Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

05 липня 2024 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла, сформована в системі «Електронний суд» представником позивача Клис А.А., позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Товарна біржа «Едвайс-Ріелті» про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Ухвалою суду від 10 липня 2024 року вказана позовна заява залишена без руху. 15 липня 2024 року на виконання вимог ухвали від представника позивача надійшла позовна заява з виправленими недоліками, а саме позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Товарна біржа «Едвайс-Ріелті», про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позов мотивований тим, що укладений 06 лютого 2001 р. між сторонами договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] був зареєстрований та товарній біржі без нотаріального посвідчення. Умови договору виконані у повному обсязі, позивач володіє і користується цим майном. 17 липня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач та представник позивача подали заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримують і просять задовольнити. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов визнає. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з`явились, причини не повідомили, відзиву не подали. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого. Судом встановлено, що 06 лютого 2001 р. на Товарній біржі «Едвайс-Ріелті» укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір зареєстрований на Товарній біржі «Едвайс-Ріелті» за реєстр. № 160 та в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 10.01.2001 р. за реєстровим №18489. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР, який втратив чинність з 01.01.2004 р. на підставі ЦК України N 435-IV ( 435-15 ) від 16.01.2003, який набрав чинності 01.01.2004 р. Відповідно до положень п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, що до яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Разом з цим, зі змісту договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06 лютого 2001 р. вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Товарній біржі «Едвайс-Ріелті» та нотаріальному посвідченню не підлягає. Закон України «Про товарну біржу» в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. У відповідності з\~ч.2 ст. 47 ЦК УРСР\~, якщо одна зі сторін цілком або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. З матеріалів справи встановлено, що вищевказаний договір купівлі-продажу був укладений відповідно до вимог законодавства, яке діяло на момент його укладення, зареєстрований в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», був направлений на реальне настання наслідків, виконаний сторонами. З огляду на викладене, є підстави для визнання договору купівлі-продажу від 06 лютого 2001 р., дійсним. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов належить задовольнити.

Outcome: approved