Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною заявою. В обґрунтування своїх вимог заявник вказує, що він [PERSON] , [INFO] , з 1973 року до дня смерті [PERSON] ( [INFO] ), яка померла [INFO] , проживав разом з нею. Спочатку вони проживали в с. Дулицьке Сквирського (нині Білоцерківського) району Київської області, де він працював учителем в місцевій школі, так як і [PERSON] . [INFO] в них народився спільний син - [PERSON] , [INFO] син помер. З 1987 року подружжя переїхало в м. Сквира Київської області і проживали весь час за адресою: [ADDRESS] . З 1982 року з ними стала проживати [PERSON] , дочка [PERSON] . За цією ж адресою заявник проживає і зараз разом з дочкою своєї цивільної дружини - гр. [PERSON] , [INFO] , яка у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданим 14.11.1961 року (додається) записана як « [PERSON] ». На праві приватної власності [PERSON] мала у власності земельну ділянку площею 1 га, кадастровий номер 3224082100:05:015:0012, для ведення особистого селянського господарства розташовану на території колишньої Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області. При зверненні до нотаріуса заявнику усно роз`яснили, що ні дочка померлої, ні він не можуть оформити спадщину, бо у дочки не співпадає прізвище, а заявник не має права на спадщину, оскільки не є офіційним чоловіком. У зв`язку з цим заявнику було рекомендовано звернутися до суду. За взаємною згодою во [PERSON] та [PERSON] вирішили, що до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу буде звертатися [PERSON] оскільки [PERSON] бажає, щоб спадщину оформляв саме заявник (власноручно написана нею заява від 25.11.2024 року). Заявник з [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, а тому на підставі викладеного заявник [PERSON] просить суд: Встановити юридичний факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] без шлюбу у період з 1973 року по 04.10.2024 року. В судове засідання [PERSON] не з`явився, його представник [PERSON] надав суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутність, заяву підтримує, просить її задовольнити та не проводити фіксування судового засідання технічними засобами (а.с.25). Представник заінтересованої особи Сквирської міської ради в судове засідання також не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи у відсутність представника Сквирської міської ради (а.с.26-29). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання на підставі вимог ст. ст. 211,247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення; Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 1973 року до дня смерті [PERSON] ( [INFO] ), яка померла [INFO] , проживав разом з нею. Смерть [PERSON] підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , видане Сквирським відділом реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №333 (а.с.13). Спочатку вони проживали в с. Дулицьке Сквирського (нині Білоцерківського) району Київської області, де він працював учителем в місцевій школі, так як і [PERSON] . [INFO] в них народився спільний син - [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , видане Виконкомом Дулицької сільської ради 20.05.1976 року, актовий запис №11 (а.с.14), [INFO] їх син [PERSON] помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , видане 07.11.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції Київської області, актовий запис 259 (а.с.15). З 1987 року подружжя переїхало в м. Сквира Київської області і проживали весь час за адресою: [ADDRESS] . З 1982 року з ними стала проживати [PERSON] , дочка [PERSON] . За цією ж адресою заявник проживає і зараз разом з дочкою своєї цивільної дружини - гр. [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Довідки №12-2024/5566 про зареєстрованих у житловому приміщені осіб від 16.11.2024 р. (а.с.12). На праві приватної власності [PERSON] мала у власності земельну ділянку площею 1 га, кадастровий номер 3224082100:05:015:0012, для ведення особистого селянського господарства розташовану на території колишньої Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯГ №162256 (а.с.18). При зверненні до нотаріуса заявнику усно роз`яснили, що ні дочка померлої, ні він не можуть оформити спадщину, бо у дочки не співпадає прізвище, а заявник не має права на спадщину, оскільки не є офіційним чоловіком. У зв`язку з цим заявнику було рекомендовано звернутися до суду. За взаємною згодою во [PERSON] та [PERSON] вирішили, що до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу буде звертатися [PERSON] оскільки [PERSON] бажає, щоб спадщину оформляв саме заявник, про що свідчить власноручно написана нею заява від 25.11.2024 року (а.с.17). Заявник з [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. Статтею 7 Конвенції про права дитини гарантовано, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Частиною 1 статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`єю є особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Для визнання осіб сім`єю необхідна одночасна наявність всіх цих ознак. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна член сім`ї) визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Згідно вимог ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям. У справі Джонстон проти Ірландії (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного кодексу України. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» , визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] мали спільного сина, мали спільний побут, вели спільне господарство, проживали за однією адресою: [ADDRESS] , що підтверджується. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявник у інший спосіб не може довести факт спільного проживання його з [PERSON] без реєстрації шлюбу і зазначені обставини не можуть бути встановлені у інший спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою, обставини, викладені в ній, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим заявлена вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved