Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути заборгованість за укладеним кредитним договором № 22039000294390 у сумі 87 765,58 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, з яких 53 048,92 грн. заборгованість по тілу кредиту; 82,22 грн. прострочена заборгованість по відсоткам, 32 452,20 грн. комісія, 1 877,03 грн. збитки від інфляції та 3% річних в сумі 305,21 грн. В обґрунтування вимог зазначено про укладення 11 лютого 2020 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] кредитного договору №22039000294390, за умовами якого банком надано позичальникові грошові кошти зі сплатою процентів за користування ними. АТ «Банк Кредит Дніпро» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, надавши позичальнику кредит в обумовленому розмірі, однак позичальник не виконав належним чином взяті на себе кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість.15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено договір факторингу №15/12/2021, за умовами якого АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило на користь ТОВ «Цикл Фінанс» право вимоги до позичальників, у тому числі за кредитним договором №22039000294390. Зважаючи на те, шо [PERSON] продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів ТОВ «Цикл Фінанс» , з метою захисту прав нового кредитора, просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 31 жовтня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явилися. Згідно прохальної частини позовної заяви, представник позивача Дорошенко М.А. просить проводити розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомив причини неявки, відзиву не подав. Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як установлено судом та підтверджується письмовими доказами, 11.02.2020 між [PERSON] та Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» було укладено кредитний договір №22039000294390, за умовами якого банк надає клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені договором, а також здійснити інші платежі за кредитом у встановлені договором строки та розмірах, та виконати свої зобов`язання за договором в повному обсязі. За умовами п.1.2 договору, банк надав [PERSON] грошові кошти (кредит) на таких умовах: сума кредиту 53 640,00 грн.; строк кредитування 48 місяці, цільове призначення на споживчі потреби; щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 11.02.2020 по 10.03.2021 - 3% від суми кредиту, з 11.03.2021 по 10.03.2022 -2,5% від суми кредиту, з 11.03.2022 по 10.03.2023 - 1,5% від суми кредиту, з 11.03.2023 по 11.02.2024 - 0,925% від суми кредиту; процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у розмірі 0,001% річних на строкову заборгованість та в розмірі 56% річних - на прострочену заборгованість. Згідно з п.2.1 договору, платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюються у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів. Дата та розмір обов`язкових платежів зазначені в графіку платежів, що викладені в розділі 4 договору. З умовами договору [PERSON] погодився, власноруч його підписавши. Відтак, після підписання кредитного договору відповідач власним підписом засвідчив факт взяття на себе відповідного зобов`язання, а саме, повернути надані в тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та комісію, що передбачені кредитним договором. Згідно наданих до суду виписок по рахунку, відповідач [PERSON] не в повному обсязі здійснював платежі по погашенню кредиту відповідно до Графіку платежів та в межах строку дії договору кредит не повернув. У частині першій статті 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно частини першоїстатті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За частиною першоюстатті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно достатті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зроблено висновок, що «припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другоюстатті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив нарахування відсотків за користування кредитними коштами у межах строку дії кредитного договору, розрахунок яких було здійснено на підставі боргу по тілу кредиту, що підтверджується наданим до суду розрахунком, який не спростований відповідачем, які і не спростовано відсутність його волевиявлення на погодження вказаної процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту. Відповідно до п.1 ч.1ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зіст.1077 ЦК України,за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Таким чином договір факторингу є одним з різновидів правочинів з відступлення права вимоги. Матеріалами справи підтверджено, що 15 грудня 2021 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» було укладено договір факторингу №15/12/21, за умовами якого АТ «Банк Кредит Дніпро» передає (відступає) фактору ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» права вимоги до боржників, які виникли у банку внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів, та які входять до портфелю заборгованості, у тому числі за кредитним договором № 22039000294390 від 11.02.2020. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №15/12/21 від 15.12.2021 до ТОВ «Цикл Фінанс» від АТ «Банк Кредит Дніпро» перейшло право вимоги за кредитним договором № 22039000294390 від 11.02.2020, укладеним із [PERSON] , на загальну суму вимог 85 583,34 грн. Отже, АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило право вимоги до відповідача на користь позивача ТОВ «Цикл Фінанс» і таке відступлення відповідає вимогам п.1 ч.1 ст.512, ст.513 ЦК України, що визначає правомірність звернення позивача до суду з вимогами до [PERSON] як дійсним кредитором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, якою передбачено право кредитора вимагати сплати суми боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми ( ч.2 ст. 625 ЦК України). Так, правовідносини, які склалися на підставі кредитних договорів, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.» Таким чином, внаслідок невиконання [PERSON] зобов`язання з повернення кредитних коштів, у ТОВ «Цикл Фінанс» виникло право вимоги до нього про сплату 3% річних за користування грошовими коштами та інфляційних витрат у розмірі, наведеному у тексті позовної заяви розрахунку заборгованості. Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та 3% річних, нарахованих після сплину строку кредитування за період з 15.12.2021 (дня набуття права вимоги до відповідача) до 23.02.2022 виключно (дня, що передував введенню в Україні воєнного стану та обмежень на застосування ст.625 ЦК України) на заборгованість за тілом кредиту, узгоджуються з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним зобов`язанням перед ТОВ «Цикл Фінанс» становить в сумі 87 765,58 грн., з яких: - 53 048,92 грн. - заборгованість по тілу кредиту; - 82,22 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам; - 32 452,2 грн. - прострочена заборгованість по комісії, - 1 877,03 грн. - збитки від інфляції; - 305,21 грн. - 3% річних. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частинаперша статті 2 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, ураховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2 422,40 грн., сплачений ним при подачі позову, тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) зазначено, що в разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справ. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19. До заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу позивачем додано копії договору про надання правничої допомоги, акту прийому-передачі послуг, квитанції про сплату гонорару, тощо. Ураховуючи викладене, беручи до уваги ціну позову та відсутність клопотань чи заперечень відповідача заперечень чи клопотань про зменшення розміру витрат не заявляв, вимога позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню.

Outcome: approved