Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, Львівська районна адміністрація, [PERSON] про визнання недійсним та скасування розпорядження, державного акту, визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, просила про визнання недійсним та скасування розпорядження голови Городоцької районної державної адміністрації Ради народних депутатів №92 від 22.02.2002 в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,4308 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та Державного акта серія ІІІ-ЛВ №\~037703 на право приватної власності на землю, виданого 25.02.2002 на ім`я [PERSON] , скасувавши в Поземельній книзі запис про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку, визнання за [PERSON] права на 1/2 частини земельної частки (паю) від загальної площі 2,\~02 ум.кад.га, що на території Городоцької міської ради Львівської області згідно Сертифікату на землю (середню земельну частку) серія ЛВ №\~141698 від 03.04.1997 за реєстровим №\~314, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов мотивувала тим, що після смерті її матері [PERSON] [INFO] відкрилась спадщина на майно, зокрема право на земельну частку (пай) загальною площею 2,02 ум.кад.га, що на території Городоцької міської ради Львівської області, що [PERSON] за життя розпорядилась своїм майном, склала заповіт, яким все своє майно заповіла в рівних частинах донькам [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки Державний акт серія ІІІ-ЛВ №\~027703 від 25.02.2002 на право приватної власності на землю, виданий після смерті [PERSON] . В інший спосіб, як звернутись з означеним позовом до суду вона оформити спадщину не може, просила позов задовольнити. Представник позивачки [PERSON] подала до суду заяву у якій просила позов задовольнити, справу розглядати за її відсутності та за відсутності позивачки. Представник відповідача Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належно. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, позовні вимоги не заперечили. Відповідно до положень ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , що убачається із копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті, слід застосовувати положення ЦК Української\~РСР в редакції 1963 року. Так, ст.\~524\~ЦК УРСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 2 ст.\~548\~ЦК УРСР в редакції 1963 року, прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.07.2012 убачається, що [PERSON] , дочка [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняла спадщину після смерті матері (а.с. 10). Як убачається із матеріалів справи [PERSON] за життя розпорядилась своїм майном, склала заповіт, що посвідчений 24.07.1987 секретарем Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області, за реєстровим №\~12, яким все своє майно заповіла в рівних частинах донькам [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). На підставі положень ст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. З матеріалів справи убачається, що позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с. 10, 11). За вимогами ст. 373 ЦК України, ст.\~81\~ЗК України право власності (право) на земельну ділянку набувається і здійснюється по закону. Громадяни України набувають права на земельні ділянки на підставі договорів, в т.ч. дарування, прийняття спадщини, тощо. Пункт 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 №\~7 передбачає, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Вказане також узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №587/2672/19 (провадження №61-14568св20), викладеною в постанові від 05 березня 2021 року. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №\~599/1833/15-ц (провадження №\~61-4320св18), у постанові від 03 липня 2019 року у справі №\~179/2279/17 (провадження №\~61-395св19), у постанові від 18 листопада 2020 року у справі №\~551/1075/17 (провадження №\~61-15000св19). Згідно положень ст.\~236\~ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст.\~236\~ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. За положеннями ст.\~210\~ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, згідно положень абз.1 ч.1 ст.2\~ЗУ «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 3 вищеозначеного Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухоме майно, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За положеннями ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як вбачається із Державного акту серія ІІІ-ЛВ №\~037703 на право приватної власності на землю, виданого на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження голови Городоцької районної державної адміністрації Ради народних депутатів №\~92 від 25.02.2002 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на землю за №\~505, датою його видачі є 25.02.2002 (а.с. 14). [PERSON] померла [INFO] , що убачається із копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с. 9). Оскільки на час видачі Державного акту серія ІІІ-ЛВ №\~037703 виданого 25.02.2002 на ім`я [PERSON] , на підставі розпорядження голови Городоцької районної державної адміністрації Ради народних депутатів №\~92 від 25.02.2002 остання померла - такий Державний акт слід визнати недійсним, як і розпорядження на підставі якого він виданий, у частині передачі земельної ділянки у власність [PERSON] . Водночас, із копії Сертифікату серія ЛВ №\~141698 від 03.04.1997, виданого на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації №84 від 22.04.1996, видно, що [PERSON] належало право на земельну частку (пай) площею 2,\~02 умовних кадастрових гектари, на території с. Малий Любінь, Великолюбінської селищної ради. Вказане свідчить про те, що [PERSON] , ще за життя була внесена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), за життя отримала Сертифікат про право на земельну частку (пай), а отже видача бланку Державного акту після її смерті не може слугувати до звуження прав її спадкоємців та відмовою до визнання за ним права на пай в порядку спадкування. А відтак належне [PERSON] на час смерті право на земельну частку (пай) площею 2,02 умовних кадастрових гектари, входить в склад спадщини після її смерті. Вказане також узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №\~587/2672/19 (провадження №\~61-14568св20), викладеною в постанові від 05 березня 2021 року. Із змісту позовної заяви, із матеріалів спадкової справи №\~142/99 видно, що позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Листом державного нотаріуса Городоцької державної нотаріальної контори Львівської області Шаравари В.В. №\~162/01-16 від 04.03.2024 позивачці повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на вищеозначену земельну ділянку, оскільки Державний акт серія ІІІ-ЛВ №\~037703 від 25.02.2002 на право приватної власності на землю, виданий після смерті спадкодавця. Отже, оскільки [PERSON] при житті фактично належало право на земельну частку (пай) згідно вищеозначеного Сертифікату, саме це право входить до складу спадщини, після її смерті, що позивачка прийняла спадщину після смерті матері, отже є підстави до визнання за нею права на 1/2 частину земельної частки (паю) площею 2,\~02 в умовних кадастрових гектари, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] .

Outcome: approved