Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

У квітні 2024 року позивач керівник Дніпровської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , [PERSON] про скасування рішень про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним правочину та скасування державної реєстрації земельної ділянки. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що при виконанні повноважень, визначених статтею 131-1 Конституції України, статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», виявлено факт порушення інтересів держави. Зокрема, встановлено, що у власності територіальної громади міста Києва перебуває земельна ділянка по [ADDRESS] площею 0,1000 га (кадастровий номер 8000000000:90:051:0019), яка належить до земель комунальної форми власності. Разом з цим, на даний час право власності територіальної громади міста Києва на земельну ділянку порушено через її незаконну державну реєстрацію та незаконні державні реєстрації за [PERSON] та надалі за [PERSON] права власності на неіснуючий житловий будинок загальною площею 41,3 кв.м на цій земельній ділянці. Також вказує, що реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:051:0019 відбулася з порушенням вимог земельного законодавства, на підставі технічної документації, яка розроблена під експлуатацію неіснуючого житлового будинку, право власності на який набуто з порушенням законодавства України про державну реєстрацію, а також з урахуванням того, що Київська міська рада рішення про передачу зазначеної земельної ділянки у власність або у користування (оренду) будь-яким фізичним або юридичним особам не приймала. Враховуючи викладене, позивач просить: - скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 24.11.2021 індексний номер 61819750, та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за [PERSON] на житловий будинок загальною площею 41.3 кв.м. літ. «А» по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2515115880000); - визнати недійсним договір купівлі-продажу від 22.01.2022, укладений між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 42; - скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черняка А.Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.01.2022, індексний номер 62998553, та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за [PERSON] на житловий будинок загальною площею 41.3 кв.м. літ. «А» по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2515115880000); - скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:051:0019 площею 0,1000 га по [ADDRESS] у Державному земельному кадастрі; - стягнути судові витрати з відповідачів. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.04.2024 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. Недоліки позовної заяви усунуто, про що позивачем подано заяву на усунення недоліків з додатками. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.06.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача подав до суду клопотання, в якому просив розгляд справи провести у відсутність сторони позивача, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі. Відповідачі, які зареєстровані на окупованій території України, про судовий розгляд повідомлялись шляхом розміщення оголошення про виклик відповідачів у судове засідання на офіційному сайті суду. Відзиву на позов або зустрічного позову, будь-яких клопотань від відповідачів до суду не надходило. У травні 2024 року до суду від Київської міської ради, в інтересах якої подано позов, надійшли письмові пояснення, в яких представник просить позов прокурора задовольнити, посилаючись на те, що реєстрація спірної земельної ділянки відбулася з порушенням вимог чинного законодавства на підставі технічної документації, яка розроблена під експлуатацію неіснуючого житлового будинку, та Київська міська рада рішень про передачу спірної земельної ділянки будь-яким юридичним або фізичним особам у власність чи користування (оренду), зміну цільового призначення, а також про затвердження технічних документів із землеустрою не приймала. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської Кароліни Сергіївни від 24.11.2021 № 61819750 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) зареєстровано право власності за [PERSON] на житловий будинок загальною площею 41,3 кв.м. літ. «А» по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2515115880000, номер відомостей про речове право: 45248619). Підставою для проведення державної реєстрації вказаного нерухомого майна стала довідка від 14.04.2021 №73-21-03 про технічні показники об`єкта та підтвердження поштової адреси, видана ФОП [PERSON] (т. 1, а.с. 29, 40). Зокрема, згідно наданої відповідачем [PERSON] приватному нотаріусу довідки про технічні показники об`єкта та підтвердження поштової адреси від 14.04.2021, що видана ФОП [PERSON] , житловий будинок побудований зі слів замовника господарчим способом у 1991 році, відповідає Державним будівельним нормам, готовий до експлуатації, не належить до категорії самочинного будівництва та не потребує прийняття в експлуатацію (т. 1, а.с. 34). Відповідно до вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 11.05.2023 у справі №755/4984/23 [PERSON] визнано винними у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України (т. 1, а.с. 149-166). Також приватним нотаріусом КМНО Меженською К.С. перед проведенням державної реєстрації від КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» отримано інформаційну довідку від 17.11.2021 №ПБ-2021 №2174 щодо відсутності реєстрації права власності на спірну будівлю (т. 1, а.с 39), та отримано витяг з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (реєстраційний номер в ЄДЕССБ ТІ01: 9971-0452-9676-8857) щодо підтвердження видачі технічної документації №73/04/21-3 від 14.04.2021, в якому відсутні відомості про рік побудови спірного будинку, та зазначено, що поштова адреса не присвоювалась (т. 1, а.с. 35-38). У подальшому, ПП «Фірма «Інженер» на замовлення [PERSON] 13.12.2021 розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т. 1, а.с. 41-86). На підставі вказаної технічної документації із землеустрою 23.12.2021 державним кадастровим реєстратором відділу у Тульчинському районі Головного управління Держгеокадарстру у Вінницькій області Панчуком С.М. за заявою Приватного підприємства «Фірма «Інженер» від 15.12.2021 №3В-9719488922021 внесено відомості (здійснено реєстрацію) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:051:0019, дата державної реєстрації - 23.12.2021 (т. 1, а.с. 87-108). Відповідно до сформованого державним кадастровим реєстратором витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.12.2021№НВ-0523270492021 земельна ділянка площею 0,1000 га з кадастровим номером 8000000000:90:051:0019 розташована за адресою: [ADDRESS] ; категорія земель: землі житлової та громадської забудови; цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); вид використання земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т. 1, а.с. 104-105) Як встановлено судом відповідно до матеріалів справи, на теперішній час, речові права на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав не зареєстровані. Надалі, 22.01.2022 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку літ. «А» загальною площею 41,3 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,1 га з кадастровим номером 8000000000:90:051:0019, з цільовим призначенням: 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком Андрієм Леонідовичем та зареєстровано в реєстрі за № 42 (т. 1, а.с. 109-110). Цим же нотаріусом 22.01.2022 прийнято рішення (індексний номер 62998553) про проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок загальною площею 41,3 кв.м. літ. «А» по [ADDRESS] за [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2515115880000, номер відомостей про речове право: 46296706) (а.с.29, 115). Приписами ст. 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності. Подібний висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №911/3594/17 та об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 24.01.2020 у справі №910/10987/18. Отже, до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №916/2791/13, у постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 910/27779/14. Відповідно до частини 8 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на момент внесення запису в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно) державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією з засад державної реєстрації прав є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Згідно із статтею 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закріплено, що документи, які подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Пунктом 2 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Пунктом 1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (надалі - Порядок №1127), передбачено, що він визначає умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав. Відповідно до п. 40 Порядку №1127 (у діючій на той час редакції) державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком. Таким чином, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. У пункті 77 Порядку №1127 (у діючій на той час редакції) зазначено, що державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про його технічну інвентаризацію, про прийняття його в експлуатацію та про присвоєння такому об`єкту адреси (крім випадку проведення реконструкції об`єкта, що не має наслідком його поділ, виділ частки або об`єднання), отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Згідно з абзацом третім пункту 78 Порядку №1127 (у діючій на той час редакції) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року. Документ, що підтверджує присвоєння закінченому будівництвом об`єкту адреси, не вимагається у разі державної реєстрації права власності на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстроване в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник у поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення його адреси (абз. 3 п.79 Порядку №1127). Для здійснення держаної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] [PERSON] надано довідку про технічні показники об`єкта та підтвердження поштової адреси від 14.04.2021, що видана ФОП [PERSON] , згідно якої житловий будинок побудований зі слів замовника господарчим способом у 1991 році, відповідає Державним будівельним нормам, готовий до експлуатації, не належить до категорії самочинного будівництва та не потребує прийняття в експлуатацію (т. 1, а.с. 34). Також приватним нотаріусом КМНО Меженською К.С. перед проведенням державної реєстрації від КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» отримано інформаційну довідку від 17.11.2021 №ПБ-2021 №2174 щодо відсутності реєстрації права власності на спірну будівлю (а.с 39), та отримано витяг з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (реєстраційний номер в ЄДЕССБ ТІ01: 9971-0452-9676-8857) щодо підтвердження видачі технічної документації №73/04/21-3 від 14.04.2021, в якому відсутні відомості про рік побудови спірного будинку, та зазначено, що поштова адреса не присвоювалась (т. 1, а.с. 35-38). Саме ці документи державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К.С. долучено до електронної реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна №2515115880000 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зазначено як підстави для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомості за [PERSON] . Водночас інших документів, які вимагається Порядком №1127 у реєстраційній справі немає. Проте, довідка, що складена на підставі проведеної технічної інвентаризацій, не є правовстановлюючим документом чи будь-яким іншим документом, які надають підстави для проведення реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомості. Також, державним реєстратором при прийнятті рішення від 24.11.2021 №61819750 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) не отримано відомості з ЄДЕССБ про присвоєння поштової адреси спірному будинку. Таким чином, незважаючи на вищевказані вимоги законодавства, в реєстраційній справі щодо спірного об`єкта нерухомого майна відсутні документи, які дають змогу встановити, що житловий будинок було побудовано до 05.08.1992; відсутні відомості з ЄДССБ про присвоєння поштової адреси та відомості про земельну ділянку, що належить відповідачу [PERSON] на праві власності. Окрім цього, документи, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та підтверджують присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, відповідачем [PERSON] не надані та взагалі не існують. Відповідно до листа Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 09.05.2023 №73-1211, Департамент не видавав, не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:90:051:0019) у м. Києві (т.1 а.с. 135). Механізм присвоєння адрес в місті Києві визначено зокрема Положенням про реєстр адрес у місті Києві, затвердженим рішенням Київської міської ради від 22.05.2013 №337/9394 «Про деякі питання ведення реєстрів адрес, вулиць та інших поіменованих об`єктів у місті Києві». Відповідно до п. 4.16 Положення присвоєння поштової адреси багатоквартирним житловим будинкам, домоволодінням, житловим будинкам садибного типу, індивідуальним дачним та садовим будинкам здійснюється розпорядженням відповідної районної в місті Києві державної адміністрації. Так, Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація листом №100-5032 від 09.05.2023 повідомила, що райдержадміністрацією жодного питання щодо присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомості на [ADDRESS] , не опрацьовувалось, жодних звернень не надходило (т. 1, а.с. 129). Відповідно до інформації КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 20.06.2023 № 062/14-8230 (И-2023) житловий будинок [ADDRESS] на праві власності не зареєстровано (т.1, а.с. 142-143). Згідно інформації Державного земельного кадастру право власності та речові права на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:051:0019 за будь-якими фізичними чи юридичними особами не зареєстровані (т. 1, а.с. 147). Київська міська рада рішень про передачу земельних ділянок з указаним кадастровим номером юридичним або фізичним особам у власність чи користування (оренду), зміну цільового призначення, а також про затвердження технічних документів із землеустрою не приймала. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К.С. всупереч зазначеній інформації та положенням ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав від 24.11.2021 не враховано відсутність даних про виникнення у [PERSON] чи будь-яких інших осіб речових прав на житловий будинок по [ADDRESS] до 01.01.2013. Ураховуючи, що подані [PERSON] документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, державний реєстратор за наслідками розгляду його заяви повинен був прийняти рішення про відмову в державній реєстрації прав відповідно до ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у зв`язку із їх не відповідністю вимогам, встановленим цим Законом. Натомість, державний реєстратор 24.11.2021 прийняв рішення № 61819750 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок загальною площею 41,3 кв.м. літ.«А» по [ADDRESS] за [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2515115880000, номер відомостей про речове право: 45248619), яке є незаконним та підлягає скасуванню з наведених вище підстав. Окрім порушень вимог закону щодо підстав та порядку здійснення державної реєстрації речових прав, що вже є окремою і достатньою підставою для скасування вказаного вище рішення державного реєстратора, також встановлено, що житловий будинок, щодо якого зареєстровано право власності [PERSON] , в натурі не існує. Так, відповідно до вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 11.05.2023 у справі № 755/4984/23 [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України (т. 1, а.с. 148-166). Судом встановлено, що [PERSON] в порушення вимог Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001, склав та видав завідомо підроблені офіційні документи, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення, за результатами проведення технічної інвентаризації, яка фактично не проводилась, на фактично неіснуючий об`єкт нерухомого майна, а саме: технічний паспорт (інвентаризаційна справа №73/04/21-03, реєстраційний номер в ЄДЕССБ: TI01: №ТІ01:9971-0452-9676-8857) та довідку про технічні показники об`єкта та підтвердження поштової адреси №73-21-03 від 14.04.2021, із зазначенням замовника - [PERSON] . Отже, вказані технічні документи ФОП [PERSON] складено та видано із завідомо неправдивими відомостями про наявність фактично неіснуючого будинку, та в Реєстрі адрес відсутні відомості про документи щодо присвоєння поштової адреси по [ADDRESS] . Окрім того, документи, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за вказаною адресою також відсутні. Житловий будинок відповідно ч.1 ст.181 ЦК України є нерухомою річчю (нерухоме майно, нерухомість). В свою чергу поняття «речі» визначено у ч.1 ст.179 ЦК України, згідно якої річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Оскільки житловий будинок загальною площею 41,3 кв.м. літ.«А» по [ADDRESS] як предмет матеріального світу не існує, то відповідно він не є річчю, щодо якої можуть виникати цивільні права, у тому числі право власності. Тому рішення про державну реєстрацію права власності на неіснуючий об`єкт нерухомого майна є незаконним, оскільки державна реєстрація лише посвідчує речове право, що виникло (набуто), а в даному випадку право не може бути набуто у зв`язку із відсутністю самого об`єкту цього права. При цьому, наявність зареєстрованого права власності щодо неіснуючого об`єкту нерухомого майна перешкоджає належному володінню, розпорядженню та користуванню земельною ділянкою комунальної власності. Подібні висновки щодо порушення прав та інтересів власника земельної ділянки внаслідок незаконної державної реєстрації речових прав щодо майна, якого не існувало, містяться у постанові Верховного Суду України від 25.03.2024 у справі №757/19322/22-ц. Щодо позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним слід вказати наступне. За змістом ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття не встановлена судом. Ураховуючи, що [PERSON] зареєстровано за собою право власності на житловий будинок загальною площею 41,3 кв.м по [ADDRESS] на підставі неіснуючих документів, за відсутності будь-яких правовстановлюючих документів та власник земельної ділянки своєї згоди на легітимізацію права власності на вказане майно не надавав, тому [PERSON] не набуто право власності на вказане майно у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини У статті 204 Цивільного кодексу України передбачено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція діє доки не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути визнання правочину недійсним. За змістом ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (правова позиція, викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі 910/12787/17). Право власності на житловий будинок загальною площею 41,3 кв.м. літ. «А» по [ADDRESS] перейшло до [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.01.2022, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Черняком А.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 42 (реєстраційний номер об`єкта 2515115880000, номер відомостей про речове право: 45248619). Разом з тим, оскільки [PERSON] не набув у встановленому порядку право власності на спірне майно, тому не мав права розпоряджатись ним, в тому числі відчужувати [PERSON] шляхом укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна. Також, на момент укладення [PERSON] спірного правочину з продажу житлового будинку, спірна земельна ділянка, у власності [PERSON] чи будь-яких інших осіб не перебувала, речові права на земельну ділянку оформлені не були. Водночас, реєстрація права власності об`єкту нерухомості на земельній ділянці, власником якої є територіальна громада міста Києва, істотно обмежує права власника землі, оскільки Київська міська рада не може використовувати земельну ділянку ні для власної забудови, ні іншим чином. Тому державна реєстрація нерухомого майна на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі. Вказаної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18. Крім того, перед купівлею вказаного майна відповідач [PERSON] знав або, проявивши розумну обачність повинен був знати про те, що житловий будинок відсутній на земельній ділянці комунальної власності (не збудований, не введений в експлуатацію) та мав усвідомлювати можливість виникнення у подальшому ситуації, за якої до нього буде пред`явлено вимогу про скасування права власності. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критерія і уявленням про честь та совість. Частиною 3 ст. 13 Цивільного кодексу України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у справі № 916/329/21 (916/3073/21). Отже, вчинення правочину щодо зазначеного об`єкту нерухомого майна з використанням підроблених документів, що призвело до його відчуження та зміну власника, виключає можливість визнання добросовісним відповідача під час набуття у власність такого майна. Щодо позовної вимоги скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі слід вказати наступне. Чинним законодавством України встановлений порядок виготовлення документації із землеустрою (в тому числі і технічної документації), вимоги до її складу. Згідно із статтею 9 Закону України «Про державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні. Статтею 11 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до норм та правил, технічних регламентів. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок у випадках, визначених ст. 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками. Відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру щодо категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки та комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту - щодо земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється на підставі такої документації. У разі якщо законом встановлена обов`язковість погодження зміни цільового призначення земельної ділянки з органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, фізичною, юридичною особою та/або відшкодування втрат сільськогосподарського, лісогосподарського виробництва, до заяви про внесення до Державного земельного кадастру відомостей про зміну цільового призначення (категорії земель та/або виду її цільового призначення) земельної ділянки додаються документи, що підтверджують таке погодження та/або забезпечення виконання зобов`язання з відшкодування втрат сільськогосподарського, лісогосподарського виробництва, у вигляді гарантії. За змістом ст. 22 Закону України «Про державний земельний кадастр» документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати законодавству. У відповідності до ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» для державної реєстрації земельної ділянки державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; документація із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки, в електронній формі та формі електронного документа. Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації. Аналогічні підстави для скасування державної реєстрації земельних ділянок містить п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051. Пунктом 114 Порядку передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку. Частиною 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, зокрема у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). За ч. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є подання заявником документів, передбачених ч. 4 цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Як встановлено, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:051:0019 здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Окрім того, відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) № 0570202/1-3719 від 23.03.2023 повідомлено Дніпровську окружну прокуратуру міста Києва про те, що земельна ділянка з кадастровим номером № 8000000000:90:051:0019 у Міському земельному кадастрі, не зареєстрована та не обліковується (т. 1, а.с. 118). Слід зазначити, що згідно із ст. 28 Закону України «Про землеустрій» розробники документації із землеустрою зобов`язані дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, відносини у сфері охорони навколишнього природного середовища, оцінки впливу на довкілля, а також норм і правил при здійсненні землеустрою; інформувати зацікавлених осіб про здійснення землеустрою. Вимогами ст. 29 Закону України «Про землеустрій» передбачені загальні вимоги до змісту документації із землеустрою. Так, документація із землеустрою у складі текстових матеріалів обов`язково містить пояснювальну записку, в якій зазначаються підстава проведення землеустрою (у тому числі рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, на підставі якого здійснюється розроблення документації із землеустрою); основні відомості про об`єкт (об`єкти) землеустрою; використані розробником нормативно-правові акти з питань здійснення землеустрою; використані розробником норми і правила у сфері землеустрою; використані розробником документи Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель; використані розробником відомості Державного земельного кадастру, а також Державного реєстру земель у разі внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, сформовані до 2013 року; використані розробником відомості Державного картографо-геодезичного фонду; використана розробником затверджена містобудівна документація, а також викопіювання із такої документації; опис процедури виконання топографо-геодезичних робіт (у разі їх виконання); опис та обґрунтування проектного рішення; інформація про проведення ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень земель при здійсненні землеустрою (у разі їх проведення); інформація про наявні в межах об`єкта землеустрою будівлі, споруди та речові права на них (у разі формування земельних ділянок, внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру); інформація про наявні в межах об`єкта землеустрою обмеження у використанні земель (у разі формування земельних ділянок, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про сформовану земельну ділянку, обмеження у використанні земель) із зазначенням підстави встановлення таких обмежень; виконавець робіт із землеустрою, його технічне і технологічне забезпечення; умови щодо зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок (у разі порушення ґрунтового покриву земельних ділянок у результаті реалізації проектного рішення); інформація про виконання передбачених законом вимог щодо погодження документації із землеустрою; інформація про дотримання вимог закону щодо погодження поділу, об`єднання, вилучення земельних ділянок. Положеннями статті 55 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: завдання на складання технічної документації із землеустрою; пояснювальну записку; матеріали топографо-геодезичних робіт; кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень у використанні земельної ділянки; відомості про встановлені межові знаки. Водночас подана технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не відповідала вимогам Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про землеустрій» в частині дотримання загальних вимог до змісту документації із землеустрою (ст. 29 Закону України «Про землеустрій»); забезпечення подання документів про погодження зміни цільового призначення земельної ділянки (ст. 21 Закону України «Про державний земельний кадастр»); використання у складі технічної документації із землеустрою завідомо недостовірних документів, які посвідчують право власності на неіснуючий житловий будинок. Отже, інженером-землевпорядником ПП «Фірма «Інженер» під час розроблення документації із землеустрою відносно спірної земельної ділянки порушено вимоги ст. ст. 20, 198 ЗК України, ст.ст. 29, 55 Закону України «Про землеустрій», а також ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та не перевірено факт наявності чи відсутності в натурі (на місцевості) будівель та споруд на проектованій земельній ділянці, в результаті чого до Державного земельного кадастру були внесені недостовірні відомості про земельну ділянку, що як наслідок призвело до порушення прав та/або законних інтересів територіальної громади м. Києва. Аналізуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку, що оскільки житловий будинок літ. «А» загальною площею 41,3 кв.м по [ADDRESS] як предмет матеріального світу не існує, то відповідно він не є річчю, щодо якої можуть виникати цивільні права, у тому числі право власності. Суд приходить до висновку що рішення про державну реєстрацію права власності на неіснуючий об`єкт нерухомого майна є незаконним, оскільки державна реєстрація лише посвідчує речове право, що виникло (набуто), а в даному випадку право не може бути набуто у зв`язку із відсутністю самого об`єкту цього права. [PERSON] не набув права власності на неіснуюче нерухоме майно, таке майно не може бути предметом договору купівлі-продажу, у зв`язку з чим цей правочин підлягає визнанню недійсним у судовому порядку, як такий, що суперечить вимогам ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України. [PERSON] не набув права власності на неіснуючий об`єкт нерухомого майна, а правочин, на підставі якого здійснено державну реєстрацію такого права, є недійсним та таким, що не створює юридичних наслідків, державна реєстрація права власності [PERSON] на житловий будинок літ. «А» загальною площею 41,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] підлягає скасуванню. Зважаючи, що розділ Державного реєстру прав на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок загальною площею 41,3 кв. м. літ. «А» по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2515115880000), відкритий на підставі незаконного рішення державного реєстратора №61819750 від 24.11.2021, яке підлягає скасуванню, то цей розділ та реєстраційна справа щодо цього об`єкту підлягають закриттю згідно із п.5 ч.1 ст.14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Оскільки реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:051:0019 відбулася з порушенням вимог земельного законодавства, на підставі технічної документації, яка розроблена під обслуговування неіснуючого житлового будинку, право власності на який зареєстровано з порушенням чинного законодавства, а також з урахуванням того, що Київська міська рада рішення про передачу зазначеної земельної ділянки у власність або у користування (оренду) будь-яким фізичним або юридичним особам не приймала, є необхідність у скасуванні державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Враховуючи встановлені судом обставини справи, беручи до уваги всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено обґрунтованість заявлених вимог належними, допустимими доказами, а обраний ним спосіб захисту порушеного права відповідає приписам чинного законодавства України, зокрема ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь Київської міської прокуратури, як платника судового збору, підлягає стягненню судовий збір у урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог у розмірі 6 056,00 грн з кожного.

Outcome: approved