Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом. В обгрунтування позову зазначила, що відповідач у справі є її батьком. У 2012 році батько покинув родину та став проживати окремо, згодом шлюб між батьками було розірвано. З того часу батько фактично усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: не цікавився її життям, успіхами у навчанні, здоров`ям, фізичним та духовним розвитком, не відівідував її вдома, ні по місцю дошкільного чи навчального закладу, за весь час перебування у садочку чи в школі не був присутнім на заходах, які там проводились (батьківські збори, урочисті події, інше). Відповідач постійно ігнорував її прохання на зустрічі, не відводив її у кафе, кіно чи будь-яке інше розважальне місце для дітей, видумуючи усілякі необ`єктивні поводи, приводи та причини. Відповідач взагалі не проявляв зацікавленості в її підготовці до самостійного життя. Таким чином, на думку позивача, відповідач не спілкувався з нею, як з дитиною в обсязі необхідному для нормального самоусвідомлення, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу, не створював належних та необхідних умов для навчання та здобуття належної освіти, не проявляв зацікавленості в підготовці до самостійного життя, не створював фінансової допомоги та підтримки, допустивши заборгованість зі сплати аліментрів на її утримання в сумі 75 000,00 грн. Зважаючи на все викладене, позивач дійшла висновку, що відповідач повинен бути позбавлений батьківських прав щодо неї як своєї доньки, тому в серпні 2024 року звернулась до органу опіки та піклування Немирівської міської ради щодо надання відповідного висновку. Подану нею заяву було розглянуто і рішенням виконавчого комітету Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області №372 від 20 серпня 2024 року затверджено висновок органу опіки та піклування щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Однак, навіть після ухвалення рішення органом опіки та піклувіання відповідач не забажав з нею спілкуватись та не наполягав на зустрічі для взаємопорозуміння. Відповідач жодного разу не зателефонував і не зустрівся з нею, що, на думку позивачки, лише підтверджує його зневажливе ставлення до неї як до дитини. В той же час протягом літнього періоду відповідач не сплачував чергові платежі по аліментам, не зважаючи на, те, що в цей період вона вступила до вищого навчального закладу і їй вкрай були необхідні кошти. Вказані факти позивач розцінює як свідоме нехтування батьківськими обов`язками щодо її виховання, у зв`язку із чим, звернулася до суду з позовною заявою, у якій просить позбавити її батька [PERSON] батьківських прав щодо неї. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької област від 07.10.2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 11.12.2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті. Позивачка [PERSON] , її представник [PERSON] , а також представник органу опіки та піклування Тригуб В.С. позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] щодо задоволення позову заперечував, суду пояснив, що після розлучення з матір`ю позивачки, одружився вдруге, періодично працював за кордоном, тому не мав можливості приділяти належної уваги своїй доньці, проте намагався періодично підтримувати стосунки з дитиною, вітав її з днем народження. сплачував аліменти, періодично зустрічався з донькою в школі відповідно до призначеного органом опіки часу. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що відповідач у справі її колишній чоловік, а позивач їхня спільна донька. У 2012 році вони з відповідачем розлучилися, донька залишилася проживати разом з нею. З тих пір відповідач перестав цікавитися життям своєї доньки, її успіхами в школі, на прохання доньки провести час разом не реагував, матеріально не допомагав, аліменти не сплачував та допустив суттєву заборгованість з їх сплати. У зв`язку з наведеними обставинами, підтримує доньку в її бажанні щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] . Заслухавши учасників судового розгляду, показання свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в м. Немирів Немирівського району Вінницької області. Згідно витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] проживає в [ADDRESS] . З довідки виконавчого комітету Немирівської міської ради від 14.06.2024 №5768, вбачається, що [PERSON] проживає разом з матір`ю - [PERSON] , до складу родини якої також входять: чоловік: [PERSON] та донька: [PERSON] , [INFO] . Згідно постанови головного державного виконавця відділу державної виконачої служби Немирівського районного управління юстиції Деревяга О.П. від 19.11.2012 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/217/1200/2012, виданого Немирівським районним судом Вінницької області, про стягнення аліментів з відповідача на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі частки всіх видів заробітку (доходів), починаючи з 12.10.2012 року до досягнення повноліття. Згідно довідки Немирівського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області №67 від 04.11.2024 року, [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , яка станом на 01.09.2024 року складає 75 032, 06 грн. Відповідно до висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Немирівської міської ради Вінницької області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Немирівської міської ради від 20.08.2024 №372, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до діючого СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальність, зокрема, позбавлення батьківських прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Згідно ч. 3 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ч. 2 п. 16 Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є суворим заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх або неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54). Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16 липня 2015 року, п. 100). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Воно є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Висновок органу опіки та піклування суд про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] суд до уваги не бере, оскільки він складений поверхнево та ґрунтується лише на підставі заяви та пояснень [PERSON] . Не може й свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини факт стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав (постанова ВС від 24.10.2018 року у справі № 761/2855/17, провадження № 61-35494св18). Показання свідка [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] та колишньою дружиною [PERSON] не можуть бути безумовною та достатньою підставою для позбавлення батьківських прав [PERSON] . Крім того, як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] має непрості стосунки з батьком, який пішов з родини, має іншу сім`ю, у зв`язку із чим не приділяє їй належної уваги, проте вони періодично підтримували стосунки, вітали один одного з днем народження, батько відкликався на прохання доньки про купівлю необхідних речей (сукні на випускний), запрошував її в гості. До того ж, [PERSON] , заперечував щодо позбавлення його батьківських прав відносно доньки, що, на переконання суду, свідчить про його небайдужість до доньки, якій на момент розгляду справи вже виповнилося 18 років. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи що обставини умисного ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed