Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" (далі ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР") звернулося до суду з вказаним вище позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 2110814286291 від 18.04.2021 року у розмірі 30083,10 грн та судові витрати у вигляді сплаченого судовий збору у розмірі 3038 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн. В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначив, що 18.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування" та [PERSON] укладено договір № 2110814286291, відповідно до умов якого відповідачу (позичальнику) було надано кредит у розмірі 3000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Товариство з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування" належним чином виконало свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти. В свою чергу, відповідач заборгованості за договором не погашає, проценти за користування кредитними коштами не сплачує, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. 01.12.2021 року між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено Договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ "Служба миттєвого кредитування" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за Кредитним договором № 2110814286291 від 18.04.2021 року. В подальшому, згідно з договором відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР", у тому числі за договором № 2110814286291 від 18.04.2021 року. Внаслідок невиконання відповідачем умов Кредитного договору, його заборгованість на день звернення з позовом до суду становить 30083,10 грн, з яких: 3000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 27083,10 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. Ухвалою від 06.11.2024 року в справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання не з`явився, у зв`язку з чим суд зазначає таке. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята статті 128 ЦПК України). Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України). Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на "усне слухання". Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року). Відповідач відзив на позов не надіслав, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, згідно з вимогами ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату проведення судових засідань повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання та відповідно до ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим належним чином. Відповідач про поважність причин не з`явлення суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. На підставі зазначеного, суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив, без постановлення окремого документу, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 18.04.2021 року між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" та відповідачем [PERSON] укладено Договір про надання фінансових послуг №2110814286291 від 18.04.2021, відповідно до умов якого відповідачу (позичальнику) було надано кредит у розмірі 3000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (S8), який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, вказаний ним у заяві-анкеті на отримання кредиту. Згідно умов (п. п. 1.1, 1.3, 1.9) договору про надання фінансових послуг №2110814286291, товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму 3000 грн. Орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту його отримання. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) 1 рік. Згідно з п. 1.4 договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування, протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у визначених договором розмірах: а) 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною в п. 1.4.а; в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною в п. 1.4.б; г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною в п. 1.4.в; д) тип процентної ставки - фіксована. Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати (п. 1.4.1). У разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом (п. 1.4.2). Згідно з п. 2.2.2.1 договору позичальник зобов`язаний вчасно повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом. Відповідно до п. п. 2.1.1.2, 2.1.1.7 товариство має право: у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, у повному обсязі; укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою без додаткового погодження цього з позичальником. Водночас у заяві-анкеті (для отримання кредиту), який є додатком №1 до кредитного договору, сторони погодили, що відповідач зобов`язується повернути кредит у розмірі 3000 грн та сплатити проценти у розмірі 960 грн у визначений строк. Відповідач кошти отримав одноразово, шляхом переказу грошових коштів відповідно до листа ТОВ Фінансова компанія "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" від 01.08.2024 року у розмірі 3000,00 грн на карту № [NUMBER] , час запиту 18.04.2021 7:08:07, номер договору згідно інформації від кредитора 2110814286291, банк емітент COMMERCIAL BANK PRIVATBANK. Також матеріали справи містять виписку з рахунку відповідача [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), відповідно до якої він отримав на свою банківську карту 18.04.2021 року 3000 грн. Положеннями ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Відповідно до ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Положення Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеного цим Законом. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення такого Договору на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 01.12.2021 року між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено Договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ "Служба миттєвого кредитування" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за Кредитним договором № 2110814286291 від 18.04.2021 року. Загальна сума заборгованості, яка рахується за відповідачем на момент відступлення права вимоги 22950,00 грн, з яких тіло кредиту 3000,00 грн, відсотки на дату відступлення права вимоги 19950,00 грн. 10.03.2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" було укладено договір № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, в тому числі за кредитним договором № 2110814286291 від 18.04.2021 року. Загальна сума заборгованості, яка рахується за відповідачем на момент відступлення права вимоги визначена на рівні 54703,80 грн. За розрахунками ТОВ "Служба миттєвого кредитування" заборгованість [PERSON] за кредитом станом на 03.12.2021 року становить 22950,00 грн, з яких 3000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 19950,00 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. Згідно розрахунку позивача заборгованість [PERSON] за кредитом становить 54703,80 грн, проте виходячи із принципу розумності та співмірності позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 30083,10 грн, з яких 3000,00 грн заборгованість по основній сумі кредиту, 27083,10 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст.610 ЦК України). Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з матеріалів справи, згідно умов кредитного договору та додатків до нього відповідачу надано кредит на строк 16 днів та підлягав поверненню 03.05.2021 з обов`язковою сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 960 грн. Відповідач кредит не повернув та не здійснив жодного платежу на погашення кредитної заборгованості. Новий кредитор ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2110814286291 від 18.04.2021 року у розмірі 30083,10 грн, з яких 3000 грн заборгованість за тілом кредиту; 27083,10 грн заборгованість за процентами. Перевіряючи обґрунтованість вимог нового кредитора (позивача у справі) про стягнення з боржника (відповідача) кредитної заборгованості, суд виходить із встан6овлених обставин справи та аналізує зміст кредитного договору та додатки до нього, перевіряє правильність визначення розміру усіх складових цієї заборгованості на відповідність не лише умовам договору, а й вимогам закону. Укладанню кредитного договору передувала погоджена сторонами Заява-Анкета позичальника (відповідача), в якій він, ознайомившись з умовами кредитування, вказав суму бажаного кредиту 3000 грн, строк повернення кредиту 16 днів та розмір процентів за користування кредитом, які зобов`язався сплати у цей строк 960 грн, виходячи зі ставки 2% в день від суми кредиту (300,00 грн х 2% = 60,00 грн х 16 днів) За умовами кредитного договору позичальнику надається кредит в сумі 3000,00 грн під зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом - 960,00 грн у строк 16 днів від дня отримання кредитних коштів, тобто до 03.05.2021. Тип процентної ставки фіксована. Відповідно до Графіку платежів позичальник 03.05.2021 повинен сплатити одним платежем 3960,00 грн, з яких 3000 грн - сума кредиту за договором; 960,00 грн проценти за користування кредитом. Аналогічні відомості містяться і в Паспорті споживчого кредиту, підписаному сторонами, який надано споживачу до укладення договору про споживчий кредит, де серед іншого вказано: ліміт кредиту 3000 грн, строк кредитування 16 днів, тип процентної ставки фіксована, загальні витрати за кредитом: 960,00 грн сума процентів по договору.Такі ж самі умови кредитування містяться в Інформації щодо порядку (процедури) укладання кредитного договору за підписом директора Товариства - кредитодавця. У пункті 1.4.1 кредитного договору наголошено, що нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту. Системний аналіз вищенаведених документів дає підстави для висновку, що основними умовами кредитного договору грошові кошти (кредит) - 3000 грн, проценти за користування кредитом у фіксованому розмірі - 960 грн та строк, на який надається кредит 16 днів, тобто до 05.05.2021. Вказані умови є істотними (необхідними) для даного виду договору, що вбачається зі змісту у ст. 1054 ЦК України, та положенням закону про позику. Підсумовуючи вищевикладене, суд встановив, що зобов`язання щодо повернення суми кредиту (3000 грн) та визначеного розміру процентів за користування коштами (960,00 грн) є основним грошовим зобов`язанням відповідача за кредитним договором № 2110814286291 від 18.04.2021 року, яке згідно умов договору відповідач мав виконати належним чином у 16-денний строк (термін), встановлений договором (до 03.05.2021). Водночас, кредитний договір містить також інші (додаткові) умови, які суд оцінює на відповідність вимогам закону. Так, за змістом пункту 1.3 договору у разі сплати в орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів усіх нарахованих процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується (пролонгується) та становить ще 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Така умова стосується випадку, коли у вказаний 16-денний строк позичальник повністю сплатить проценти (960,00 грн), однак не поверне суму кредиту. Матеріали справи свідчать про те, що отримавши 18.04.2021 кредит в розмірі 3000,00 грн, відповідач у визначений договором 16-денний строк (03.05.2021) не повернув кредит та не сплатив проценти за користування кредитом - 960,00 грн, які нараховані за ставкою 2% в день, як передбачено у пункті 1.4 а) договору. Отже строк користування відповідачем кредитними коштами не змінювався. Істотне збільшення процентної ставки у кредитному договорі суд розглядає, як забезпечення виконання основного зобов`язання несприятливими для позичальника наслідками, що за своїм характером є відповідальністю позичальника за невиконання основного грошового зобов`язання за договором, строк якого настав. На те, що проценти, які нараховуються після, визначеного договором 16 денного строку користування кредитом, не входять до основного грошового зобов`язання за кредитним договором (не є процентами за користування кредитом) також вказує той факт, що такі проценти не обраховані в грошовій сумі та не увійшли до орієнтовної вартості кредиту, визначеної у Паспорті споживчого кредиту, що є додатком №3 до кредитного договору та відносно їх нарахування та повернення не складено Графіку платежів, який би визначав сплату таких відсотків у відповідні строки протягом дії кредитного договору. Верховний Суд у постанові від 28.03.2018 в справі №444/9519/12 роз`яснив наступне. Проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку, на який надано кредит (позику). Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Порядок виплати цих процентів врегульований частиною 2 статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим вони можуть бути нараховані та стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Як зазначив Верховний Суд у згаданій постанові, після закінчення строку дії кредитного договору, тобто строку, на який надавався кредит, або у разі пред`явлення банком вимоги до позичальника про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування кредитором процентів на суму невиконаного (простроченого) грошового зобов`язання має юридичну природу відповідальності, що передбачена статтею 625 ЦК України. Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачиться на користь споживача. Судом встановлено, що строк виконання зобов`язання позичальником за кредитним договором № 2110814286291 від 18.04.2021 року становив 16 днів та настав 03.05.2021. На цю дату позичальник повинен був повернути кредитодавцю кредит (3000 грн) та сплатити проценти за користування кредитом (960,00 грн). Відповідач своє зобов`язання не виконав, жодного платежу на погашення кредитної заборгованості здійснив. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 16 днів відповідно, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Як встановлено судом, строк кредитування був погоджений сторонами та становив 16 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Здійснивши тлумачення умов кредитного договору суд дійшов висновку, що кредитор не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми ч. 2 ст. 625 ЦК України. ТОВ "Коллект центр" посилається на наявність у позичальника заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом. Однак, заявлена до стягнення сума відсотків нарахована як за період до прострочення боржника, так і за період після такого прострочення за кредитним договором. Водночас, ТОВ "Коллект центр" не обґрунтовувало заявлені позовні вимоги в частині стягнення відсотків і як таких, що нараховані як річні проценти згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України в обумовлених сторонами розмірах, а саме як грошову суму, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, як міру відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Встановлені ст. 625 ЦК України проценти підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. За неповернення вказаних сум після закінчення строку, на який були видані кредитні кошти, може настати відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на вищенаведене, суд вважає позовні вимиги в частині стягнення 3960 грн заборгованості (3000 грн основного боргу та 960 грн відсотків) законними та обґрунтвоаними, а в частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими саме як за користування кредитними коштами, безпідставними. Тому з підстав, заявлених в позові, з позичальника підлягають стягненню 3000 грн основного боргу та проценти, нараховані за період до прострочення боржника відповідно до умов договору та ст. 1048 ЦК України, розмір яких визначений договором - 960 грн (3000*2%*16). Щодо стягнення судового збору, суд враховує, що відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позовної заяви позивачем було сплачено 3028 грн судового збору, з урахуванням часткового задоволення позову судовий збір на відповідача покладається пропорційно розміру задоволених вимог, що складає 398,59 грн. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення судових витрат на правову допомогу у розмірі 9000 грн. Згідно ст. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу;2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно зі ст. 137 ЦПК Українивитрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. На виконання вказаних вимог закону, позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 01.07.2024, укладеного з адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс"; заявку на надання юридичної допомоги № 413 від 05.07.2024 року, згідно якої адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс" надано позивачу послуги щодо супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс" надано позивачу послуги: надання усної консультації 2 год. - вартістю 3000 грн, складання позовної заяви 2 год. - 6000 грн; витяг з акту № 1 про надання юридичної допомоги від 05.09.2024 із зазначенням аналогічних послуг та вартістю за них та платіжну інструкцію № 0459850000 від 12.09.2024 про сплату ТОВ "Коллект Центр" на користь Адвокатського об`єднання "Лігал Ассістанс" грошових коштів у сумі 63000 грн за надання правової допомоги згідно договору від 01.07.2024. Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial