Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-26 00:00:00

[PERSON] у січні 2024 року звернувся до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] , яка за життя склала заповіт та усе своє майно заповіла йому, як онукові. Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина на все належне їй майно, до складу якого входить: житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами та земельні ділянки, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка на право постійного користування землею, що знаходиться на території Білківської сільської ради. Позивач, як спадкоємець за заповітом, після смерті [PERSON] спадщину прийняв та у передбачений законом строк подав заяву про прийняття спадщини до нотаріуса, за наслідками подання якої була заведена спадкова справа. 18.04.2023 позивач звернувся до приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Гребіника О.Д. з метою оформлення своїх спадкових прав та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але у вчиненні даної нотаріальної дії постановою нотаріуса йому було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно. Факт перебування у власності [PERSON] житлового будинку та земельних ділянок підтверджується виписками з погосподарських книг. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд визнати за ним у порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] : - право власності на житловий будинок (садибного типу загальною площею 53,4 м.кв., житловою площею 21,6 м.кв. (літ. «А») з господарськими будівлями та спорудами: прибудова (літ. «а»), літня кухня (літ. «Б»), сарай (літ. «В»), сарай (літ. «Г»), сарай (літ. «Д»), погріб (літ. «пг»), ворота («№1»), огорожа («№2»), огорожа («№3»), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - право власності на земельну ділянку площею 0,50 га, з яких 0,46 га рілля, 0,04 га під двором, на якій розташований житловий будинок з прибудовою та господарськими будівлями, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; - право власності на земельну ділянку площею 1,44 га, що розташована на території Білківської сільської ради та засвідчена Державним актом на право постійного користування землею серії СМ №000008, який зареєстровано в книзі державних актів за №6, на підставі рішення сесії Білківської сільської ради народних депутатів Тростянецького району Сумської області від 07.07.1994. Ухвалою судді Тростянецького районного суду Сумської області Щербаченко М.В. від 05.02.2024 було відкрито провадження у даній справі та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 27.02.2024 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Також, за клопотанням позивача було витребувано докази у справі. Ухвалою судді Тростянецького районного суду Сумської області Огієнка О.О. від 08.04.2024 прийнято справу до свого провадження та повторно розпочато розгляд справи по суті за правилами загального позовного провадження. У судове засідання сторони та третя особа не з`явилися. Позивач подав заяву в якій зазначив, що просить суд розглянути справу без його участі, позов підтримує та просить задовольнити. Представниця відповідача подала заяву, у якій зазначила, що просить суд розглядати справу без її участі та щодо ухвалення рішення покладається на розсуд суду. Третя особа, приватний нотаріусГребіник О.Д., також подав заяву в якій зазначив, що просить розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини пов`язані із спадковими спорами, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Установлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , є онуком [PERSON] , який помер [INFO] у с. Новоселівка Тростянецького району Сумської області, та [PERSON] , яка померла [INFO] у м.\~Тростянець Охтирського району Сумської області (а.с. 6, 26, 132, 133, 136, 137, 168). За життя, [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений 08.06.2006 секретарем виконавчого комітету Білківської сільської ради Тростянецького району Сумської області Маленко В.Д. та зареєстрований\~у реєстрі\~за №\~859.\~Вказаним заповітом\~ [PERSON] на\~випадок смерті\~зробив розпорядження\~про те,\~що трактор ЮМЗ-6, 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , причеп, плуг, культиватор заповідає [PERSON] (а.с. 165). Також,\~за життя,\~ [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений 08.09.2015 секретарем виконавчого комітету Білківської сільської ради Тростянецького району Сумської області Маленко В.Д. та зареєстрований у реєстрі за № 205.\~Вказаним заповітом\~ [PERSON] на випадок смерті зробила розпорядження про те, що усе своє майно заповідає [PERSON] , [INFO] (а.с. 25, 122). Відповідно до\~повідомлення та\~інформаційних довідок\~зі Спадкового\~реєстру №\~78259479,\~78259503\~від 06.09.2024,\~наданих приватним\~нотаріусом Охтирського\~районного нотаріального округу СМУ Міністерства юстиції України Гребіник О.Д. після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , була заведена спадкова справа Тростянецькою районною державною нотаріальною конторою 21.08.2010 за № 388. 10.12.2010 були видані свідоцтва про право на спадщину (а.с. 144-146). Згідно повідомлення та інформаційної довідки із Спадкового реєстру №\~79394335 від 03.12.2024, наданих державним нотаріусом Другої охтирської державної нотаріальної контори СМУ Міністерства юстиції України Воропай В.В., після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , була заведена спадкова справа Тростянецькою районною державною нотаріальною конторою за № 388/2010 де є заява про прийняття спадщини за заповітом від імені [PERSON] та від [PERSON] про небажання отримувати обов`язкову частку на майно вказане в заповіті. 10.12.2010 Тростянецькою районною державною нотаріальною конторою були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 4,15 га на території Білківської сільської ради на ім`я [PERSON] та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на трактор на ім`я [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] був посвідчений 08.06.2006 Білківською сільською радою та зареєстрований у реєстрі за №\~859 (а.с. 163-164). Відповідно до\~повідомлення та\~інформаційних довідок\~із Спадкового\~реєстру №\~77089201,\~77089215\~від 24.05.2024,\~наданих приватним\~нотаріусом Охтирського\~районного нотаріального округу СМУ Міністерства юстиції України Гребіник О.Д., після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заведена спадкова справа 30.08.2022 за № 141/2022. На ім`я [PERSON] 12.04.2023 були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Від імені [PERSON] Білківською сільською радою Тростянецького району Сумської області 08.09.2015 був посвідчений заповіт (а.с. 118-121). Отже, судом установлено, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла за законом [PERSON] , а також прийняв спадщину за заповітом [PERSON] . В подальшому, після смерті [PERSON] спадщину прийняв [PERSON] за заповітом. Інших спадкоємців, крім позивача, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] \~та[PERSON] , судом не установлено. Постановою приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу СМУ Міністерства юстиції України Гребіника О.Д. від 18.04.2023 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , на земельну ділянку та житловий будинок, що розташовані по [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю документів, що посвідчують належність спадкодавцю спадкового майна (а.с 9). Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , позивач обґрунтовано звернувся до суду. З довідки виданої старостою Білківського старостинського округу Тростянецької міської ради від 16.10.2023 за №\~44/01-24 вбачається, що відповідно до записів погосподарської книги №\~9 за 2001-2005 роки, за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] (зазначений як голова господарства) та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до запису погосподарської книги № 9 за 2006-2010 роки, [PERSON] помер [INFO] , а за адресою: [ADDRESS] залишилась зареєстрована [PERSON] . Відповідно до запису погосподарської книги №\~18 за 2021-2025 роки, [PERSON] померла [INFO] . На даний час за вказаною адресою ніхто не зареєстрований (а.с. 8). Згідно інформаційної довідки Комунального підприємства Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» від 04.08.2023 за № 1107 та технічного\~паспорта на\~будинок станом на 04.08.2023 за адресою: [ADDRESS] розташовані наступні будівлі та споруди: житловий будинок (садибного типу) загальною площею 53,4 м.кв., житловою площею 21,6 м.кв. (літ. «А») з господарськими будівлями та спорудами: прибудова (літ. «а»), літня кухня (літ. «Б»), сарай (літ. «В»), сарай (літ. «Г»), сарай (літ. «Д»), погріб (літ. «пг»), ворота («№1»), огорожа («№2»), огорожа («№3»). Станом на\~31.12.2012\~реєстрація права\~відсутня.Житловий будинок з прибудовою та господарські будівлі побудовані до 05.08.1992 узаконення не потребують, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 за № 406 (а.с. 14). Рішенням виконавчого комітету Білківської сільської Ради народних депутатів Тростянецького району Сумської області від 27.07.1993 за № 32 «Розгляд та затвердження заяв громадян про приватизацію присадибних земельних ділянок» було передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,50 га, із яких 0,46 га рілля, 0,04 га під двором, що розташована у [ADDRESS] (а.с. 11-13). Згідно державного акта на право постійного користування землею серії СМ № 000008 від 09.06.1995 [PERSON] на підставі рішення сесії Білківської сільської Ради народних депутатів Тростянецького району Сумської області від 07.07.1994 була надана у постійне користування земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 1,44 га в межах згідно з планом, що знаходиться на території Білківської сільської ради (а.с. 10). Відповідно до повідомлення Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 06.03.2024 за № 624/15-24 у книгах реєстрації державних актів на право приватної власності на землю, на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , факту реєстрації державних актів не встановлено (а.с. 101). Мотивована оцінка аргументів позивача з посиланням на норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Щодо вимог\~позивача про\~визнання права\~власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає таке. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Чинне на час побудови будівель спірного житлового будинку з господарськими побудовами та спорудами законодавство не обмежувало строки видачі правовстановлюючих документів і реєстрації закінченого будівництвом житла. Відповідно до пункту 6 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженої наказом Мінкомунгоспу УРСР від 31.01.1966 не підлягали реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 за № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Отже, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі тощо. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1)\~реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Досліджені під час судового розгляду докази у сукупності не дають підстав для розумного сумніву в тому, що саме [PERSON] , який помер [INFO] , а після його смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , належав на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] . Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За таких обставин, оскільки [PERSON] згідно з положеннями пункту 1 статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , а позивач як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину після її смерті і таким чином, набув у порядку спадкування за заповітом право власності на набуте [PERSON] у передбаченому чинним на той час законодавством порядку нерухоме майно, а тому захищаючи охоронювані законом права позивача, таке право в порядку спадкування за законом слід визнати за ним рішенням суду. Щодо вимог\~позивача про\~визнання права\~власності на земельну ділянку площею 0,50 га, з яких 0,46 га рілля, 0,04 га під двором, на якій розташований житловий будинок з прибудовою та господарськими будівлями, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає таке. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1)\~реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно з частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності. Земельний кодекс України у редакції чинній до 01 січня 2013 року, установлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано-право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком установлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 14-652цс18. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті [PERSON] , набув право на спадкування усіх її прав та обов`язків, що належали останній, включно із правом на завершення приватизації земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , однак через відсутність правовстановлюючого документа позивач, згідно із положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат», не одержав у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, тому захищаючи охоронювані законом права позивача, таке право у порядку спадкування за заповітом слід визнати за ним рішенням суду. Щодо вимог\~позивача про\~визнання права\~власності наземельну ділянку площею 1,44 га, що розташована на території Білківської сільської ради та засвідчена державним актом на право постійного користування землею серії СМ №000008, який зареєстровано в книзі державних актів за №6, на підставі рішення сесії Білківської сільської ради народних депутатів Тростянецького району Сумської області від 07.07.1994, суд зазначає таке. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Як установлено судом, [PERSON] , за життя, на підставі рішення сесії Білківської сільської Ради народних депутатів Тростянецького району Сумської області від 07.07.1994, набув право постійного користування земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства площею 1,44 га в межах згідно з планом, що знаходиться на території Білківської сільської ради та отримав державний акт на право постійного користування землею серії СМ № 000008 від 09.06.1995. На час набуття [PERSON] права постійного користування спірною земельною ділянкою був чинний Земельний кодекс України від 18 грудня 1990 року\~(далі -\~ЗК України 1990 року), яким було закріплено право колективної і приватної власності громадян на землю, зокрема, право громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства тощо (стаття 6). Положеннями ст. 7 ЗК України 1990 року передбачалося, що громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства із земель, що перебувають у державній власності, земля також надавалася у постійне користування (без заздалегідь установленого строку), а для городництва, сінокосіння, випасання худоби, ведення селянського (фермерського) господарства - у тимчасове користування (короткострокове - до трьох років і довгострокове - від трьох до двадцяти п`яти років). Стаття 22 ЗК України 1990 року (чинна на час видачі [PERSON] , державного акта) встановлювала, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Отже, ЗК України 1990 року передбачав право фізичних осіб набувати земельні ділянки у постійне користування (як окремий правовий титул) для ведення особистого підсобного господарства. Разом з тим, після набрання чинності з 01.01.2002 Земельним кодексом України від 25.10.2001 фізичні особи були виключені із суб`єктів, які можуть мати земельні ділянки на праві постійного користування. Так, згідно зі\~\~статтею 92 Земельного кодексу України 2001 року\~\~право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Перелік суб`єктів, які набувають право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності, який визначено частиною 2 статті 92 Земельного кодексу України 2001 року\~\~ постійно розширюється і зазнає змін, не містить фізичних осіб щодо прав постійного користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Пунктом 6\~\~розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України 2001 року\~\~ у редакції, яка діяла з 01.01.2002 до 22.09.2005, було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01.01.2002, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008 переоформити право постійного користування на право власності або право оренди. Проте\~\~Конституційний Суд України рішенням № 5-рп/2005 від 22.09.2005\~\~визнав таким, що не відповідає\~\~Конституції України\~\~(є неконституційним) положення пункту 6\~\~розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України 2001 року\~\~ щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення. Таким чином, користувачі земельних ділянок, право яких посвідчене державним актом на право постійного користування землею, не можуть бути позбавлені права користування і не зобов`язані переоформити його на право власності чи укласти договір оренди земельної ділянки. На правовідносини щодо такого володіння поширюються гарантії, встановлені статтею 1 Протоколу Першого Конвенції та статтею 41\~Конституції України. Ці норми не лише гарантують право постійного користування землею (як різновид мирного володіння майном в розумінні Конвенції та як речове право, захищене\~статтею 41 Конституції України), а й обмежують у можливості припинити відповідне право. Отже, дії державних органів щодо надання земельних ділянок громадянам у постійне користування були припинені, проте ті особи, які набули це право у встановленому законом порядку, зберегли його, оскільки законодавство не містить норми, яка дозволяла б припинити право громадянина України постійного користування земельною ділянкою, а тому таке право є дійсним. Відповідно до частини другої\~статті 407 ЦК України\~та частини другої\~статті 102 Земельного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може передаватися у порядку спадкування. При цьому згідно із частиною другою\~статті 395 ЦК України\~законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із\~статтею 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки,\~що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права;\~\~2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;\~\~3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені\~статтею 608 ЦК України\~(стаття 1219 ЦК України). Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут) (стаття 1225 ЦK України). Таким чином, враховуючи те, що зі смертю особи не відбувається припинення прав і обов`язків, окрім тих, перелік яких визначено у\~статті 1219 ЦК України\~спадкоємець стає учасником правовідношення з постійного користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року\~у справі № 368/54/17, яка конкретизована постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №\~179/1043/16-ц. Так, відповідно до пункту 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц, в якому викладено висновки щодо застосування норм права, статті 27 і 114 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, а також\~стаття 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року\~не передбачали припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи. Тому право постійного користування (на підставі відповідного державного акта)\~земельною ділянкою не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки. Отже, належне [PERSON] , право на постійне користування земельною ділянкою площею 1,44 га, розташованою на території Білківської сільської ради (на даний час територія Тростянецької об`єднаної територіальної громади Сумської області), наданою для ведення особистого підсобного господарства на підставі рішення сесії Білківської сільської Ради народних депутатів Тростянецького району Сумської області від 07.07.1994, як майнове право, увійшло до складу спадщини після його смерті та може успадковуватися на загальних підставах. Відповідно до\~положень ст.\~1223\~ЦК України\~право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. Враховуючи установлені судом обставини, а також вимоги вищевикладеного чинного законодавства позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] ,\~яка прийняла\~спадщину після\~смерті [PERSON] ,має право на спадкування права на постійне користування земельною ділянкою площею 1,44 га, розташованою на території Білківської сільської ради (на даний час територія Тростянецької об`єднаної територіальної громади Сумської області), яке належало [PERSON] ,на підставі державного акта на право постійного користування землею серії СМ № 000008 від 09.06.1995. Отже позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial