Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРПАТНАФТОХІМ» в її користь 27451,26 грн. розрахункових при звільнені з роботи та суму середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових в розмірі за кожен день затримки з часу звільнення 09.12.2024 по день винесення рішення суду, виходячи із середньоденного її заробітку 539,32 грн. Свої вимоги мотивує тим, що вона працювала на даному підприємстві з 2005 року на різних посадах. З вересня 2023 року підприємство перестало вчасно виплачувати заробітну плату, але вона продовжувала працювати і виконувати свої посадові обов?язки. На час її звільнення з роботи підприємство вже було заборгувало заробітну плату, яка на час її звільнення становила 27451,26 грн. Проте вищевказана виплата коштів, належних їй від відповідача при звільненні з роботи, проведена з нею не була взагалі. Тому змушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права. З приводу суми середнього заробітку за час затримки розрахунку позивач зазначає, що розмір середньоденного заробітку становить 539,32грн. Оскільки прострочення виплати розрахункових було протерміновано на час подачі позову до суду 62 дні, то відповідач повинен сплатити орієнтовно 33437,84 грн. (539,32 грн. ? 62 дні = 33437,84 грн.) за час затримки виплати розрахункових по день винесення рішення суду, як це передбачено ст.117 КЗпП України. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.12.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного провадження без виклику сторін. У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подавав, будь яких інших клопотань та заяв від відповідача до суду подано не було, відтак у відповідності до ч. 8ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак подала клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Відповідно до витягу з наказу №540-К від 07.10.2024 року [PERSON] звільнено за власним бажанням, у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю (ч.3 ст.38 КЗпП України). Даний факт також підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] . Згідно з розрахунковим листком за 10 місяць 2024 року [PERSON] належать до виплати грошові кошти у розмірі 27451,26 грн.. Дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, заяви сторін по суті справи, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст.\~233\~КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно зі ст.\~94\~КЗпП України та ст.\~1\~Закону\~України\~«Про оплату\~праці» заробітна плата це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Статтею 43\~Конституції\~України передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати працю працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ст.\~21\~Закону\~України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 115\~КЗпП\~України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно зі ст.\~116\~КЗпП\~України при\~звільненні\~працівника\~виплата всіх\~сум,\~що\~належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться\~в\~день звільнення.\~Якщо\~працівник\~в день\~звільнення\~не\~працював,\~то\~зазначені\~суми мають\~бути\~виплачені\~не пізніше\~наступного\~дня\~після пред`явлення\~звільненим\~працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про\~суми,\~нараховані\~та\~виплачені працівникові\~при\~звільненні,\~із\~зазначенням\~окремо кожного\~виду\~виплати\~(основна\~та\~додаткова\~заробітна плата,\~заохочувальні\~та\~компенсаційні виплати,\~інші\~виплати,\~на\~які\~працівник має\~право\~згідно\~з умовами\~трудового\~договору\~і відповідно\~до\~законодавства,\~у\~тому\~числі при\~звільненні)\~роботодавець\~повинен\~письмово повідомити\~працівника\~в\~день їх\~виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При визначені розміру заборгованості по заробітній платі суд бере до уваги розрахунковий листок, наданий позивачкою, згідно з яким заборгованість по заробітній платі складає 27451,26 грн. Факту наявності заборгованості заробітної плати відповідачем не спростовано, заперечень щодо суми такої заборгованості перед позивачкою станом на день ухвалення рішення суду не подано. Виходячи з наведеного, беручи до уваги, що [PERSON] дійсно перебувала у трудових відносинах з відповідачем, яким позивачу нараховано, однак не виплачено у передбачені законом строки заробітну плату, допустимих доказів на підтвердження факту відсутності заборгованості заробітної плати за оспорюваний період відповідачем не надано, відтак суд приходить до висновку, що вимога позивачки в частині стягнення заробітної плати у розмірі 27451,26 грн. є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в рішенні суду. Щодо стягнення з ТзОВ «Карпатнахтохім» на користь позивачки середньомісячного заробітку за час затримки виплати розрахункових суд зазначає наступне. Зі змісту ст.\~117\~КЗпП\~України вбачається, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-64цс13, згідно із ч. 1 ст.\~117\~КЗпП\~України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 08 лютого 2022 року, справа № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21, середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. При стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України, суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету\~Міністрів\~України\~№ 100\~від\~08\~лютого\~1995\~року нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з п. 8 розд. ІV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Як встановлено, станом на день ухвалення рішення у справі фактичний розрахунок відповідачем з позивачем не проведено. Позивачем проведено розрахунок середньоденної заробітної плати у відповідності до розрахунків за останні три робочі місяці перед звільненням червень, липень та вересень 2024 року та визначено розмір середнього заробітку в день 539,32 грн., а сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день подачі позову до суду складає 33\~437,84 грн. (539,32 грн. х 62 дні). Вищезазначені розрахунки позивача суд до уваги не бере, оскільки вважає їх такими, що не відповідають вимогам розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 100\~від 08\~лютого 1995\~року. Натомість на виконання ухвали Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.12.2024 відповідачем по справі надано належним чином завірені помісячні розрахункові листки. У відповідності до розрахункових листків, заробітна плата [PERSON] за останні 2 місяці перед звільненням за серпень 2024 року та вересень 2024 року становить 3943,08 грн. без відрахування обов`язкових платежів та внесків, а кількість фактично відпрацьованих позивачем робочих днів протягом двох місяців перед звільненням становить 6 днів (1 день за серпень + 5 днів за вересень). Таким чином, середньоденний заробіток позивача без відрахування обов`язкових платежів та внесків становить 657,18 гривень (3943,08 грн./ 6 днів). Розрахунковим періодом, за який позивач обчислює середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні вказує період з 08.10.2024 року по 09.12.2024 року (день подання позовної заяви) у підсумку 62 робочих днів. Таким чином враховуючи подані документи, суд обчислює середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи за період з 08.10.2024 по 09.12.2024 (день подання позовної заяви). У підсумку становить 45 робочих днів, за жовтень 18 днів, листопад - 21, грудень- 6. Отже, розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з роботи за період з 08.10.2024 по 09.12.2024 становить 29573,10 грн. (657,18 грн. х 45 робочих днів). Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК\~України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць з присудженої заборгованості по заробітній платі. Позивачка звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». А тому, судові витрати за позовну вимогу щодо невиплати заробітної плати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Крім того, позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за майнову вимогу про стягнення суми середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових. З огляду на викладене, суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 1211,20 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладено,

Outcome: partial