Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-02 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду з позовом до до [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. На обґрунтування своїх вимог посилається на позивачу, [PERSON] , на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10 листопада 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. за № 3034, належить квартира за адресою: [ADDRESS] . У 2023 році при спробі розпорядитися своїм майном позивач дізналася, що 11 липня 2000 року Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою на вказану квартиру було накладено арешт. При зверненні до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної позивач дізналася що арешт накладено на виконання ухвали Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2000 року про забезпечення позову по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної ніколи, шляхом заборони відчуження квартири за адресою [ADDRESS] . При безпосередньому зверненні до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська позивач з`ясувала, шо ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м Дніпропетровська віл 19 лютого 2001 року вказана позовна заява була залишена без розгляду, інших справ за позовом [PERSON] до [PERSON] в провадженні суду не перебувало. За таких обставин вжиті заходи забезпечення позову мають бути зняті, проте стт. 155 ЦПК України 1963 року, що діяв на час розгляду справи, передбачав автоматичне скасування заходів забезпечення позову пічлля набрання рішенням законної сили лише у випадку ухвалення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому ст.. 158 чинного Цивільного процесуального кодексу України передбачає скасування заходів забезпечення позову у випадку залишення позову без розгляду та/або за ініціативою учасника справи. Враховуючи викладене позивач звертається з відповідним позовом до суду. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська суду від 17 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) сторін. Позивачеві надіслано ухвалу про відкриття провадження по справі, іншим учасникам справи надіслано копії позовної заяви та додані до неї документи. Відповідачу визначено строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Своїм правом на надання відзиву, відповідач не скористався. Позивачеві роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. Як визначено ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи які беруть участь у справі, не викликались. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 10 листопада 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу В.В. Лозенко, зареєстрованого в реєстрі №3034 [PERSON] придбала в [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна присутній запис про арешт майна відповідно до ухвали від 10.07.2000 року Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська, арешт накладено Четвертою дніпропетровською нотаріальною конторою. Відповідно до повідомлення про накладення заборони відчудження об`єктів нерухомого майна № 580 від 11.07.2020 четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною. Конторою було накладено арешт на підставі ухвали від 10.07.2000 року Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська на квартиру в [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . 10.07.2000 року ухвалою Амур-Нижньодніпровського суду у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування моральної та матеріальної шкоди було вирішено заборонити нотаріусам оформлення документів направлених на відчудження кв. [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . Ухвалою ухвалою Амур-Нижньодніпровського суду від 19 лютого 2001 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування моральної та матеріальної шкоди було вирішено разили ти позов без розгляду. Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст.\~316,\~317,\~319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7\~ЦПК України\~є обов`язковою для суду. На сьогодні, позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Згідно із ч.2 ст.50 ЗУ Про виконавче провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ Про виконавче провадження , особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. Розподіл судових витрат здійснено у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved