Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-26 00:00:00

представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Кудіна А. В. звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 2000678477 у розмірі 30 837,66 грн. з яких: 20 227,90 грн. загальна сума боргу по тілу та 10 609,76 грн. загальна сума боргу по відсотках; за договором позики № 77121797 в розмірі 3 775,35 грн. з яких: 1 046,49 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу та 2 728,86 грн. сума заборгованості за відсотками. Позовні вимоги мотивує тим, що 01.09.2012 року між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2000678477, відповідно до якого відповідач отримала кредит та зобов`язалась його повернути в порядку та строки, визначені договором. В подальшому, 13.10.2023 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 13/10/23, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитними договорами № 2000678477. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором позики № 2000678477 у розмірі 30 837,66 грн. з яких: 20 227,90 грн. загальна сума боргу по тілу та 10 609,76 грн. загальна сума боргу по відсоткам. Окрім цього, 14.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений договір позики № 77121797, відповідно до якого відповідач отримала позику та зобов`язався її повернути в порядку та строки, визначені договором. 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 77121797 від 14.12.2021 року. Відповідач свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором позики № 77121797 в розмірі 3 775,35 грн. з яких: 1 046,49 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу та 2 728,86 грн. сума заборгованості за відсотками. З врахуванням викладеного, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просить суд стягнути з [PERSON] за кредитним договором та договором позики 34 613,01 грн., а також та понесені судові витрати у справі. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09.09.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками рекомендованою поштовою кореспонденцією. 21.10.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] , в якому вона просить відмовити у задоволенні позовної заяви. Зазначає, що вона дійсно 01.09.2012 року уклала з АТ «ОТП БАНК» кредитний договір № 2000678477 на суму 8 538,00 грн. За період з 01.09.2012 року по 01.08.2013 року за користування кредитом вона сплатила тіло кредиту 8 538,00 грн. та нараховані проценти 0,45 грн. Відповідно станом 14.10.2024 року в неї відсутні боргові зобов`язання за кредитним договором № 2000678477 від 01.09.2012 року, оскільки до 01.09.2013 року вона погасила всю заборгованість, що підтверджується довідкою виданою АТ «ОТП БАНК» від 14.10.2024 року. Також вказує на те, що позивачем не надано доказів на обґрунтування розрахунків з приводу наявності станом ні на 13.10.2023 року, ні на 19.07.2024 року заборгованості саме 30 837,66 грн. за договором № 2000678477 від 01.09.2012 року. Водночас у доданому позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2000678477 від 11.06.2013 року за період з 13.10.2023 року по 30.06.2024 року вказано, що договір № 2000678477 від 11.06.2013 року, такого договору вона не укладала і позивач такого договору до матеріалів справи не долучив. Відповідно жодних зобов`язань за кредитним договором № 2000678477 від 11.06.2013 року в неї немає і не може бути. Згідно договору позики № 77121797 від 14.12.2021 року вона отримала 10 500,00 грн., повністю виплатила заборгованість за даним договором, що підтверджується квитанцією. 13.11.2024\~року від\~представника позивача\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» -\~Покаса В.\~С.\~на адресу\~суду надійшла\~відповідь на\~відзив,\~в якій\~останній зазначає,\~що доводи\~наведені у\~відзиві є\~необґрунтованим та\~безпідставними.ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювало жодних додаткових нарахувань і не застосовувало жодних штрафних санкцій до відповідача. Всі нараховані відсотки, неустойка за порушення кредитних зобов`язань, нараховувались виключно первісним кредитором, а саме АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів». Відповідач розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростував, не надав власний розрахунок наявної заборгованості, в цілому заперечивши позовні вимоги. Клопотання про проведення експертизи з метою визначення механізму і розміру нарахованих сум, що склали заборгованість відповідач суду також не заявив. Доказів про повернення коштів на умовах та в порядку визначеними кредитними договорами ні перед первісними, ні перед новим кредитором відповідач суду не надав. Самим відповідачем у відзиві не заперечується факт отримання грошових коштів за кредитним договором. Разом з відповіддю на відзив представник позивача подав клопотання про витребування необхідних доказів та пояснень від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а саме: інформацію щодо наявності у [PERSON] , дата народження: [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , картки банку (рахунку) у банку станом з 14.12.2021 року; інформацію щодо належності [PERSON] , дата народження: [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , картки банку (рахунку) [NUMBER] ; інформацію щодо надходження на картку банка (рахунок) № [NUMBER] грошових коштів у розмірі 10 500,00 грн. в період з 14.12.2021 року по 24.12.2021 року; виписку по картці банку (рахунку) № [NUMBER] за період з 14.12.2021 року по 24.12.2021 року. Суд, вивчивши зміст поданого клопотання, дослідивши його в сукупності з наявними в матеріалах справи доказами, дійшов до висновку про необхідність відмови в його задоволенні з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України у клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Клопотання про витребування доказів не містить ніяких відомостей щодо обставини, які може підтвердити кожен із доказів, які просить витребувати представник відповідача, або аргументи, які вони можуть спростувати у даній справі, яка стосується спору. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Положеннями ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 628, 629 ЦК України). Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 01.09.2012 року між [PERSON] та АТ «ОТП БАНК» було укладено кредитний договір № 2000678477, відповідно до якого [PERSON] надано кредит у сумі 8 538,00 грн., строком на 12 місяців із нарахуванням процентів за користування кредитом в розмірі 0,01 % на річних /а.с. 7-8/. 13.10.2023 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 13/10/23 відповідно до умов якого АТ «ОТП БАНК» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, в розмірі портфеля заборгованості, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження АТ «ОТП БАНК» за плату на умовах, визначених цим договором /а.с. 17-18/. Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 13/10/23 від 13.10.2023 року вбачається, що АТ «ОТП БАНК» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за кредитним договором № 2000678477, який був укладений з [PERSON] . Загальна сума заборгованості 30 837,66 грн /а.с. 19/. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2000678477\~від 11.06.2013\~року за період з 13.10.2023 року по 30.06.2024 року заборгованість [PERSON] становить 30 837,66 грн. з яких: 20\~227,90\~грн.\~ загальна\~сума боргу\~по тілу та 10 609,76 грн. загальна сума боргу по відсоткам /а.с. 16/. Тобто позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором 2000678477 від 01.09.2012 року, однак розрахунок долучає за кредитним договором № 2000678477 від 11.06.2013 року. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Положеннями ст. 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Стаття 1049 ЦК України зобов`язує позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частки позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Як зазначено у ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. За твердженням позивача, відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув надану йому позику та не сплатив відсотки в строки, передбачені кредитним договором. З долученої довідки відповідачем, виданої АТ «ОТП БАНК», [PERSON] отримала кредит згідно кредитного договору № 2000678477 від 01.09.2012 року. За період з 01.09.2012 року по 01.08.2013 року позичальник сплатив тіло кредиту\~ 8\~538,00\~грн. та нараховані проценти 0,45 грн /а.с. 59/. Як вбачається із довідки виданої АТ «ОТП БАНК» від 14.10.2024 року, долученої відповідачем до матеріалів справи, станом на 14.10.2024 року [PERSON] виконала боргові зобов`язання за кредитним договором № 2000678477\~від 01.09.2012\~року укладений між позичальником та банком у повному обсязі. У позичальника відсутні боргові зобов`язання за кредитним договором /а.с. 58/. Також суд звертає увагу, що при подачі відповіді на відзив, у такій зазначається, що 13.10.2023\~року [PERSON] уклала із АТ «ОТП БАНК» кредитний договір 2000678477, однак такий договір у матеріалах справи відсутній, як і обґрунтування щодо стягнення заборгованості за таким договором, оскільки в матеріалах позовної заяви міститься лише кредитний договір № 2000678477 від 01.09.2012 року. Наведені розбіжності у позовній заяві та доказах, які долученні на підтвердження фактів викладених у такій, унеможливлюють суду встановити що [PERSON] не виконала зобов`язання за кредитним договором № 2000678477 від 01.09.2012 року, який міститься в матеріалах справи, та що право вимоги за таким, згідно договору факторингу, набув позивач. Щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором позики № 77121797 від 14.12.2021 року, яка заявлена позивачем до стягнення, суд зазначає наступне. 14.12.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 77121797, який був підписаний електронним підписом позичальника, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 10 500,00 грн., строком на 30 днів із нарахуванням процентів за користування кредитом в розмірі 1,99 % на день /а.с. 24/. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 14/06/21 відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується відступити право грошової вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за плату на умовах, визначених цим договором /а.с. 25-26/. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 20 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики № 77121797 в розмірі 3 775,35 грн /а.с. 30/. Згідно розрахунку заборгованості за договором № 77121797 від 14.12.2021 року за період з 20.03.2024 року по 30.06.2024 року відповідач [PERSON] має заборгованість в розмірі 3 775,35 грн. з яких: 1 046,49 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу та 2 728,86 грн. сума заборгованості за відсотками /а.с. 31/. Представником позивача до матеріалів справи також долучено реєстр боржників № 20 від 20.03.2024 року, згідно якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги заборгованості до боржника [PERSON] , за договором № 4278829 від 08.07.2023 року у сумі 30 956,25 грн./а.с. 113/. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 року у справі № 906/1174/18. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст. 517 ЦК України). Відповідно до ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 року у справі № 761/33403/17). Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Зазначена правова позиція узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.08.2023 року за наслідком розгляду справи № 910/19199/21. З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Саме на первісного кредитора покладено обов`язок представити новому кредитору всі документі, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника, оскільки правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Таким чином, оскільки позивачем не долучено необхідних доказів на підтвердження відступлення права за договором № 77121797 від 14.12.2021 року та розрахунку заборгованості за даним договором, тому суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за договором позики № 77121797 від 14.12.2021 року слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

Outcome: dismissed