Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який обгрунтовано тим, що [INFO] помер [PERSON] , який мав у власності житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] . Вона та померлий [PERSON] , з яким вона проживала однією сім`єю, є батьками відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Чорнухинської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа, а постановою від 01.11.2024 нотаріусом відмовлено відповідачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо зазначеного житлового будинку за законом після смерті батька у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Дочка [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини. Позивач на момент смерті постійно проживала із спадкодавцем [PERSON] , вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, у зв`язку з чим прийняла спадщину автоматично та є єдиним спадкоємцем, хто може реалізувати це право. З огляду на викладене, посилаючись на ст.ст.1258, 1261, 1264 ЦК України, ст.ст.2, 21, 27, 36 СК України, п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування", прохала встановити факт її постійного проживання однією сім`єю з [PERSON] ; визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] . Ухвалою судді Чорнухинського районного суду Полтавської області від 13.11.2024 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, визнання права власності на майно в порядку спадкування залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків позовної заяви. 05 грудня 2024 року ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області відкрито провадження у даній справі, визначено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 26.12.2024 підготовче провадження у даній справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позов підтримала. Пояснила, що після розірвання шлюбу з [PERSON] вона продовжували проживати однією сім`єю. Вона бажає, щоб у її дітей була квартира, тому прохає визнати за нею право власності на будинок. Відповідач [PERSON] позов визнав і пояснив, що після смерті батька було вирішено, що він прийме спадщину. За його заявою була заведена спадкова справа, але він спадкове майно не оформляв, потреби у ньому немає і не мав. На той час йому було двадцять два роки і він не розумів наслідків прийняття спадщини. При вирішенні питання щодо надання йому державою грошової компенсації за неотримане житлове приміщення комісія з`ясувала, що до складу прийнятої ним спадщини входить житловий будинок. Батьки будували цей будинок, він на нього не претендує і не претендував, тому вважає, що власником будинку повинна бути позивач. Відповідач [PERSON] позов визнала повністю. Пояснила, що заяв про прийняття спадщини не подавала, спадщину не приймала, на будинок не претендує. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню зважаючи на таке. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] після смерті якого відкрилась спадщина, заведена спадкова справа №220 від 16.10.2012 за заявою відповідача [PERSON] - сина [PERSON] та позивача [PERSON] , спадкоємця за законом, який прийняв спадщину, що не заперечувалось сторонами (а.с.17, 18, 63). До складу спадщини ввійшов житловий будинок з господарськими спорудами, розташованого по [ADDRESS] , належного померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 11.11.2009, виданого виконавчим комітетом Кізлівської сільської ради (а.с.19-23). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.11.2024 [PERSON] державним нотаріусом Чорнухинської державної нотаріальної контори Карбан Л.М. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений житловий у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно (а.с.33). Як видно з копії паспорту позивача, 25.06.2001 зареєстровано розірвання шлюбу між нею та [PERSON] , актовий запис №19, укладеного 15.07.1987 (а.с.8). Згідно з довідкою виконавчого комітету Чорнухинської селищної ради Полтавської області (а.с.28), померлий [PERSON] до дня смерті проживав з дружиною [PERSON] за однією адресою по [ADDRESS] , вели спільне господарство Відповідно до довідки виконавчого комітету Кізлівської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області, [PERSON] до дня смерті [PERSON] проживала разом з ним в с.Галяве та вели спільне господарство (а.с.30). Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно із статтею 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України). Тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як одержання права на спадкування наступною чергою (частина друга статті 1258 ЦК України) та зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом. Одержання права на спадкування наступною чергою стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом в межах певної черги, впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом, стосується першої-п`ятої черги. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Встановлення факту проживання [PERSON] однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] не породжує юридичних наслідків для позивача. Відповідач [PERSON] є спадкоємцем першої черги, спадщину прийняв, від права на спадкування не усунутий. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України). Частиною першою ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Отже, [PERSON] , який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником будинку спадкового майна - житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] , із часу відкриття спадщини. З моменту відкриття спадщини відповідач [PERSON] як спадкоємець першої черги, який прийняв спадщину відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, набув право володіння та право користування спадковим майном і набуде право ним розпорядитися після оформлення спадщини. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №463/6829/21-ц (провадження № 61-12264св22). З огляду на викладене правові підстави для визнання права власності на будинок за позивачем відсутні. Доводи відповідача про те, що він відмовляється від спадкового будинку після смерті його батька на користь своєї матері і відповідно не має жодних заперечень з приводу цього спадкового майна, суд не бере до уваги. Дії щодо відмови від спадщини у повному обсязі спадкоємець за законом повинен був вчинити протягом шести місяців з дня смерті його батька і заявлення про це вже в ході розгляду цієї справи в суді не має жодних юридичних наслідків. Особа, яка прийняла спадщину, не позбавлена змоги вчинити у майбутньому дії по оформленню своїх спадкових прав на спадкове майно та має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо. При цьому відповідачем [PERSON] 01.11.2024 як спадкоємцем за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] вживались заходи щодо отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно безпосередньо перед зверненням позивача до суду 08.11.2024 (а.с.33). Стосовно позовних вимог до відповідача [PERSON] також необхідно зазначити, що згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у справах щодо визнання права власності на спадкове майно є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином у справах про спадкування належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину. Відповідно до роз`яснень, наданих у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернення з позовом до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] реалізував своє право на прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] шляхом звернення з відповідною заявою до Чорнухинської державної нотаріальної контори, якою була заведена спадкова справа №220/2012. За наявності інших спадкоємців у справі відповідач [PERSON] жодним чином не має відношення до спадкового майна та не може бути відповідачем у цій справі. Таким чином позов позивачем пред`явлено до неналежного відповідача [PERSON] , у якій відсутній обов`язок відповідати за цим позовом, що також є підставою для відмови у позові стосовно відповідача [PERSON] . Виходячи з викладеного,

Outcome: dismissed