, право вимоги від первісного кредитора ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до нових кредиторів, починаючи ще з 28 листопада 2018 року, а сам кредитний договір № 480541123 від 08 січня 2020 року. Отже, правовідносини за вказаним кредитним договором виникли значно пізніше ніж було укладено договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином, і ці обставини дають підстави вважати, що ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило передачу невизначених вимог, оскільки жодної вимоги щодо відповідача на момент укладення вказаного договору факторингу не існувало, адже відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. В даному випадку, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору відступлення прав вимоги від 28.11.2018 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, а тому цим договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після його укладання. Доводи сторони позивача про те, що строк дії Договору факторингу №28/1118-08 від 28 листопада 2018 року, на підставі якого ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було передано ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до [PERSON] , продовжено кілька разів і редакція договору діяла після виникнення заборгованості, суд не приймає, оскільки кредитний договір був укладений з відповідачем пізніше, а саме 08 січня 2020 року. Також безпідставними є твердження про те, що належним доказом переходу права вимоги є реєстр боржників. В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). Оскільки позивачем не надано доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за кредитним договором №480541123 від 08.01.2020 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed