Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

17.05.2024 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява адвоката Кожушного Кирила Сергійовича, який діє в інтересах [PERSON] , у якій просить стягнути з відповідача грошові кошти за Договором позики в загальному розмірі 308 375,00 доларів США, з яких заборгованість за договором позики в розмірі 305 000,00 доларів США, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 3 375,00 доларів США. Позов обґрунтовано тим, що 08 лютого 2023 року [PERSON] було надано [PERSON] гроші в розмірі 305 000,00 доларів США. На підтвердження отримання грошей [PERSON] надано розписку, в котрій визначено, що гроші підлягають поверненню до 31 грудня 2023 року. Станом на день подачі позовної заяви Відповідачем не було повернуто гроші, що порушує права Позивача, а також завдає збитків. Оскільки відповідач до цього часу позику не повернув, позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою від 27.05.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 26.06.2024 через особистий кабінет у системі "Електронний суд" представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що [PERSON] не визнає в повному обсязі позовні вимоги, оскільки дана позовна заява є необґрунтованою, відсутні будь-які допустимі, належні та достовірні докази на її підтвердження. Вказав, що в 2020 році [PERSON] зайняв у [PERSON] у борг 340000 доларів США, про що написав відповідні розписки на 305000 доларів США та 35000 доларів США з зобов`язанням віддати ці кошти у 2020 році. [PERSON] вживались заходи до погашення боргу, а саме: по борговій розписці від 03.04.2020 [PERSON] погасив борг кредитору [PERSON] в сумі 35000 доларів США та відсотки в розмірі 4000 доларів США в серпні 2020 року; по борговій розписці без дати [PERSON] погасив борг в сумі 53000 доларів США кредитору [PERSON] в серпні 2020 року. Гроші передавала [PERSON] . Також, ще восени 2020 року до [PERSON] звертався [PERSON] , який пропонував погасити в повному обсязі його суму боргу, на що [PERSON] відмовився. Крім цього, в грудні 2021 року [PERSON] звертався до [PERSON] з метою погашення повної суми заборгованості, але [PERSON] знову відмовив. 23.02.2023 [PERSON] зустрівся з [PERSON] , який запропонував йому написати нову розписку на 305000 доларів США, оскільки по первинній за 2020 рік вийшов строк позовної давності. [PERSON] погодився, написав розписку, але попередню не забрав. В цей день 23.02.2023 [PERSON] ніякі гроші йому не передавав. Навесні 2024 року [PERSON] дізнався, що ще 30 квітня 2021 року [PERSON] уклав (підписав) договір № 1 та № 2 про відступлення права вимоги з ТОВ «ТОП КРОП», в особі директора - [PERSON] , згідно якого право вимоги боргу в сумі 305000 доларів США та 35000 доларів США перейшли від [PERSON] до ТОВ «ТОП КРОП» (за розписками 2020 року). Про ці обставини [PERSON] не повідомив боржника. В зв`язку з викладеним, ТОВ «ТОП КРОП» стягує з відповідача кошти в розмірі 420062, 93 доларів США, з яких заборгованість за договорами позики в загальному розмірі 340000 доларів США, відсотки за договором позики станом на 22.02.2024 в розмірі 48987, 93 долара США, три відсотки річних від простроченої суми станом на 22.02.2024 в розмірі 31050 доларів США (Справа № 922/1767/22 (№922/740/24), перебуває на розгляді Господарського суду Харківської області). [PERSON] не заперечує факту написання ним розписки, проте заперечує отримання у борг будь-яких коштів та зобов`язання повернути їх [PERSON] , оскільки розписка була написана замість попередньої, оскільки минув строк позовної давності. Підтвердження відповідачем отримання грошових коштів від позивача не свідчить про існування між сторонами саме боргового зобов`язання. Крім того, є обґрунтовані сумніви про наявність таких фінансових можливостей у [PERSON] надавати кредити на суми понад 10 млн грн. 15.07.2024 через особистий кабінет у системі "Електронний суд" представник позивача подав відповідь на відзив, у якому зазначив, що позивач не погоджується із аргументами, зазначеними Відповідачем у відзиві на позовну заяву. Вказав, що Позивач неодноразово надавав грошові кошти в позику Відповідачу. Так, відповідачем було складено 3 розписки: від 03.04.2020 на суму 35 000,00 доларів США із строком повернення до 01 вересня 2020 року (далі розписка -1); на суму 305 000,00 доларів США із строком повернення до 01 жовтня 2020 року (далі розписка -2); від 08.02.2023 на суму 305 000,00 доларів США із строком повернення до 31 грудня 2023 року (далі розписка - 3). По жодній із боргових розписок не були повернуті грошові кошти. 30 квітня 2021 року Позивачем було відступлено право вимоги до ТОВ «ТОП КРОП» з повернення позики за Розпискою-1 та Розпискою-2 в загальній сумі 340 000,00 доларів США, відповідно до договорів №1, №2 відступлення права вимоги. Саме на підставі розписки-1 та розписки-2, право вимоги за якими перейшло до ТОВ «ТОП КРОП», здійснюється стягнення у справі № 922/1767/22 (922/740/24), що розглядується Господарським судом Харківської області. Предметом розгляду справи №610/1411/24, що знаходиться в провадженні Балаклійського районного суду Харківської області, є стягнення коштів за розпискою-3. Отже, розписки (Розписка-1 та Розписка-2), які зазначені Відповідачем у відзиві на позовну заяву, ніяк не відносяться до справи №610/1411/24. Всі три розписки, складені Відповідачем, є окремими документами і жодного разу грошовий борг не був повернутий Позивачу. Стягнення коштів в межах справи №610/1411/24 здійснюється за іншим документом, ніж у справі № 922/1767/22 (922/740/24). Щодо не визнання Відповідачем в повному обсязі позовних вимог через ніби-то вживання заходів до погашення боргу, вказав, що Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що Відповідачем вживались заходи до погашення боргу, а саме: по борговій розписці від 03.04.2020 [PERSON] погасив борг кредитору [PERSON] в сумі 35000 доларів США та відсотки в розмірі 4000 доларів США в серпні 2020 року. А по борговій розписці без дати [PERSON] погасив борг в сумі 53000 доларів США кредитору [PERSON] в серпні 2020 року. Зі слів Відповідача гроші передавала [PERSON] . Проте, ці аргументи є необґрунтованими. По-перше, розписки за 2020 рік, а саме: розписка-1 та розписка-2 не є предметом розгляду справи №610/1411/24 та стосуються справи № 922/1767/22 (922/740/24). Грошові кошти за розпискою-3 стосується справи №610/1411/24 та гроші за цією розпискою стягуються тільки у рамках цієї справи. Відповідачем належним чином не було доведено, що розписки за 2020 рік мають значення для справи №610/1411/24. Відповідачем не надано доказів щодо заявлених аргументів, зокрема, не надано доказів погашення заборгованості за будь-якою із розписок. Отже, невизнання Відповідачем позовних вимог є необґрунтованими. Відповідачем жодним чином не доведено, що ним була погашена будь-яка заборгованість перед Позивачем. Щодо написання нової розписки, яка замінює попередню розписку, вказав, що Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що не заперечує факт написання ним розписки, проте заперечує отримання у борг будь-яких коштів та зобов`язання повернути їх Позивачу, оскільки розписка від 08.02.2023 нібито була написана замість попередньої, оскільки в останньої минув строк позовної давності. Позивач заперечує проти даного аргументу Відповідача, оскільки ін є необґрунтованим і не відповідає дійсності. Розписка від 08.02.2023 не вказує про те, що вона складена на заміну іншим документам. Відповідне положення також не передбачено чинним законодавством. Тобто, написання іншої розписки не скасовує попередніх розписок. Як було зазначено вище, всі три розписки, складені Відповідачем, є окремими документами, що підтверджують надання трьох різних позик. З огляду на це, Відповідач склав одну розписку від 08.02.2023 на суму 305 000,00 доларів США, та написання цієї розписки не замінює попередню розписку, а підтверджує отримання нової позики. Щодо твердження Відповідача про нібито не отримання грошових коштів, зазначив, що Позивач заперечує проти аргумента Відповідача про те, що останній не отримував грошових коштів в розмірі 305 000,00 доларів США за розпискою-3, не зважаючи на те, що Відповідач склав цю розписку та вказав в ній про отримання відповідної суми в борг. Складання Відповідачем розписки підтверджує факт укладання договору позики, за яким у сторін виникли права та обов`язки Позикодавця та Позичальника. З огляду на це, розписка, яка надана Відповідачем Позивачу, підтверджує укладання між ними договору позики, отримання Відповідачем грошових коштів та його обов`язок повернути їх в строк до 31 грудня 2023 року. Тобто розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який засвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, у Відповідача виникло боргове зобов`язання перед Позивачем через отримання коштів за розпискою. Вважає аргументи відзиву на позовну заяву необґрунтованими. Відповідачем належним чином не доведено підстав невизнання позовних вимог. Відповідачем не надано жодних доказів погашення боргу перед Позивачем, а аргументи щодо існування інших боргових зобов`язань не стосуються предмету розгляду даної справи 18.07.2024 через особистий кабінет у системі "Електронний суд" представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, у яких він наполягає на своїх раніше наведених доводах та зауважує на тому, що 23.02.2023 [PERSON] зустрівся з [PERSON] , який запропонував йому написати нову розписку на 305000 доларів США, оскільки по первинній за 2020 рік вийшов строк позовної давності. [PERSON] погодився, написав розписку, але попередню не забрав. В цей день 23.02.2023 [PERSON] ніякі гроші позивачу не передавав. На даний час [PERSON] не може виконати зобов`язання за розписками 2020 року в силу форс-мажорних обставин, а саме: піч час бойових дій на території Ізюмського району Харківської області було знищено його основний фінансовий актив за адресою: [ADDRESS] , чим спричинено збитки на суму 22509959 грн. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 14.08.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме сплатити судовий збір у розмірі 15140,00 грн. 15.08.2024 представник позивача усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 24.09.2024 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з наведених у ньому та у відповіді на відзив підстав та просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали з підстав, зазначених у відзиві та у запереченнях, просили відмовити у його задоволенні та вказали, що відповідач брав у [PERSON] у борг кошти в 2020 році, які стягнуті за рішенням суду. При цьому визнав факт написання розписки від 08.02.2023, однак зазначили, що написали її під впливом позивача. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 08.02.2023 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу кошти в сумі 305000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути їх до 31.12.2023. Наведені обставини підтверджуються оригіналом розписки від 08.02.2023, яку було досліджено у судовому засіданні. Відповідач у судовому засіданні підтвердив, що така розписка написана ним. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення ст. 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц сформовано висновок, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду у справі № 369/1437/19 від 22 лютого 2022 року, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, що підтверджується складеною відповідачем розпискою від 08.02.2023, яка містить зобов`язання [PERSON] повернути надані кошти та підтвердження того, що він отримав кошти 08.02.2023. Наведене підтверджує наявність боргового зобов`язання у відповідача перед позивачем. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив про те, що [PERSON] брав у борг у [PERSON] кошти в доларах США. Він пропонував [PERSON] допомогти погасити борг [PERSON] , але той відмовився. Йому відомо зі слів відповідача про те, що [PERSON] пропонував [PERSON] переписати боргову розписку, він переписав її, але стару не забрав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що у вересні 2020 року за проханням [PERSON] передавала кошти у розмірі 39000 доларів США [PERSON] . Як повідомив їй [PERSON] , це були кошти за борг. [PERSON] розписку [PERSON] казав, що забере сам. Розписки вона не бачила і чи це був особистий борг [PERSON] , їй не відомо. Відповідно до статті 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу. Суд зазначає, що вказані показання свідків не можуть бути допустимими доказами, оскільки останні не були безпосередньо присутніми під час написання розписки та передання / не передання грошових коштів, про вказані обставини їм відомо зі слів відповідача. Показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами ЦПК України. Згідно з ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У постанові Верховного Суду від 19.12.2018 у справі № 544/174/17 зроблено висновок щодо застосування положень статті 545 ЦК України і вказано, що у статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Як вбачається з матеріалів справи, 03.04.2020 [PERSON] отримав від [PERSON] у борг 35000 доларів США, який зобов`язався повернути до 01.09.2020, з врахуванням 3% в місяць від суми боргу. Відповідно до копії розписки [PERSON] отримав від [PERSON] у борг 305000 доларів США, який зобов`язався повернути до 01.10.2020. Згідно до вимог ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.08.2024, стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Топ Кроп" 375 148,39 доларів США, з яких основна заборгованість 340 000,00 доларів США, відсотки за користування позикою 4 098,39 доларів США та три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 31 050,00 доларів США. Як вбачається з вказаного рішення суду, 30 квітня 2021 року між [PERSON] (Первісний кредитор) та ТОВ "ТОП КРОП" (Новий кредитор) було укладено Договір № 1, яким відступлено право вимоги з повернення наданої строкової поворотної позики в розмірі 305 000,00 доларів США та сплати відсотків річних та інфляційних втрат до [PERSON] , а також Договір № 2, яким відступлено право вимоги з повернення наданої строкової поворотної позики в розмірі 35 000,00 доларів США та сплати відсотків річних, процентів від суми позики та інфляційних втрат до [PERSON] . З [PERSON] стягнуто заборгованість за борговими розписками від 03.04.2020. Тобто, вказані розписки не стосуються предмету позову по цій справі. [PERSON] в своїх запереченнях та поясненнях стверджує, що частково погашав заборгованість, а боргову розписку 08.02.2023 він написав за проханням [PERSON] , але кошти він не отримував. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Відповідно ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (стаття 81 ЦПК України). Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). При цьому показання свідків не можуть бути належним та допустимим доказом безгрошовості позики або доводити факт укладення між сторонами договору позики та виконання зобов`язання за ним. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Тобто в цьому разі мається на увазі достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним. На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс ймовірностей" (balanceofprobabilities) або "перевага доказів" (preponderanceoftheevidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clearandconvincingevidence); "поза розумним сумнівом" (beyondreasonabledoubt). Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Тобто обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд вважає, що відповідачем [PERSON] не надано жодного належного доказу в підтвердження часткового погашення суми заборгованості перед [PERSON] або які б спростовували встановлені судом фактичні обставини надання йому позики у загальному розмірі 305000, 00 доларів США та були б достатніми для прийняття рішення про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог в цій частині. Натомість, позивачем [PERSON] з огляду на вірогідність доказування, було надано суду докази на обґрунтування своїх вимог щодо наявного права вимоги у [PERSON] заборгованості у розмірі 305000,00 доларів США. Вказані докази були досліджені судом, та їх необхідна сукупність свідчить про доведеність наведених позивачем обставин та позовних вимог в цій частині. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що вимоги позивача щодо наявності заборгованості [PERSON] за розпискою від 08.02.2023 на суму 305 000,00 доларів США є доведеними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Крім того відповідач відповідно до статті 49 ЦПК України не був обмежений в праві звернутися із зустрічним позовом щодо оскарження правочину. Стосовно заявлених до стягнення 3% річних, нарахованих за користування позикою у розмірі 305 00,00 доларів США, нарахованих за період з 01.01.2024 по 15.05.2024 в загальній сумі 3375,00 доларів США, суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. В розписці про отримання позики у розмірі 305 000,00 доларів США [PERSON] зобов`язався повернути вказану суму в строк до 31.12.2023. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, враховуючи можливість нарахування відсотків на суму основного боргу, як міру відповідальності за період після закінчення строку кредитування, врегульовану статтею 625 ЦК України, суд вважає вимоги про стягнення нарахованих відсотків за прострочення повернення позики у розмірі 3375,00 доларів США обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до ст. 89 ЦПК України, дійшов висновку про доведеність позивачем заявлених вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню 308375,00 доларів США в рахунок повернення боргу за договором позики. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 15140,00 грн. Крім того, представник позивача у позові зазначив про витрати на правничу допомогу, зазначив орієнтовну суму витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн., але докази щодо витрат на правову допомогу не надав. Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відтак, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання розподілу судових витрат за клопотанням представника позивача - адвоката Кожушного К.С. Суд зазначає, що у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Outcome: approved