Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

Заявник [PERSON] \~звернулась до\~суду із\~заявою про\~видачу обмежувального\~припису,\~у якій\~просить видати\~обмежувальний припис\~відносно її\~колишнього чоловіка\~ [PERSON] ,\~шляхом встановлення\~заходу тимчасового\~обмеження його\~прав строком\~на шість\~місяців у\~вигляді заборони:спілкування\~з постраждалою\~ [PERSON] \~та малолітньою\~дитиною [PERSON] ,\~ [INFO] ;вести\~листування,\~телефонні переговори\~з [PERSON] \~або контактувати\~з нею\~через інші\~засоби зв?язку\~особисто і\~через третіх\~осіб;наближатися на 50 метрів до місця фактичного проживання (перебування) [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; наближатися на 50 метрів до місця навчання та інших місць частого відвідування [PERSON] , [INFO] ; наближатися на 50 метрів до місцяроботи та інших місць частого [PERSON] ; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними. В обґрунтування заяви зазначає, що Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.03.2019 у справі N?369/11912/18 шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.06.2019 у справі N?369/15483/18 визначено місце проживання малолітньої [PERSON] разом з матір?ю [PERSON] . Розпорядженням Києво-Святошинської РДА Київської області N?773 від 05.11.2018 «Про встановлення способу участі батька - [PERSON] у вихованні малолітньої [PERSON] та спілкуванні з нею» визначено участь батька [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , встановивши йому наступний графік спілкування з дитиною: кожної неділі місяця з 10.00 год. до 13.00 год., в інші дні - за попередньою домовленістю з матір?ю [PERSON] . Між заявником та [PERSON] склались неприязні стосунки, оскільки він систематично з часу прийняття зазначеного Розпорядження порушує його виконання та здійснює дії щодо вчинення домашнього насильства у вигляді завдання психологічної шкоди, через що заявниця неодноразово була змушена звертатись до правоохоронних органів з метою притягнення кривдника до адміністративної відповідальності. Тому, враховуючи наведені обставини, просить видати обмежувальний припис відносно заінтересованої особи [PERSON] . Ухвалою суду від 17 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Заявник до суду не з`явилась. ЇЇ представник адвокат Назаренко М.В. в судовому засіданні просила задовольнити заяву в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним в заяві. Заінтересована особата його представник адвокат Аніщенко К.М. заперечували проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису надавши до суду письмові заперечення та пояснення по суті справи. Заінтересована особа, будучи присутнім в судовому засіданні, заяву вцілому не визнав, вважаючи її необґрунтованою. Вказує, що насильницький дій щодо заявниці та доньки не застосовував. Вважає, що приводом для подачі цієї заяви є вплив третіх осіб на заявника з приводу квартири, у якій вони мешкали. Статтею 350-5 ЦПК України встановлено, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду Вислухавши пояснення заявника, заінтересовану особу, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку про те, що заява підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.03.2019 у справі N?369/11912/18 шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.06.2019 у справі N?369/15483/18 визначено місце проживання малолітньої [PERSON] разом з матір?ю [PERSON] . Розпорядженням Києво-Святошинської РДА Київської області N?773 від 05.11.2018 «Про встановлення способу участі батька - [PERSON] у вихованні малолітньої [PERSON] та спілкуванні з нею» визначено участь батька [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , встановивши йому наступний графік спілкування з дитиною: кожної неділі місяця з 10.00 год. до 13.00 год., в інші дні - за попередньою домовленістю з матір?ю [PERSON] . Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській РДА Київської області від 09.10.2018 року батькам дитини було рекомендованно скористатись сімейною медіацією з метою налагодження конструктивної комунікації між батьками для задоволення потреб і інтересів усіх учасників конфлікту однак [PERSON] своєю деструктивною поведінкою унеможливила втручання сімейних медіаторів у цей конфлікт та відмовилась від медіації. Після цього [PERSON] звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської РДА, оскільки [PERSON] продовжувала перешкоджати бачитись з донькою. Відповідно до рішення комісії від 23.10.2018 року (протокол №23) з метою захисту прав та законних інтересів дитини було прийнято Розпорядження №773 від 05.11.2018 року про встановлення способу участі батька у вихованні малолітньої доньки та спілкуванні з нею (далі -Розпорядження). Під час засідання комісії [PERSON] була попереджена про неприпустимість перешкоджання у побаченнях батька з дитиною та право і обов`язок батька фіксувати такі випадки порушень виїздами на місце події поліцейського патруля. Відповідно до\~статті 153 Сімейного кодексу України\~(далі - СК України) мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою,\~крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право спілкуватися з нею, а інший з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати цьому, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Слід зазначити, що дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками, при цьому один одному не повинен перешкоджати реалізувати право дитини на контакт з ними. Після побачення з дитиною, батьки зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання та не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Згідно зі\~статтею 154 СК України\~батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом. У зв`язку із забороною заявницею [PERSON] відвідувати свою доньку, останній вимушений був звернутись за захистом своїх до Служби у справах дітей. Після цього [PERSON] звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської РДА, оскільки [PERSON] продовжувала перешкоджати бачитись з донькою. Відповідно до рішення комісії від 23.10.2018 року (протокол №23) з метою захисту прав та законних інтересів дитини було прийнято Розпорядження №773 від 05.11.2018 року про встановлення способу участі батька у вихованні малолітньої доньки та спілкуванні з нею .Під час засідання комісії [PERSON] була попереджена про неприпустимість перешкоджання у побаченнях батька з дитиною та право і обов`язок батька фіксувати такі випадки порушень виїздами на місце події поліцейського патруля. \~ \~ \~ \~Вже 28.10.2018 року матір спільної дитини [PERSON] не дала змоги батьку дитини побачитись з донькою, не виконала Розпорядження №773 від 05.11.2018 року про встановлення способу участі батька у вихованні малолітньої доньки та спілкуванні з нею, що і було зафіксовано прибуттям на місце події екіпажем патрульної поліції. \~ \~ \~ \~06.10.2019 року під час приїзду батька [PERSON] на виконання Розпорядження, [PERSON] здійснила на нього фізичний напад з нанесенням тілесних ушкоджень ( ЄО №80569) побиття зафіксоване зверненням до травмпункту та Висновком КЗ КОР Київське обласне бюро судово-медичної експертизи \~ \~ \~ \~01.03.2020 року року завниця не виконала Розпорядження №773 від 05.11.2018 року про встановлення способу участі батька у вихованні малолітньої доньки та спілкуванні з нею, про що були складені матеріали екіпажем патрульної поліції, який прибув на місце події , після чого [PERSON] отримав відповідь від ГУНП Київської області №3687 від 03.03.2020 року Водночас суд зазначає, що докази на які посилається заявниця, не знайшли свого обґрунтування. Відповідно до хронології звернень, наданої ГУНП в Київській області на адвокатський запит, на спецлінію служби «102» з 01.01.2019 до 11.09.2024 з телефонного номеру [NUMBER] від [PERSON] Заявника надійшло 6 телефонних повідомлень різного характеру, зокрема:02.06.2019 [PERSON] викликала наряд поліції через те, що [PERSON] привів дитину побиту;29.03.2020 [PERSON] викликала наряд поліції через те, що [PERSON] не повернув дитину у передбачений графіком час, тобто, порушив такий графік;12.04.2020 [PERSON] викликала наряд поліції через те, що [PERSON] не повернув дитину у передбачений графіком час, тобто, порушив такий графік; 24.12.2023 [PERSON] викликала наряд поліції через те, що [PERSON] вчиняв психологічне насилля вказані звернення до поліції не свідчать про вчинення [PERSON] домашнього насилля. З-поміж нього, в матеріалах справи містяться пояснення [PERSON] які він надавав представникам поліції по даним обставинам та також звертався до правоохоронних органів про притягнення заявниці до відповідальності за невиконання Розпорядження Служб у справах дітей. Водночас, суд, надавши оцінку таким медичним довідкам вважає, що пов"язувати зазначені діагнози заявника із протиправними діями заінтересованої особи, не можна. Щодо висновку\~психологічного дослідження,\~суд зазначає,\~що сам висновок психолога був здійснений за зверненням заявниці до психолога в приватному порядку, даний висновок психолога не являється будь-яким належним та допустимий доказом того, що нібито батько дитини вчиняє психологічне насильство проти дитини. Висновок психолога може засвідчувати лише про наявність конфліктних взаємовідносин між батьками, проте не підтверджує конкретних фактів вчинення батьком домашнього насильства у будь-якій формі. Вирішуєчи дану справу, суд застосовує положення ст. 1, 3, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Як налогошує п.3, 6, 7, 8 ч.1, ст.1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Як регламентовано ст.16 зазначеного закону, передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі. До Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства). Формування Реєстру здійснюється окремо за кожним випадком домашнього насильства, насильства за ознакою статі шляхом внесення до нього відповідної інформації. Персональні дані про особу, яка повідомила про вчинення насильства, зберігаються у Реєстрі протягом одного року з дня надходження відповідної інформації про вчинення насильства. Персональні дані про постраждалу особу зберігаються у Реєстрі протягом трьох років з дня вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі. Відповідно до п 2. ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з п 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів учасників справи. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно розділу IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. У відповідності до ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. За змістом ч.2, ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема відповідно до п. 2 - це усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. 26 цього Закону). При зверненні до суду, слід враховувати, що обмежувальний припис має чітко визначений характер, мету і не може застосовуватися як інструмент маніпулювання в вирішення конфліктів, того чи іншого спору. Треба вміти відрізняти насильство від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків. Насильство є результатом свідомих дій кривдника, з властивою йому агресією і бажанням завдати шкоди, а не прагненням розв`язати конфліктну ситуацію. Верховний суд у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 214/4179/21) заначив, що наявність спору щодо визначення місця проживання дитини не може бути достатньою правовою підставою для видачі обмежувального припису У Постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 522/22472/21) суд дійшов висновку, що неприязні стосунки, наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою не можуть бути підставою для задоволення заяви про винесення обмежувального припису (наявність неприязних стосунків та конфліктних ситуацій між батьками не може бути підставою для задоволення заяви про винесення обмежувального припису щодо дітей; факт звернення заявника до правоохоронних органів стосовно неправомірних дій кривдника відносно нього не підтверджує факт вчинення останнім психологічного насильства щодо дітей, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 545/744/19) суд вказав, що факт сварок і непорозумінь між подружжям на побутовому ґрунті свідчить про наявність конфлікту між колишнім подружжям та не підтверджує факту вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом спеціальних заходів (сам факт звернення до суду заявника свідчить про наявність конфлікту між колишнім подружжям та не підтверджує факт вчинення економічного насильства Верховний Суд висловив позицію стосовно особливостей притягнення особи до відповідальності за домашнє насильство (ст. 126-1 КК). \~А саме чи можна притягнути особу до відповідальності за психологічне і економічне насильство за КУпаП, а згодом за Кримінальним кодексом. Так, у своїй постанові від 28 травня 2024 року по справі №522/2378/22 колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду вказала, що оскільки шкода фізичному або психологічному здоров`ю особи, як наслідок адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, не охоплюється поняттям «фізичні або психологічні страждання, втрата працездатності, емоційна залежність, погіршення якості життя потерпілої особи», що є наслідком кримінально караних діянь, визначених ст. 126-1 КК, то попереднє притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за умови подальшої повторюваності вчинення протиправних дій стосовно певної потерпілої особи і настання конкретних наслідків, визначених законодавцем як більш тяжкі, не може свідчити про подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Матеріали справи не містять протоколів про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності ні за жодним із вказаних Заявником звернень до поліції. За наданих заявником доказів та їх обгрунтування, надавши оцінку ризикам згідно ч. 3 ст. 26 вказаного Закону, з урахуванням обраного заявником заходу обмежувального припису, заява підлягає відмові у задоволенні за недоведеністю, й суд вважає, що за наданих заявником доказів вважати особу [PERSON] кривдникомм в межах Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» немає, відтак підстав для видачі обмежувального припису щодо нього немає. Вказані заявником підстави вважати що до неї [PERSON] вчинялось домашнє насилля, не підтверджені доказами у розумінні їх належності та допустимості. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, наведені заявником обставини не містять ознак фізичного чи психологічного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не знайшли свого підтвердження при розгляді справи судом та не дають підстави для висновку про необхідність видання обмежувального припису щодо заінтересованої особи. Зі змісту заяви вбачається, що між заявником та заінтересованої особою існують приватні непорозуміння, їх проживання не є спільним, за різними адресами, часті зустрічі й спілкування відсутні, а тому видача обмежувального припису щодо заінтересованої особи може призвести до порушення його прав, що за відсутності належних доказів на підтвердження чинення ним домашнього насильства щодо заявника є неприпустимим. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте, з наданих заявником доказів та його пояснень суд не може ухвалити законне й обгрутоване рішення про задоволення заяви. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed