Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності у порядку спадкування. 02.01.2025 під час підготовчого провадження позивачем подано зміни до предмету позову. Змінений позов обґрунтований наступним, [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14.04.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 559, спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON] , спадкове майно на яке видано це свідоцтво складається з 43/100 часток у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] , який належав померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.10.2005 №2-1742. Інші 57/100 часток будинку належать відповідачу - [PERSON] . Також до складу спадщини входить частина земельної ділянки, площею 0,0869 га, кадастровий номер - 7110300000:01:004:0570, яка розташована по [ADDRESS] . Позивач звернувся до нотаріуса з проханням видати свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку у праві власності на вище вказану земельну ділянку, але отримав відмову, оскільки земельна ділянка належить [PERSON] та [PERSON] на праві сумісної власності, тобто без визначення часток. Просить суд припинити право спільної сумісної власності у праві власності на земельну ділянку площею 0,0869 га, кадастровий номер - 7110300000:01:004:0570, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; визнати за позивачем у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , права власності на 43/100 частки земельної ділянки площею 0,0869 га, кадастровий номер - 7110300000:01:004:0570, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Судові витрат покласти на відповідача. У підготовче засідання представник позивача не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, змінені позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити. Судові витрати просила залишити за позивачем. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, до суду подано заяву відповідно до якої вона не заперечувала щодо задоволення зміненого позивачем позову, розглядати справу просила за її відсутності. Згідно з частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.07.2019, [PERSON] , [INFO] помер [INFO] (а.с.31). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , позивач [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.29). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.04.2021, посвідченого державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А., зареєстрованого в реєстрі за № 559, позивач [PERSON] є спадкоємцем спадкового майна після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Спадщина на яку видано це свідоцтво складається з 43/100 часток у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] та який належав померлому на підставі рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області №2-853/2009 від 03.08.2009 (а.с.30). Право власності за позивачем - [PERSON] на вище вкачану частину житлового будинку зареєстровано, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №252553507 від 14.04.2021 (а.с.20,21). Власником іншої частини 57/100 житлового будинку [ADDRESS] є відповідач - [PERSON] , що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області №2-853/2009 від 03.08.2009 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23948952 від 24.09.2009 (а.с.32-39,66,67). Згідно постанови завідувача Канівською державної нотаріальної контори від 20.09.2024 №960/02-31, позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 7110300000:01:004:0570, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] у зв`язку з тим, що відповідно до наданого Державного акту від 15.06.2011 серії ЯЛ №548974 частки власників даної земельної ділянки не визначені (а.с.26,27). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 15.06.2011 серії ЯЛ №548974, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками земельної ділянки площею 0,0869 га, кадастровий номер - 7110300000:01:004:0570, розташованої за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Частка [PERSON] та [PERSON] у спільній власності не визначена. Таким чином, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що спірна земельна ділянка площею 0,0869 га, кадастровий номер - 7110300000:01:004:0570, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] та спадкодавцю [PERSON] , частки яких у спільній сумісній власності не визначено. Згідно матеріалів спадкової справи №342-2019 вбачається, що після смерті [PERSON] , яка помер [INFO] спадщину за законом прийняв його син [PERSON] , а також з заявою про прийняття спадщини звернулася сестра померлого - [PERSON] (а.с.59-74). Відповідно до положень статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно з статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Зі змісту ст.357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з частиною третьою статті 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Статтею 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. За змістом частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Позивач звертаючись до суду, просив визнати за ним як спадкоємцем майна [PERSON] право власності на 43/100 частини земельної ділянки в порядку спадкування за законом. На підставі частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою вищевказаної статті визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі № 689/26/17 та постанові Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № 642/3950/17. А саме, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17, не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, зробила висновок, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Спірна земельна ділянка належала [PERSON] та належить [PERSON] не на праві спільної часткової власності, а на праві спільної сумісної власності. Її поділ або виділення з неї окремих часток за життя [PERSON] не проводився, розмір її частки не визначався. Таким чином, [PERSON] був співвласником земельної ділянки, яка належала крім нього, ще іншій особі на праві спільної сумісної власності без визначення часток, і це право перейшло до позивача. Отже, виходячи з системного аналізу положень статей 372, 377, 1225 ЦК України та статей 89, 120 ЗК України, оскільки позивач [PERSON] є власником 43/100 частини житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , прийнявши спадщину після смерті батька, зокрема, у вигляді частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку під цим будинком, має право на ту частину земельної ділянки, на якій цей будинок розміщений, а також на частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Постанова КЦС ВС від 14 серпня 2024 року в справі № 522/3974/20 стосується способу захисту права на спільну сумісну власність. У цій справі зроблено висновок, що визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності є неналежним способом захисту з огляду на те, що вирішення судом питання про права померлої особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству, і тому обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Натомість належним способом захисту порушеного права позивача в такому випадку є позов про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно) в порядку спадкування. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Таким чином, враховуючи вище викладене позовні вимоги підлягають до задоволення. Питання розподілу судових витрат в позові не ставиться, тому суд залишає судові витрати за позивачем.

Outcome: approved