Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-24 00:00:00

24 травня 2024 року адвокат Кудіна М.Г., яка є в представником [PERSON] , звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про часткове звільнення від заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що згідно з рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2021 року з [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 22 січня 2021 року і до повноліття дитини. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах в рамках ВП № 65283095 від 07 травня 2024 року, виготовленого головним державним виконавцем Дарницького відділу ДВС у м. Києві Н.В. Стеценко, [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 125179 грн. 17 коп., з урахуванням уточнених вимог станом на 01 грудня 2024 року в розмірі 103477 грн. 70 коп. Основна заборгованість виникла у зв`язку з тим, що позивач [PERSON] в березні 2022 року був мобілізований, перебував в зоні активний бойових дій в Донецькій області. Внаслідок того, що з березня 2022 року позивач знаходився під постійними масовими обстрілами з усіх видів важкого озброєння, часто перебував в ситуаціях підвищеного ризику та значної небезпеки для життя, психоемоційного та нервовофізичного перевантаження, важких кліматичних та побутових/польових/умов, недостатності сну та відпочинку, у нього почався стійкий різко виражений змішаний тривожно-депресивний розлад. 05 серпня 2022 року позивач [PERSON] отримав ВТ, ЗЧМТ, струс головного мозку, після нетривалого лікування продовжив виконання бойових завдань. На початку вересня 2022 року повторно пережив ЗЧМТ, лікування не проходив. З жовтня 2022 року позивач почав тривале і інтенсивне лікування в різних медичних закладах, неодноразово проходив ВЛК. В результаті чого з 11 травня 2023 року він визнаний інвалідом 3-ї групи, йому заборонено робота із значним фізичним і психоемоційним навантаженням. Єдиним доходом позивача на сьогоднішній день є пенсія по інвалідності, яка з 01 березня 2024 року становить 12400 грн. 83 коп. в місяць, що підтверджується інформацією про розмір пенсії, наданої ПФУ на запит державного виконавця від 05 травня 2024 року. Посилаючись на те, що матеріальний стан позивача значно погіршився внаслідок викладених обставин, він вимушений звернутися до суду з даним позовом, оскільки не в змозі платити визначений судом розмір аліментів, а саме частку з усіх видів заробітку (доходу) та сплатити заборгованість по аліментам в розмірі 94615 грн. 63 коп., представник просила частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментам у вказаному розмірі та зменшити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 03 червня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. 13 червня 2024 року представником відповідачки [PERSON] адвокатом Шулікою-Гінкуловою А.Г. до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник посилаючись на недоведеність позовних вимог позивача просила позов задовольнити частково, тільки в частині зменшення аліментів з 1/4 до 1/5 частини його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Ухвалою від 02 липня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 05 грудня 2024 року представником позивача [PERSON] адвокатом Кудіною М.Г., до суду направлено клопотання про долучення доказів, а саме представник просила долучити довідку Дарницького ВДВС від 03 грудня 2024 року про розмір заборгованості по аліментам та довідку МСЕК від 01 червня 2024 року про встановлення [PERSON] третьої групи інвалідності (а.с. 212-221). В судовому\~засіданні представник\~позивача підтримала заявлені вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідачки в судовому засіданні заперечувала проти часткового звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам в розмірі 94615 грн. 63 коп. та зменшенні розміру аліментів на утримання дитини з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, згодна на часткове задоволення позову в частині зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача, посилаючись на те, що дитина весь час знаходиться на утриманні матері, борг зі сплати аліментів виник з вини позивача і поважних причин не платити аліменти у позивача з лютого 2021 року не було, відповідачка з дитиною перебуває в теперішній час в Румунії як біженці і потребує допомоги в утриманні дитини. Вислухавши поясненняучасників справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10\~березня 2021року з [PERSON] на користь [PERSON] , стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 22 січня 2021 року і до повноліття дитини (а.с. 223-224). 29 квітня 2021 року головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65283095 та в подальшому в ході виконання через наявну заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 136850 грн. 53 коп. державним виконавцем 21 вересня 2023 року було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (а.с. 12-13). Відповідно до довідки розрахунку заборгованості № 65283095 від 07 травня 2024 року Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на 01 травня 2024 року заборгованість по аліментам [PERSON] становить 125179 грн. 17 коп. (а.с. 20-22). З листа та довідки розрахунку заборгованості № 65283095 від 03 грудня 2024 року Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вбачається, що станом на 01 грудня 2024 року заборгованість по аліментам [PERSON] становить 103477 грн. 70 коп. (а.с. 216-219). Статтею 180\~Сімейного кодексу\~України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч. 4 ст.\~195\~Сімейного кодексу\~України розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Відповідно до ч. 3 ст. 194 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. В свою чергу ст.\~187\~Сімейного кодексу\~України визначає порядок відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника, тобто за його заявою, а не на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 197 Сімейного кодексу України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також передбачено, що суд може за передбачених статтею 197 Сімейного кодексу\~України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Таким чином, повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у випадку, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Тобто з аналізу даної правової норми вбачається, що питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини (дітей), оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини (дітей) з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. В обґрунтування позовних вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів на утримання дитини представник позивача зазначила, що будучи мобілізованим, позивач отримував заробітну плату від [INFO] з 13 березня 2022 року по квітень 2023 року, після чого [PERSON] був демобілізований внаслідок захворювання. З якої причини держаним виконавцем не був направлений виконавчий лист до фінансової частини [INFO] позивачу не відомо. Крім того, також представник посилалася на стан здоров`я позивача, оскільки він мав поранення, які отримав під час виконання бойових завдань, позивач на сьогоднішній день проходить лікування за рахунок державних і власних коштів, не може працевлаштуватися на роботу, єдиним доходом є пенсія, тому погасити заборгованість по аліментам він не може (а.с. 33, 59-60). Відповідно до копії довідки військово-лікарської комісії № 2229 від 17 листопада 2022 року, [PERSON] було проведено медичний огляд ВЛК в/ч [NUMBER] . Зазначений діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва) (а.с. 37). Як вбачається з копії свідоцтва про хворобу від 17 лютого 2023 року Центральної військово-лікарської комісії ЗС України, [PERSON] поставлений діагноз, щодо його захворювання пов`язаних з проходженням військової служби (а.с. 34-36). З копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 269807 від 19 червня 2024 року [PERSON] встановлена ІІІ група інвалідності з 01 червня 2024 року по 01 червня 2025 року (а.с. 214-215). Отже доказів тривалої реабілітації від хвороби та призначене у зв`язку з цим лікування, позивачем не надано. Крім того, як на підставу звільнення від сплати заборгованості по аліментам, представник позивача зазначає важкий матеріальний стан позивача та нехватка коштів на лікування. Однак, будь-яких доказів щодо неможливості працевлаштуватися на роботу, позивачем не надано. До того ж тяжкий матеріальний стан платника аліментів може бути підставою для відстрочення або розстрочення сплати заборгованості по аліментам, проте таких вимог позивачем заявлено не було. Таким чином, зазначені позивачем у позовній заяві доводи не можуть розцінюватись судом як обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У §\~54\~рішення Європейського\~суду з\~прав людини\~від 07\~грудня 2006\~року №\~31111/04\~у справі\~«Хант проти\~України» зазначено,\~що між\~інтересами дитини\~та інтересами\~батьків повинна\~існувати справедлива\~рівновага (рішення\~у справі\~«Олсон проти\~Швеції» (№\~2)\~від 27\~листопада 1992\~року,\~№ 250,\~ст.\~35-36,\~§ 90)\~і,\~дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтями 7, 155\~Сімейного кодексу\~України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Таким чином, враховуючи викладене, а також враховуючи інтереси дитини, на утримання якої стягнуті аліменти для забезпечення достатнього матеріального рівня її життя, позовні вимоги в частині звільнення від заборгованості по аліментам задоволенню не підлягають. Щодо вимог про зменшення розміру аліментів, що стягуються, суд зазначає наступне. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.\~181\~Сімейного кодексу\~України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року, збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і відповідно внесені зміни до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У статті 192\~Сімейного кодексу\~України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. Отже, зменшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Утримання інших осіб впливає на матеріальне становище утримувача. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. При цьому, представник позивача в обґрунтування позовних вимог щодо зменшення розміру аліментів посилається на те, що скрутні обставини змусили позивача всі отримувані доходи спрямовувати на лікування і утримування себе, оплату комунальних послуг, але розмір пенсії є недостатнім для погашення ним у повному обсязі наявної заборгованості по аліментним зобов`язанням і сплату поточних нарахувань по аліментам. Проте, такі обставини не є підставою для врахування при визначенні розміру аліментів в розумінні ст. 182 Сімейного кодексу України. Разом з тим, враховуючи те, що відповідачка частково згодна з позовом про зменшення аліментів і не заперечує на зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно і до його повноліття, а тому в цій частині, суд вважає, що позов може бути задоволено частково. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведені підстави для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає, а щодо зменшення розміру аліментів позов підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідачка проти його часткового задоволення в цій частині не заперечувала. Судові витрати слід віднести на позивача за клопотанням останнього.

Outcome: partial