Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

Позивач ТОВ «Він Фінанс» (до зміни назви - ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія») звернувся в суд із позовом, в якому зазначено, що 25.07.2024 року на підставі положень Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», вимог ст. 207 ЦК України, що визначає порядок вчинення договору у письмовій формі, між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] укладено договір кредиту в електронному вигляді. За умовами договору відповідач, який виступив позичальником, отримав грошові кошти в сумі 7 000,00 грн. строком на 30 днів. Позивач зауважує, що згідно умов договору факторингу, укладеного 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія», останнє набуло право вимоги до відповідача. При цьому, внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з повернення кредитних коштів, нарахованих відсотків та інших платежів станом на дату відступлення права вимоги існувала заборгованість в сумі 25 102,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7000,00 грн., заборгованість за відсотками - 3780,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 10962,00, інші штрафи - 3360,00 грн. Звертаючись до положень ст.ст. 1054, 526 ЦК України, які надають визначення договору кредиту, закріплюють ознаки виконання зобов`зань, а також вказуючи на вимоги ч.2 ст. 625 ЦК України як норми компенсаційної функції в разі прострочення виконання взятих учасником на себе зобов`язань, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 21.05.2019 року у загальному розмірі 38 242,63 грн., з яких: 25 102,00 грн. - сума заборгованості, 10 878,48 грн. та 2 622,15 грн. як суми інфляційних втрат та 3 % річних, розрахованих на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, просить також вирішити питання про відшкодування судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору в сумі 2422,40 грн., витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Ухвалою суду від 13.09.2024 року по справі відкрите спрощене позовне провадження без виклику учасників. При вирішені питання ґрунтовності заявлених позивачем вимог суд керується таким міркуванням. За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. У статті 3 Закон Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону. Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону № 675-VIII. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. За положеннями ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ч.1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судом встановлено, що 21.04.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] укладено договір кредиту, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» надав, а [PERSON] - позичальник, отримав грошові кошти в розмірі 7000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. Пунктом 1.2 договору сторони визначили, що строк дії договору складає 30 днів, договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за договором. Згідно п.п. 1.3., 1.3.1., 1.3.2., 1.3.3. договору сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування позикою: - знижена процентна ставка становить 1,35 % від суми позики за кожен день користування позикою у межах строку надання позики, зазначеного у п. 1.2 договору; - стандартна процентна ставка становить 1,80 % від суми позики за кожен день користування позикою; Стандартна процентна ставка застосовується згідно з пунктами 1.7., 3.4., 3.6.2. договору. Згідно з п.3.2 договору нарахування процентів за договором здійснюється за зниженою процентною ставкою на залишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Проценти за користування позикою нараховуються щоденно, починаючи з дня надання позики в межах строку надання позики, визначеного у п.1.2 договору, за виключенням дати повернення позики та сплати нарахованих процентів, зазначеної у графіку платежів. Відповідно до п.3.3., 3.4. договору умови застосування зниженої процентної ставки - дотримання клієнтом терміну повного повернення позики, зазначеного у графіку платежів. У разі недотримання умов застосування зниженої процентної ставки нарахування процентів здійснюється на умовах п.3.2., але за стандартною процентною ставкою. Пунктом 4.4., 4.5. договору його учасники визначили, що у випадку прострочення повернення суми позики, клієнт зобов`язаний сплатити товариству штраф у розмірі 84 грн. за кожен день прострочення, починаючи з 4 дня прострочення виконання зобов`язань за договором. Штрафи за договором нараховуються у момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки, нарахованої за порушення клієнтом зобов`язань за договором, не може перевищувати 50 % суми, одержаної клієнтом за договором, та становить 3500,00 грн. Досліджений судом договір містить інформацію про використання позичальником електронного підпису із датою та часом проставлення: 21.04.2019 року 11:57:40. Інформація про ідентифікацію підтверджується довідкою з особистими даними особи. Отже, судом отримано підтвердження вчинення в електронному вигляді договору кредиту, набуття його учасниками передбачених умовами правочину прав та обов`язків. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Дослідженими у справі доказами, оцінку яким надано за окремим, а також сукупним взаємним охопленням, підтверджується існування заборгованості за кредитом внаслідок невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки суми, які кредитор може стягнути з боржника відповідно до ст. 625 ЦК України, носять компенсаторний характер, скеровані на захист майнового права та інтересу внаслідок можливого знецінення грошових коштів за інфляційними процесами, а право на їх стягнення з`являється у кредитора після прострочення боржника, тобто у разі неправомірного користування боржником грошовими коштами кредитора, визначені положеннями договору відсотки при простроченні виконання зобов`язання після 30 днів слід оцінювати як направлене на отримання майнової компенсації грошове заміщення, яке відповідає критеріям ч.2 ст. 625 ЦК України із застосуванням передбачених умовами договорів відсоткових ставок. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Судом встановлено, що станом на 19.08.2019 року загальний розмір заборгованості становив 25 102,00 грн., з яких: 7000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3780,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованим протягом періоду кредитування (30 днів), 10 962,00 грн. - відсотки, нараховані згідно приписів ч.2 ст. 625 ЦК України за період після завершення строку кредитування та протягом 87 днів, тобто в межах передбаченого п. 3.6.2 договору строку, 3360,00 грн. - штраф, розрахований у період з 5-го дня прострочення виконання зобов`язання в порядку 4.3, 4.5. договору. Відповідний розмір заборгованості відповідає умовам договору про розмір та строки кредитування, порядок повернення відсотків, умов щодо сплати компенсації та штрафу в разі прострочення виконання зобов`язання. Доказів на спростування математичної коректності такого розрахунку стороною відповідача не надано. За змістом ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Судом встановлено, що 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія» укладено договір факторингу, за умовами якого клієнт (ТОВ «Авентус Україна») зобов`язався відступити фактору (ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія») права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. За змістом договору право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання ними відповідного реєстру прав вимог. Судом досліджено витяг реєстру права вимог від 21.08.2019 року з відомостями про боржника [PERSON] , даними про суму кредиту та заборгованість на день складення реєстру. Отже, позивачем як новим кредитором набуте право вимоги до позичальника в обсязі прав первісного кредитора, що включає можливість пред`явлення вимог по сплаті суми боргу, процентів за користування кредитом, будь-яких інших сум, що належать до сплати за кредитними договорами, які нараховані та строк платежу за яким настав або може виникнути в майбутньому (п.п. 1.3., 1.4 договору факторингу). Як зазначалось вище, за наслідком закінчення строку кредитування як правомірного використання отриманих позичальником грошових коштів кредитор не позбавляється можливості захистити порушений майнових інтерес, що полягає у простроченні виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, через звернення за відшкодуванням компенсаційних нарахувань в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України. З поданих позивачем розрахунків інфляційних збитків та 3 % річних вбачається, що при їх виконанні за основу взято усю суму заборгованості в розмірі 25 102,00 грн., що, крім іншого, включає розмір відсотків, вже нарахованих згідно приписів ст. 625 ЦК України на суму 10 962,00 грн. Інші складові заборгованості відповідають ознакам простроченого зобов`язання, заснованого на умовах договору, отже можуть виступати основою встановлення суми заподіяних збитків у вигляді знецінення коштів. При виконанні власного розрахунку інфляційних збитків, а також 3 % річних суд приймає до уваги п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 воєнний стан запроваджується з 5:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався та є триваючим на час ухвалення рішення. З огляду на викладене, суд виключає з суми заборгованості як основи розрахунку 10 962,00 грн. та здійснює нарахування компенсаційних втрат у період з 24.07.2021 року по 23.02.2022 року відносн осуми 14 140,00 грн. За таких умов, сума інфляційних збитків становитиме: 1,047 (індекс інфляції) * 14 140,00 грн. - 14 140,00 грн. = 664,58 грн. Визначені ч.2 ст. 625 ЦК України 3 % річних складатимуть: 3 % * 14 140,00 грн.* 215 днів прострочення / 365 / 100 = 249,87 грн. Оскільки позичальник [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання з повернення отриманих сум кредиту, при цьому, право грошової вимоги, включаючи нараховані відсотки, суму штрафу правомірно набуто позивачем у справі, вимога про стягнення грошових коштів у наведеному за висновками суду розмірі підлягає до задоволення. Суд стягує з відповідача на користь позивача суму заборгованості в загальному розмірі 26 016,45 грн., з яких: 7000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3780,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованим протягом періоду кредитування (30 днів), 10 962,00 грн. - відсотки, нараховані згідно приписів ч.2 ст. 625 ЦК України у період після завершення строку кредитування за погодженою учасниками процентною ставкою протягом 87 днів, 3360,00 грн. - штраф, розрахований у період з 5-го дня прострочення виконання зобов`язання, 664,58 грн. - інфляційні втрати згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, 249,87 грн. як 3 % річних згідно ч.2 ст.625 ЦК України, що розраховані у період з 24.07.2021 року по 23.02.2022 року. На підставі ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог підлягають до стягнення з відповідача витрати з оплати судового збору в сумі 1647,89 грн. За критеріями пропорційності також підлягають до відшкодування витрати позивача на професійну правничу допомогу. Заявляючи вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивач надав договір про надання правової допомоги від 22.03.2024 року з домовленістю про вартість 1 години адвоката за видами послуг; опис робіт, виконаних адвокатом: складення позовної заяви - 3500,00 грн., направлення позовної заяви - 1500,00 грн. Отже, з огляду на розмір задоволених вимог підлягає до стягнення як витрати на професійну правничу допомогу сума 3401,36 грн.

Outcome: partial