Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

25.10.2024 представник позивача, за довіреністю у справі - Топчий Дар`я Андріївна, звернулася до суду з вказаним позовом, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», який зареєстрований судом 25.10.2024, обґрунтовуючи тим, що 12 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» і [PERSON] , було укладено Договір про надання грошових коштів у позику №3015320224, який разом із Правилами надання споживчих кредитів, складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений та який був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» Відповідно до умов договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі 6 000,00 грн шляхом перерахунку на банківський рахунок на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами Договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п.1.3., п.1.4. та/або 1.5. цього Договору, його додатків. Тип позики Кредит, мета отримання кредиту - для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Строк Позики (строк дії Договору) - 30 днів, дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов Програми Лояльності ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» - 1,75 % на день (638,75 % річних); процентна ставка Позаакційна (базова) - в день 2,5% на день (912,5% річних) фіксована. Дата надання позики - 12.02.2024, дата повернення позики - 13.03.2024.Позикодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 6 000,00 гривень, в той же час відповідач всупереч умовам договору позики свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив, тому, станом на день подання даного позову заборгованість Відповідача перед Позивачем складає 43 950,00 грн, яка складається з: 6 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 37 950,00 грн заборгованість за процентами, які нараховувалися по 23.10.2024 включно. Тому, просила у судовому порядку стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» заборгованість за договором\~ позики у розмірі 43950,00 грн та витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. 21.11.2024 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 26.11.2024 відповідачка - [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги мотивовані тим, що 12 лютого 2024 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та нею укладено Договір надання грошових коштів у позику № 3015320224. Згідно п.п. 1.1-1.1.5 Договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику у розмірі 6000 гривень. Кредит надається строком на 30 днів. Дата повернення позики 13.03.2024. За користування кредитом Клієнт сплачує 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% на день. Згідно Додатку № 1 до Договору № 3015320224 загальна вартість позики складає 9150 гривень із яких: 6000 гривень сума позики, 3150 гривень - відсотки за користування позикою. Тобто за умовами даного договору кредитор, має право вимагати суму 6000 гривень тіла кредиту та відсотки за 30 днів, що складають: (6000грн х 2.5%) х 30 днів = 4500 грн, всього борг у розмірі 10500 грн. Однак позивач вимагає 43 950 грн із яких 37950 грн відсотки, які нараховувались по 23.10.2024 року включно. Вважає, що вимога позивача про стягнення відсотків поза межами строку кредитування з 14.03.2024 по 23.10.2024 є незаконною і задоволенню не підлягає, оскільки дана вимога суперечить позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року по справі № 910/4518/16 Враховуючи вище викладене, просить задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» частково в розмірі 10500 гривень, в задоволенні решти вимог - відмовити. 02.12.2024 представник позивача, за довіреністю у справі - Топчий Дар`я Андріївна подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що позивачем отримано відзив на позовну заяву, в якій [PERSON] стверджує, що вимога позивача стягнути відсотки в сумі 37 950 грн не є законною та задоволенню не підлягає. Позичальник з використанням ІКС Товариства в Особистому кабінеті перейшов до ознайомлення з Офертою, яка містить в собі Паспорт кредиту (наявний в матеріалах справи) та проект Договору. Одночасно ІКС Товариства було згенеровано Одноразові ідентифікатори для підтвердження ознайомлення з Паспортом кредиту та для акцептування умов Договору, які направлено Позичальнику в електронному листі на електронну пошту (роздруківка з електронної пошти наявна в матеріалах справи) Позичальник ознайомлюється з інформацією, наведеною в Паспорті Кредиту, який надано Товариством Позичальнику у вигляді електронного документа, підписаного створенням кваліфікованого електронного підпису директора Товариства (протокол підпису Договору та Паспорту кредиту наявний в матеріалах справи). На підтвердження ознайомлення з Паспортом Кредиту Позичальник вводить Одноразовий ідентифікатор направлений Товариством, у спеціальному полі під Офертою в Особистому кабінеті. Позичальник ознайомившись з усіма істотними умовами Оферти надав згоду (акцепт) на укладення Договору, шляхом вводу Одноразового ідентифікатора у відповідне поле та натиснення іконки «підписати», що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Після підписання Товариство повідомлене про те, що позичальник надав згоду (акцептував) на пропозицію (Оферту) Товариства щодо укладення Договору. Отже, зважаючи на вищевикладене, між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було заключено договір надання грошових коштів у позику, який не суперечить чинному законодавству України, та після заключення даного Договору у [PERSON] , як у позичальника, виникли цивільні обов`язки перед позикодавцем, які він не виконав. Окрім цього невід`ємною частиною цього Договору є Правила. Підписуючи цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких є у вільному доступі та розміщений на сайті Товариства https://finsfera.ua/ rozkrittyainformacii/ uridichna_informaciya. Щодо нарахування відсотків, то згідно п.1.2 Договору № 3015320224 від 12.02.2024 заявлений строк користування кредитом складає 30 календарних днів з дня надання кредиту. Завлений строк - це обраний позичальником в момент укладання цього договору строк користування кредитом протягом якого може бути використано право користування кредитом за пільговою та/або зниженою процентною ставкою. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами в сумі 6 000,00 гривень заборгованість за тілом кредиту та 37 950,00 гривень заборгованість за процентами. Тому, просила задовольнити позов у повному обсязі, стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 43 950 гривень та сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 гривні. Представник позивача, за довіреністю - Топчий Дар`я Андріївна, у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, 20.11.2024 та 17.12.2024 подала до суду письмові заяви, у яких просила розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відзиві на позовну заяву просила розгляд справи провести без її участі. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України). Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Судом встановлено, що 12.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» і [PERSON] укладено Договір про надання грошових коштів у позику №3015320224 (а.с. 13-23, 24-33), відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику у розмірі 6000 грн. шляхом їх безготівкового перерахунку на рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами Договору строк або достроково та сплатити проценти за користування Позикою, нараховані згідно п.1.3., п.1.5. та/або 1.6. цього Договору, його додатків. Тип позики - Кредит. Мета отримання кредиту для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльності, незалежною професіи?ною діяльністю або виконанням обов`язків наи?маного працівника. Процентна ставка фіксована. Дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов Програми Лояльності ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» - 1,75% на день (638,75% річних). Процентна ставка Позаакційна (базова) 2,5% на день (912,5% річних). Відповідно до п. 1.2. Договору строк позики (строк дії Договору) становить 30 днів. Відповідно до 1.3. Договору орієнтовний строк повернення позики на останній день дії договору з моменту отримання позики або достроково. Дата надання позики 12-02-2024. Дата повернення позики 13-03-2024. Згідно п. 1.7 Договору відповідно до умов Правил надання грошових коштів у позику товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» (далі Правила) Позичальник погоджується та беззастережне приймає умови, що акцептуючи оферту шляхом здійснення дій Позичальником на укладення (прийняття) Договору, всіх додаткових угод та додатків до Договору, які можуть бути укладені у зв`язку із повним чи частковим невиконанням, вважаються підписаними та погодженими Сторонами у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про споживче кредитування». Згідно п. 1.8 Договору позичальник зобов`язаний повернути Товариству Позику, нараховані проценти згідно умов Договору не пізніше строку вказаного в п.1.2. та/або п.1.3. Договору. Згідно п 5.1. Договору невід`ємною частиною цього Договору є Правила. Підписуючи цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких є у вільному доступі та розміщений на сайті Товариства https://finsfera.ua/rozkrittya-informacii/uridichna_informaciya Також, встановлено, що підписуючи договір відповідач [PERSON] підтвердила, що вона ознайомилася та погоджується із Правилами надання коштів у позику, які розміщені на сайті товариства (п. 5.13 Договору) та які містяться в матеріалах справи (а.с. 50-54). Відповідно до п. 1.10 Договору, договір підписується електронним підписом позикодавця та надсилається для ознаи?омлення узгодження умов Позичальнику в особистии? кабінет разом з електронним повідомленням пропозицію укласти Договір. На вказану Позичальником електронну пошту або смс повідмоленням надсилається одноразовии? ідентифікатор для підписання Договору, що згенеровании? під час проходження позичальником процедури укладення Договору. Позичальник, прии?маючи пропозицію Позикодавця укласти Договір, підписує в інформаціи?но-комунікаціи?ніи? системі електронне повідомлення пропозицію укласти Договір та сам Договір одноразовим ідентифікатором шляхом натискання кнопки підписати. Сформовані таким чином електронні підписи Позичальника та Позикодавця накладені на Договір. Після підписання такими електронними підписами Договору и?ого умови вважаються прии?нятими, а Договір є укладеним. Відповідно до п. 5.15. Договору цей Договір є електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно-комунікаційній системі Товариства та перетвореним електронними засобами у візуальну форму. Також, відповідачкою було заповнено анкету клієнта та підписано електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором паспорт споживчого кредиту, який є додатком до договору, у відповідності до п. 5.20 Договору (а.с. 11, 34-39). Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи пропозицію товариства ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», відповідач [PERSON] електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором (а2р0осwue) у кредитному договорі, приєдналася до Правил надання коштів у позику, визнає та погоджується на запропоновані позивачем умови користування та порядок надання товариством грошових коштів. Отже, підписання кредитного договору №3015320224 від 12.02.2024, свідчить про те, що [PERSON] цілком зрозуміла всі умови договору та електронним підписом письмово підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. П. 6 ч. 1 ст. 3 цього Закону визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону). На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». У ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» вказано, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. За змістом ст. 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19 та від 19.01.2022 у справі № 202/2965/21). Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісними кредитором не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18. Вищевказаний договір про надання грошових коштів у позику №3015320224 від 12.02.2024 підписаний відповідачем електронним підписом, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Встановлено, що вказаний договір про надання грошових коштів у позику №3015320224 від 12.02.2024, підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з 12.02.2024 між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами, що не заперечується відповідачкою. Також, встановлено, що ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» свої зобов`язання за договором про надання грошових коштів у позику №3015320224від 12.02.2024 виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці [PERSON] кошти в сумі 6000,00 грн , що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №19765-1354-87310070 від 12.02.2024 (а.с. 49), з якої вбачається, що 12.02.2024 на картковий рахунок відповідачки [NUMBER] , яка вказана нею у кредитному договорі, було перераховано кредитні кошти у розмірі 6000,00 грн, надавачем платіжних послуг є ТОВ ФК «Контрактовий дім», згідно умов договору №160523/1 про надання послуг з приймання та переказу платежів від 16.05.2023 (а.с. 40-48). Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідачка з умовами договору була ознайомлена, підписала договір про надання грошових коштів у позику №3015320224від 12.02.2024, отримала кредит у розмірі 6000,00 грн, однак умови договору щодо повернення зазначених коштів порушила. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із частиною першою ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а\~ прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, позивачем доведено факт укладення кредитного договору, факт отримання відповідачкою грошових коштів у розмірі 6000,00 грн та порушення нею зобов`язання щодо їх повернення, що визнається відповідачкою, а тому, суд дійшов висновку, що з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту згідно договору про надання грошових коштів у позику №3015320224від 12.02.2024 у розмірі 6000,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості по відсотках у розмірі 37950,00 грн, слід зазначити наступне. Відповідачка, заперечуючи проти стягнення з неї заборгованості по відсоткам вказує на те, що за умовами договору позивач має право вимагати відсотки за 30 днів, що складають 4500,00 грн, але позивач вимагає 37950,00 грн, що суперечить правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 по справі № 910/4518/16, згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтерес кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отож вимога позивача про стягнення відсотків поза межами строку кредитування є незаконною і задоволенню не підлягає. Суд враховує дані твердження виходячи з наступного. Так, згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачується щомісяця до дня повернення позики. Ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України, передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованої або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно із ч.1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 (№202/4494/16-ц). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі ст. 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд. Тобто, твердження про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contrapro ferentem (лат. Verba chartarum fortius accipiunt ur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (ст. 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року № 723/304/16-ц стягнення процентів за користування грошима за період після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права. Отже, за договорами кредиту та позики проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом строку, на який були надані кредитні кошти і, враховуючи визначену процентну ставку за кредитами, нарахування процентів має проводитися на рівні процентної ставки. Встановлено, що п. 1.2, 1.3 Договору про надання грошових коштів у позику №3015320224від 12.02.2024, який укладений з ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», визначено, що строк позики становить 30 днів, датою надання позики є 12.02.2024, а датою повернення позики є 13.03.2024. Відповідно до п. 1.1 Договору за користування позикою позичальник сплачує Товариству проценти. Процентна ставка фіксована. Дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов Програми Лояльності ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» - 1,75% на день (638,75% річних). Процентна ставка Позаакційна (базова) 2,5% на день (912,5% річних). Відповідно до п. 1.4.3. Договору денна процентна ставка на дату укладення Договору складає: За базовою ставкою за весь строк користування кредитом 2,5%, за зниженою процентною ставкою за весь строк користування кредитом (Позикою) 1,75%. Відповідно до п. 1.9 Договору розрахунок сукупної вартості Позики за Дисконтною (зниженою) процентною ставкою та термін платежу згідно строку передбаченого п. 1.2. цього Договору, зазначені в Графіку розрахунків (таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику), який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1 до Договору). Згідно п. 2.2.2.1. Договору позичальник зобов`язаний вчасно повернути позику, сплатити проценти за користування позикою в порядку, визначеному цим договором. Згідно п. 3.2 Договору порушення умов цього договору вважається його невиконання або неналежне виконання або отримання позики позичальником при використанні недостовірної, неправдивої, неповної, або помилкової інформації. Так, з додатку №1 до Договору, а саме Графіку розрахунків та таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику (а.с. 32), вбачається, що загальна вартість кредиту складає 9150,00 гривень, з яких: 6000,00 грн - сума кредиту, 3150,00 грн проценти за користування кредитом, нараховані за період з 12.02.2024 по 13.03.2024, строк, на який надано кредит - 30 днів. Водночас, відповідно до п. 1.5 Договору у випадку користування позикою понад строк, встановлений п. 1.2. Договору, з наступного дня після спливу строку вказаного в п. 1.2 цього Договору умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,75% на день (з урахування Програми Лояльності ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», Правил акції ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» «Повторний кредит») перераховуються і до взаємовідносин між Сторонами застосовується Позаакційна (Базова) процентна ставка в розмірі 2,5% на день від суми Позики за кожен день користування Позикою. В ході розгляду справи, судом встановлено, що сума заборгованості за відсотками нарахована в період з 12.02.2024 по 23.10.2024, тобто поза межами строку кредиту. Отже, враховуючи вищевикладене та враховуючи, що відповідачка порушила взяті на себе зобов`язання щодо повернення позики у розмірі 6000,00 грн, користувалася позикою понад строк надання позики, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за відсотками, нараховану в межах строку кредитування з 12.02.2024 по 13.03.2024, саме у розмірі 4500,00 грн. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, а тому стягує з [PERSON] на користь ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» заборгованість за договором надання грошових коштів у позику № 3015320224 від 12 лютого 2024 року у розмірі 10500,00 грн. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн (а.с. 8). Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. 1, ч. 2 якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідачки на користь позивача стягується судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 578,73грн.

Outcome: partial