Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-02 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника - адвоката Трач В.І., звернулася в суд з позовними вимогами до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 06.03.2003 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який рішенням суду від 21.01.2016 було розірвано. В шлюбі у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , яка на даний час досягла повноліття, однак, продовжує навчання у Відокремленому підрозділі Національного університету біоресурсів і природокористування України «Бережанський агротехнічний інститут» на факультеті «Обліку і оподаткування» на контрактній (платній) основі на денній формі навчання. Навчання дочки на денній формі навчання виключає можливість власного працевлаштування та отримання нею доходів, а отже дочка потребує матеріальної допомоги на своє утримання. Відповідач не хворіє, є особою працездатного віку, а відтак має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої дочки, яка навчається та потребує матеріальної допомоги. З цих підстав, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 17.10.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 19.12.2024 представником позивача подано суду заяву про уточнення позовних вимог, а саме просить суд стягувати із [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в розмірі 2500 гривень, щомісячно. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися. Разом із позовною заявою представником позивача подано клопотання про розгляд справи у відсутності позивачки та її представника. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Третя особа будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причини своєї неявки. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.01.2016, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . 31 січня 2024 року позивачка, в інтересах своєї доньки, уклала договір із Відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України «Бережанський агротехнічний інститут». Відповідно до п. 1 Договору Виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів Замовника, тобто позивачки, здійснити надання одержувачу освітньої послуги, а саме навчання [PERSON] за денною формою освіти за спеціальністю «Облік і аудит» для здобуття освітньо-професійного ступеня «Бакалавра». Відповідно до укладеного Договору про надання освітніх послуг від, укладеного між [PERSON] та Відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України «Бережанський агротехнічний інститут», [PERSON] проходить навчання за спеціальністю «Облік і аудит» для здобуття освітньо-професійного ступеня «Бакалавра», форма навчання «Денна». Відповідно до п. 6.1 Розділу 6. Плата за надання освітньої послуги та порядок розрахунків, загальна вартість освітньої послуги за весь термін навчання (без ПДВ) становить 46250 гривень. Витрати пов`язані із проходженням [PERSON] навчання позивач оплачує самостійно, що підтверджується квитанціями про оплату навчання. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до вимог ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки/сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів повнолітніх дочки/сина, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Згідно зі статтею 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу вимог чинного законодавства вбачається, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Статтею 201 Сімейного кодексу України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] , [INFO] , досягла повноліття, продовжує навчання на денній формі навчання, у зв`язку з чим не може працювати та утримувати себе, а тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач маючи обов`язок у змагальному процесі доводити свої твердження, не надав доказів, що він не працює, не отримує доходів та будь-яких інших доказів, які б свідчили про його скрутне матеріальне становище, що унеможливлює утримання ним своєї повнолітньої дочки, яка продовжує навчання Тому, суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, розмір аліментів, які підлягають стягненню слід визначити в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн, щомісяця, починаючи з моменту подачі позовної заяви і до закінчення навчання, але не довше як до досягнення двадцятитрьохрічного віку. Менший розмір аліментів, не буде достатнім для належного виховання та утримання дочки та забезпечення її рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Тому, суд враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище повнолітньої дочки, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, те, що він є працездатним, розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення, доходить висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , на період навчання у твердій грошовій сумі в розмірі 2500, 00 грн (Дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок), щомісяця, починаючи стягувати з 09.10.2024 і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку. Щодо вимоги про стягнення аліментів у розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, Суд зазначає наступне. Сімейним кодексом України передбачено мінімальний гарантований розмір аліментів тільки для дітей відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Системний аналіз положень статей 182, 200, 201 СК України свідчить, що законом не передбачено визначення розміру аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина в частці від доходу з встановленням обмеження щодо їх мінімального гарантованого розміру, оскільки положення ч. 2 ст. 182 СК України стосуються лише аліментів на дітей, тобто фізичних осіб, які не досягли повноліття. Оскільки дочка сторін у справі вже повнолітня, то на неї не розповсюджуються норми ст. 182 СК України щодо мінімального гарантованого розміру стягуваних аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Щодо розподілу судових витрат, Суд зазначає наступне. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Крім того, згідно ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу. Новою редакцією ЦПК (частиною 2 статті 137) встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Представник позивача надав суду квитанцію до прибуткового касового ордера №128/24 від 24.09.2014 згідно якої адвокатом Трач В.І. прийнято 9250 грн. на підставі Договору про надання правової допомоги, а також Договір про надання правової допомоги від 12.09.2024. Разом з тим, згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного суду від 09 березня 2021 року (справа № 200/10535/19-а) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Зваживши надані представником позивача докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, час та зусилля, витрачені на надання правової допомоги пов`язаної із підготовкою матеріалів позовної заяви, враховуючи принцип співмірності, суд вважає, що обґрунтованим та співмірним є стягнення із відповідача на користь позивача вартості наданих послуг правничої допомоги у розмірі 3000 гривень.

Outcome: partial