Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

19 лютого 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» звернулося до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 12 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 210212-34642-1, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 3 500 грн, строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Вказаний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua або https://monetka.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». 17.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» укладено Договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 210212-34642-1 від 12.02.2021 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто». Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, в зв`язку з чим станом на 12.02.2024 року утворилась заборгованість на суму 20 289 грн 50 коп, яка складається з: 3500,00 грн - заборгованості за кредитом; 2089,50 грн - заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 12.02.2021 року по 14.03.2021 року; 14700,00 грн - заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день прострочення за період з 15.03.2021 року по 12.07.2021 відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, яку і просить стягнути позивач з відповідача, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21.02.2024 року відкрито провадження у справі, справу за вищевказаним позовом постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення (викликом) сторін, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, встановлено відповідачу строк на подання до суду відзиву на позовну заяву та роз`яснено право та порядок такого подання. 24.04.2024 на адресу суду від представника відповідача, адвоката Ковердяєвої Л. В. надійшли заперечення, відповідно до яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Ріальто» понесених витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги в розмірі 9000 грн враховуючи наступне. Позивачем до позовної заяви додано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, акт приймання-передачі наданих послуг № 201 від 02.06.2022 з витягом з реєстру, де зазначено найменування послуг, здійснених адвокатом та вартість, а також платіжну інструкцію № 1098 від 12.01.2024 про оплату за надання юридичних послуг. Згідно акту приймання-передачі наданих послуг № 201 представник позивача, адвокат Руденко К. В. займався підготовкою позовних заяв щодо стягнення заборгованості з різних боржників, в тому числі і щодо [PERSON] , вартість наданих послуг щодо кожного боржника окремо складає по 9000 грн. Як вбачається із договору № 2/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, а саме п. 1.1 в рамках цього договору виконавець зобов`язується надати замовнику юридичні послуги, в тому числі і щодо складання позовних вимог, запитів, представництва інтересів замовника. Також п.п. 3.1, 3.4 даного договору зазначено, що вартість послуг адвоката становить 8000 грн за складання позовної заяви та 1000 грн за складання та надсилання адвокатського запиту. Замовник сплачує адвокату послуги шляхом перерахунку на банківський рахунок виконавця протягом 30 банківських днів з моменту підписання відповідного акту наданих послуг. Як вбачається із акту приймання-передачі наданих послуг до договору про надання юридичних послуг, послуги, що надавалися адвокатом складаються із підготовки позовної заяви та складання адвокатського запиту про витребування доказів. При цьому, в даному акті зазначено 12 осіб, щодо яких вчинялися такі дії, тобто адвокатом одночасно вчинялися тотожні дії щодо значного кола осіб боржників з аналогічних правовідносин в категорії справ, які не є складними. Виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, просила відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 90-93). Крім того, 05.06.2024 представник відповідача адвокат Ковердяєва Л. В. подала до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що між відповідачем та ТОВ «Фінанс Інновація» був укладений кредитний договір № 210212-34642-1 від 12.02.2021 відповідно до якого відповідачу було надано кошти у розмірі 3500 грн. Проте, згідно позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача окрім тіла кредиту в розмірі 3500 грн додатково за прострочення заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 16789,50 грн. Відносно стягнення з відповідача прострочену заборгованість в розмірі 2089,50 грн за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 12.02.2021 року по 14.03.2021 року та 14700,00 грн заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день прострочення за період з 15.03.2021 року по 12.07.2021 відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за зазначених підстав відповідач заперечує повністю з огляду на наступне. Аналіз положень ст. ст. 3, 13, 509, 627 ЦК України та ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», дає підстави для висновку про те, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим, оскільки заборгованість відповідача за кредитом становить 3500 грн, при цьому заборгованість за відсотками позивач просить стягнути у розмірі 20289,50 грн, яка у 6 разів перевищує розмір боргу. Вважала, що нарахована позивачем сума по відсотках за користування кредитом у розмірі 16789,50 грн не відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує його права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст. 3 п. 6, ст. 509 ч. 3 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання. При вирішенні питання щодо стягнення відсотків просила суд, встановити співрозмірність нарахованих відсотків невиконаному зобов`язанню відповідача та врахувати інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, також вважала, що належить зменшити розмір відсотків до розміру 1750 грн, що складає 50 % від суми заборгованості по кредиту, саме такий розмір відсотків буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватним у розрізі конкретних правовідносин. На підставі викладеного вважала, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача прострочену заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 16789,50 грн не підлягає до задоволення. Крім того зазначала, що вартість послуг адвоката в розмірі 9000 грн є значно завищеною та не підлягає задоволенню. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, в позовній заяві просив розглядати справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача адвокат Ковердяєва Л. В. надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі відповідача. Заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі. В зв?язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.02.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та відповідачем укладено договір № 210212-34642-1 про надання відповідачеві 3500,00 грн у кредит на споживчі цілі на строк 30 днів; процентна ставка за користування кредитом 1,99 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку договору та у випадку порушення строків повернення кредиту 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк договору. Переказ коштів визначено здійснити на карту 516875ХХХХХХ7371, яка належить відповідачеві. Договір і додаток до нього з графіком розрахунків укладено шляхом підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором на вебсайті https://monetka.ua. Одноразовий ідентифікатор 432655 надсилався відповідачеві 12.02.2021 о 10:05:39 год шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який вказано відповідачем під час реєстрації на вебсайті. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до частин першої-другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами статті 12 цього Закону передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243св20), від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20 (провадження №61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст.263 ЦПК України, суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Відповідач, підписавши договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 432655, погодився з усіма його істотними умовами. Товариство свої зобов`язання з приводу надання грошових коштів виконало повністю, кошти за договором № 210212-34642-1 від 12.02.2021 в сумі 3500 грн було перераховано [PERSON] на платіжну карту, яка вказана відповідачем в анкеті-заяві на кредит № 748489 від 12.02.2021, що підтверджується платіжним дорученням № 374160791 від 12.02.2021 (а.с. 14, 17). Крім того, з витребуваної судом у АТ КБ «ПриватБанк» інформації встановлено, що на [PERSON] рнокпп [NUMBER] емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), номер телефону на який відправлялася інформація на підтвердження операцій за вказаною платіжною картою [NUMBER] . Згідно виписки про рух коштів по банківському рахунку за період з 12.02.2021 по 17.02.2021 вбачається, що 12.02.2021 [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 3500 гривень та користувався ними (а.с. 78-80). Виходячи з положень ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1,3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 17 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» укладено Договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 210212-34642-1 від 12.02.2021 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» і вказане підтверджується Витягом з Акту приймання-передачі прав №1 від 17.06.2021 до договору відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 (а.с. 33-36). Виходячи із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача станом на 12.02.2024 становить 20289,50 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 3500,00 грн; прострочена заборгованість по несплаченим процентам 2089,50 грн; заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами, згідно п. 3.3. договору 14700,00 грн (а.с. 15). Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за Кредитним договором не погашена. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. За положенням статті 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 76 ЦПК передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до положень ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, судом встановлено, що 12.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] було укладено договір № 210212-34642-1, і відповідач отримав кредит в розмірі 3500,00 грн. Сторони в договорі погодили розмір та порядок нарахування і сплати відсотків за користування кредитом. Однак,\~відповідач умови\~договору порушив,\~внаслідок чого\~виникла заборгованість\~у розмірі:\~3500,00\~грн -заборгованість за кредитом; 2089,50 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 12.02.2021 по 14.03.2021; 14700,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожний день прострочення за період з 15.03.2021 по 12.07.2021 відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи факт отримання відповідачем кредитних коштів, та узгодженням сторонами розміру відсотків, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині вказаних сум є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн, а тому на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 2422 гривні 40 копійок судового збору (а.с. 9). Щодо вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 9000 грн, то суд вказує на таке. За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником позивача\~на виконання\~вказаних вище\~вимог,\~а саме\~підтвердження витрат\~на професійну\~правничу допомогу\~в розмірі\~9000,00\~грн,\~суду надано\~договір про\~надання юридичних\~послуг №\~02/06/2022\~від 02.06.2022\~року,\~свідоцтва про\~право на\~заняття адвокатською\~діяльністю,\~акт приймання-передачі\~наданих послуг\~№ 201\~від 10.01.2024\~виконаних робіт\~від 12.01.2024,\~витяг з\~реєстру №\~1\~до акту\~приймання-передачі\~наданих послуг\~№ 201\~до договору\~про надання\~юридичних послуг\~від 10.01.2024\~про те,\~що адвокат\~Руденко К.\~В.\~надав правничу\~допомогу позивачеві\~на суму\~9000,00\~грн (а.с. 38-44). Отже, зважаючи на те, що матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, дана справа є нескладною, враховуючи конкретні обставини справи, суть наданих послуг, суд вважає, що визначені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є завищеними і не являються співмірними, обґрунтованими і пропорційними об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, а тому дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу до 4000 грн.

Outcome: partial