Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів. Позивач посилається на те, що з відповідачкою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 12.10.2013 року. Від шлюбу мають одну дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 01.06.2017 року шлюб розірвано. З березня 2019 року спільна дитина проживає разом із позивачем в м. Чернівці. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.12.2019 року були задоволені вимоги позивача та визначено місце проживання [PERSON] з батьком [PERSON] , а також стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1100 грн. починаючи з 21.05.2019 року. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03.02.2021 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені та збільшення розміру аліментів. Стягнуто аліменти з [PERSON] в твердій грошовій сумі 4000 грн. щомісячно. Відповідачка участі у вихованні дитини не бере, не цікавиться фізичним, духовним розвитком дитини. Враховуючи наведені обставини, нехтуванням своїми обов`язками та фактичне ухилення від виховання дитини відповідача, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та норми матеріального права, позивач просить ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та збільшити розмір аліментів які стягуються за рішенням суду до 5000 грн. щомісячно. Ухвалою судді від 02.07.2024 року відкрито провадження по цивільній справі, судовий розгляд постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 28.08.2024 року закрито підготовче провадження по справі. До початку судового засідання позивача, подав до суду письмову заяву, в якій просить суд справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка до початку підготовчого судового засідання подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Третя особа не направила свого представника у судове засіданні. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьком та матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини від 11.09.2018 року актовий записи № 608 від 14.03.2014 р. (а. с. 11). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.10.2013 року, шлюб розірваний 01.06.2017 року, що підтверджується рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.12.2023 року (а. с. 19-20.) Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.12.2023 року визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1100 грн. щомісячно (а. с. 19-20) Заочним Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03.02.2021 року змінено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] за рішенням суду, стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4000 грн. щомісячно (а. с. 21-23) Згідно характеристики учня 4-А класу [PERSON] , вихованням хлопчика займається батько. За період навчання у закладі з 2020 року мати не цікавилась навчанням та розвитком дитини. (а. с. 13) Згідно висновку органу опіки та піклування від 24.12.2024 року мати [PERSON] - [PERSON] фактично усунулась від виконання батьківських обов`язків. Виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав, у зв`язки з тим, що факти свідомого, винного ухилення від виконання обов`язків впродовж тривалого часу не знайшли свого підтвердження. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п.16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Так, предметом доказування по даній справі є належність виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно частини 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин п`ятої-шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не погоджується з висновком про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Надаючи висновок про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, органом опіки та піклування не враховано наведені позивачем у змісті позовної заяви обставини, зокрема, що з березня 2019 року позивач одноособово виховує та утримує дитину, відповідачка тривалий час свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, визначити позицію матері працівниками служби у справі дітей Старовижівської селищної ради не представилось можливим, у зв`язку з небажанням контактувати зі службою, [PERSON] , яка отримала правову допомогу адвоката, добровільно та усвідомлено визнала позовні вимоги, подавши відповідну письмову заяву, висновок взагалі не містить обґрунтування чому недоцільність позбавлення батьківських прав відповідає інтересам дітей. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд приходить до висновку, про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться матеріальним, моральним, та духовним життям дитини, не цікавить його навчанням та розвитком, що у сукупності не відповідає інтересам дитини та може йому зашкодити. Розглядаючи позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Звертаючись до суду із позовом, позивач просив збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду до 5000 грн., посилаючись на збільшення цін на продукти харчування, дитячий одяг, та інші потреби які необхідні дитині. Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат суд керується ст. 134 ЦПК України, відповідно до якої розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених судових витрат позивачем надано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 968, 96 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, то з відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved