Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Чернівецької міської ради викликався до суду в порядку, встановленому ЦПК України, проте в судове засідання не з`явився. Висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача Служба у справах дітей Чернівецької міської ради на пропозицію суду не подала. Начальник служби подала листи, в яких росить розглянути справу за відсутності їхнього представника. Представник законного представника позивачів [PERSON] позов підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві та пояснила, що відповідач з липня 2020 року повністю самоусунувся від виховання своїх дітей. Він мав значну заборгованість по сплаті аліментів. Він не відвідував дітей, не цікавився їхнім життям, фактично самоусунувся від виховання дітей. На даний час основну заборгованість по аліментах відповідач сплатив, проте і надалі аліменти сплачуються нерегулярно. Відповідач мав можливість навідувати своїх дітей в дошкільних закладах та в школі, проте цього не робив, що підтверджується характеристиками з даних закладів, психологічними дослідженням та довідками, наявними в матеріалах справи, з яких вбачається відсутність виховання дітей з боку батька. З довідок лікувальних закладів вбачається, що за медичною допомогою в лікуванні дітей зверталася лише мати дітей. Всі письмові докази, надані з позовною заявою підтверджують винну поведінку відповідача щодо виховання та утримання своїх дітей, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Навіть від початку розгляду даної справи відповідач не здійснив якихось намірів поспілкуватися з дітьми, в той час як відсутні докази, що мати перешкоджала якимось чином такому спілкуванню. Відповідач звертався до служби в справах дітей Чернівецької міської ради, але він не надав всіх необхідних документів, тому такі докази відповідача є неправдивими. Відповідач та його представник не надали доказів, що він приходив додому до дітей, чи до школи і йому при цьому хтось чинив перешкоди. Представник законного представника позивачів [PERSON] позов підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві та пояснив, що відповідач три роки не сплачував аліменти і сплатив їх лише після звернення до суду з даним позовом, в тому числі, слід припустити щоб мати право на відстрочку від мобілізації. Крім того відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство і хоча це мало місце ще в 2014 році, проте це характеризує відповідача, як особу, яка вчиняє домашнє насильство, звернення до суду з даним позовом спонкуало відповідача сплатити аліменти Законний представник позивачів [PERSON] позов підтримала повністю та пояснила, що відповідач не цікавиться життям дітей, не бере участь в їх вихованні. Вона ніколи дітям не висловлювалася погано про батька. Після 2020 року відповідач забирав на кілька днів дітей в село. Після цього взагалі не займався вихованням дітей. Між нею та відповідачем дійсно склалися неприязні відносини, але відповідачу вона не перешкоджала бачитись з дітьми, тим більше в дитячому садочку або в школі. Відповідач [PERSON] пояснив, що в них з матір`ю дітей [PERSON] склалися неприязні стосунки. Через це їм було важко домовитися щодо його перебування з дітьми. Коли почалася епідемія COVID, діти були в нього в селі, дітям подобалося, вони були раді бути з ним, але потім [PERSON] забрала дітей. Він був присутній на всіх святах в дитячому садочку, надавав кошти на заняття з логопедом. Часто дітей залишала з сторонніми людьми, категорично не бажаючи щоб діти були з ним. Тобто вони домовлялися, що вона буде давати дітей, але порушила їхні усні домовленості. Діти були з ним в селі десь 5 днів, вони ходили на ставок, дітям подобалося і вони не хотіли їхати в місто. Заборгованість по аліментах виникла через те, що йому не було відомо про новий розмір аліментів, він не має постійного доходу, так як займається сільським господарством, тому деякі періоди виникала заборгованість, яка на даний час повністю погашена. Вона сказала, що вона мама, тому буде сама вирішувати, як поступати в цій ситуації. Він телефонував до неї щоб домовитись про побачення з дітьми, але вона не відповідала на дзвінки. Він приїжджав на квартиру, але вона йому не відчиняла двері. Це було в 2023 році і це було неодноразово. Йому невідомі номери мобільних телефонів дітей, тому він не має можливості телефонувати до них. Він не знав де знаходиться 2-й ліцей, тому в школу не приходив, але це період пандемії та воєнного стану, тому діти були на дистанційному навчанні, тому так сталося. Вони раніше всі разом їздили на море, каталися на конях, купалися в басейні, тобто він займався весь час сім`єю, в тому числі дітьми на належному рівні. [PERSON] спеціально не відповідає на його дзвінки, не хоче щоб діти спілкувалися з ним та його батьками, тому він в квітні 2024 року та у вересні 2024 року звертався до Чернівецької міської ради для вирішення питання його побачень з дітьми, але до даного часу рада не прийняла рішення. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав повністю та пояснив, що позовні вимоги безпідставні. Так як відповідач умисно не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач звертався до Чернівецької міської ради з питань визначення його участі у виховані дітей, проте міська рада не ухвалила до даного часу рішення за його заявою. Крім того, представник законного представника позивачів стверджує, що відповідач не виконував свої батьківські обов`язки, проте не надала доказів, що відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП. Тобто звинувачення відповідача в ухиленні від батьківських обов`язків є надуманими, відповідачеві чиняться перешкоди у побаченні з дітьми, участі в їх вихованні, тому відсутня винна поведінка відповідача, як батька дітей, та відсутні виняткові обставини, які були б підставою для позбавлення його батьківських прав, яке є крайнім заходом, який може бути застосований до батьків, які умисно ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Під час з`ясування думки дітей в судовому засіданні вони чітко не висловились, а навпаки на запитання головуючого судді сказали, що їх батька звати [PERSON] . Навіть в рішенні Шевченківського районного суду від 09.04.2015 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірванню шлюбу судом було встановлено, що причинами розпаду сім`ї були різні характери та погляди на життя та часті конфліктні ситуації, що підтверджує ту обставину, що відповідач і на даний час змушений добиватися можливості спілкування з дітьми через звернення до служби в справах дітей Чернівецької міської ради, так як з матір`ю дітей вони не можуть досягти згоди щодо його участі у вихованні дітей, побачень з ними. Свідок [PERSON] дала суду показання, що відповідач є її рідним сином, а позивачі її онуками. З [PERSON] в неї склалися неприязні відносини, тому що вона не бажає давати дітей до них і їхнього сина. В них є всі умови для проживання дітей, діти були в них в 2020 році, вона буває в селі, але дітей до них не привозить, хоча дітям подобається в селі, тут гарна природа. З її боку ніколи не було пропозицій щоб дати дітей. Її син телефонував, писав СМС, але вона не реагує. Син їздив в місто до них, але сказав, що вона не бере трубку, не відчиняє двері в квартирі, тобто він бажав, але не міг зустрітися з дітьми через створення перешкод [PERSON] . Свідок [PERSON] дав суду показання, що відповідач є його рідним сином, а позивачі його онуками. З [PERSON] в нього склалися неприязні відносини, тому що вона не бажає давати дітей до них і їхнього сина. Він її бачив в селі, але до них не повернула та не привезла дітей. Син телефонував, їздив до неї, але вона не реагує, не відчиняє двері в квартирі, тобто він бажав, але не міг зустрітися з дітьми через створення перешкод [PERSON] . Чому син має кожного разу випрошувати зустрітися з дітьми.? Коли діти були в них востаннє, то вона їх забирала і діти розплакалися. Свідок [PERSON] дав суду показання, що [PERSON] є його дочкою, а між ним та відповідачем неприязні відносини. [PERSON] забув про дітей. Він не сплачував три роки аліменти, не навідувався до дітей десь з 2017 року. Зі слів дочки між ними були сварки та скандали, він застосовував до не ї фізичне насильство. Одного разу він на квартирі в дочки о 5 годині ранку зірвав підвіконня, бо ніби - то хотів бачитись з дітьми, але то 5 година ранку. Він все відремонтував, але була поліція і його притягували до відповідальності. Йому невідомо, щоб відповідач навідував дітей. Він був в дітей, коли їм було ще 2 роки і тоді дав подарунки. Дочка не чинила йому перешкод у спілкуванні з дітьми. А на телефонні дзвінки не відповідала, тому що він її погрожував. При ньому діти не згадують про батька, а він з ними про нього не розмовляє. Зі слів дочки йому відомо, що діти були в селі, в Грушівцях один раз. Суд ухвалив залучити до участі в справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки і піклування Службу у справах дітей Чернівецької міської ради. Ухвалою суду від 08.10.2024 року відмовлено в прийнятті до спільного розгляду з первісним позовом зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей. Інші заяви та клопотання не надходили. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] згідно свідоцтв про народження є батьком дітей - позивачів: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.01.2014 року та [PERSON] , серії [NUMBER] від 28.01.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.01.2014 року. З копії рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 09 квітня 2015 року по справі № 727/2367/15-ц вбачається, що між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано шлюб з тих причин, що між ними різні характери та погляди на життя, відсутність у відповідача розуміння подружніх обов`язків та часті конфліктні ситуації. З акту обстеження житлових умов від 01.03.2023 року та довідки голови ЖБК-52 №168 від 14.12.2022 року вбачається, що станом на момент видачі даних документів діти [PERSON] та [PERSON] проживають з своєю матір`ю та [PERSON] . З характеристик на [PERSON] [PERSON] , виданих Чернівецьким ліцеєм № 20 Чернівецької міської ради, вбачається, що станом на той час, коли діти перебували в 3-Д класі Чернівецької ліцею №20, що батько, [PERSON] в навчальний заклад не навідувався, не цікавився навчанням дітей, з класним керівником на зв`язок не виходив. З довідки №01-10 від 12.06.2023 року, виданою закладом дошкільної освіти (ясла -садок) комбінованого типу № 10 «Попелюшка» Чернівецької міської ради ЗДО №10 вбачається, що на момент перебування дітей в даному закладі батько, [PERSON] заклад не відвідував, був лише на одному святі, участі у виховані та навчанні дітей не приймав. З довідки лікаря - педіатра з виконання ОРФ АПВ ПМД №3 від 24.02.2023 року №12 вбачається, що за медичною допомогою з дітьми зверталася лише мати. З інформації про результати психологічного обстеження вбачається, що воно проводилося 08.06.2023 року та 09.06.2023 року на запит адвоката Чабан А.В. вбачається, що під час обстеження психологом ліцею дівчатка не включили до свого близького оточення батька [PERSON] , що вказує на відсутність в дівчат емоційного контакту з ним. Для забезпечення психічного здоров`я [PERSON] та [PERSON] батькам варто уникати вирішення конфліктних (спірних) питань за їх участі. Також сторони визнали, що відповідач мав заборгованість по сплаті аліментів, яку сплатив згідно квитанції №51 від 01.08.2023 року в сумі 92404 грн та від згідно квитанції від 14.03.2024 року в сумі 30000 грн. З вказаних вище доказів судом встановлено, що відповідач не займався на належному рівні вихованням своїх дітей малолітніх: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не піклувався на належному рівні про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний стан, порте сплачує аліменти, хоча мав заборгованість по їх сплаті, яка була сплачена 01.08.2023 року та 14.03.2024 року, тобто до моменту звернення до суду з даним позовом, а також протягом останнього року намагався вирішити питання його спілкування з дітьми та участі у їх вихованні. З вказаних вище письмових доказів, наданих представниками позивачів та законних представників позивачів також вбачається, що вони стосуються обставин та фактів, які мали місце до березня - червня 2023 року, тому вони не відображають в повній мірі обставини та правовідносини, які склалися між сторонами протягом останніх півтора року. Суд вважає, що законний представник позивачів [PERSON] та її представники [PERSON] і [PERSON] не надали суду належних та допустимих доказів, що відповідач [PERSON] умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей, чим порушує ст. 18 Конвенції про права дитини, ст. 150 Сімейного кодексу України, що відповідно до ч.4 ст. 155 Сімейного кодексу України було б підставою для покладення на нього відповідальності, встановленої пунктом 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, яким встановлено, що батьки, які ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Так, Служба у справах дітей Чернівецької міської ради надавала висновок щодо позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , як додаток до рішення виконавчого комітету міської ради від 24.10.2023 року №698/25 у зв`язку з неможливістю з`ясувати причину відсутності батьківського піклування (винної поведінки) по справі за аналогічним позовом по справі №717/85/24, який був залишений без розгляду. В подальшому під час розгляду даної справи Служба у справах дітей Чернівецької міської ради надіслала до суд лист № 1/2669 від 13.11.2024 року, в якому зазначила, що вона підтримує вказаний вище, раніше наданий висновок (додаток до рішення виконавчого комітету міської ради від 24.10.2023 року №698/25) та просить розглянути справу за відсутності їхнього представника(а.с.145, 193). З даного висновку Служби у справах дітей Чернівецької міської ради вбачається, що в ході розгляду даного питання відповідач [PERSON] заперечив проти позбавлення батьківських прав, хоча він, на погляд Служби у справах дітей Чернівецької міської ради самоусунувся від виконання свої батьківських обов`язків, проте виконавчий комітет Чернівецької міської ради не міг визначити позицію з питання доцільності/ недоцільності позбавлення батьківських прав) у зв`язку з неможливістю з`ясування причини відсутності батьківського піклування, тобто орган опіки та піклування не висловила свою категоричну позицію щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] . Даний висновок також базується на частині письмових доказів, які досліджені судом в даній справі. При цьому суд вважає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Даний висновок зазначений в Постанові Пленуму Верховного Суду України 30.03.2007 N 3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». В порушення вимог ст.81 ЦПК України відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували ту обставину, що він на належному рівні виконував свої батьківські обов`язки відповідно до частки своїх батьківських обов`язків, передбачених ст. ст. 141, 150 Сімейного кодексу України щодо свої дітей позивачів [PERSON] та [PERSON] . При цьому суд при розгляді даної справи на перше місце ставить якнайкращі інтереси дітей. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування суд вирішує з урахуванням ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. В ході судового розгляду встановлено, що між батьками дітей - [PERSON] та відповідачем [PERSON] склалися неприязні та конфлікті відносини, що підтверджується письмовими доказами, дослідженими судом, показаннями свідків, а також дана обставина визнавалася сторонами. Крім того, відповідач [PERSON] в квітні 2024 року та у вересні 2024 року звертався до Служба у справах дітей Чернівецької міської ради із заявами про встановлення періодичних та систематичних побачень з дітьми(а.с.84-93), тобто з приводу вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї відповідно до ст. 158 СК України, проте на даний час це питання Службою у справах дітей Чернівецької міської ради не вирішено. Також в даній справі відповідач звертався із зустрічним позовом щодо усунення перешкод законним представником позивачів - їх матір`ю [PERSON] у зустрічах, виховані та спілкуванні відповідача [PERSON] з його дітьми, проте ухвалою суду в даній справі від 08.10.2024 року відмовлено в прийнятті зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом. Отже, суд вважає, що тимчасова обмежена участь батька у спілкуванні з дітьми та їх вихованні не пов`язана з винними та свідомими діями відповідача, спрямованими на фізичне дистанціювання та емоційне відсторонення від дітей, а обумовлена наявністю конфліктних відносин між батьками дітей та, як наслідок, перешкод у спілкуванні з дітьми з боку [PERSON] , тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до [PERSON] такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав. Суд також враховує, що відповідач заперечує проти позбавлення батьківських прав і має інтерес щодо участі у вихованні дочок, який не може бути повною мірою реалізований унаслідок проживання відповідача та дітей в різних населених пунктах, на значній відстані від дітей та створенням матір`ю дітей перешкод у спілкуванні батька з дітьми, що підтверджується показаннями свідків, допитаних судом, неодноразовими зверненнями відповідача до органу опіки і піклування Служби у справах дітей Чернівецької міської ради та до суду із відповідною позовною заявою про усунення перешкод в спілкуванні та вихованні дітей. Оскільки позбавлення батьківських прав є виключною мірою та крайнім заходом впливу на батьків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною, суд вважає, що відсутні підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] , який згідно довідок комунального некомерційного підприємства «Кельменецька багатопрофільна лікарня»(а.с.88) не перебуває на обліках у лікаря - психіатра та лікаря - нарколога, щодо дочок і такий висновок суду відповідає якнайкращим інтересам дітей з огляду на необхідність забезпечення їх права на спілкування та збереження зав`язків з обома батьками. Доводи представників законного представника позивачів, що після залишення місця проживання дітей відповідач не виявляв заінтересованості в спілкуванні з ними та повністю самоусунувся від виховання дітей, суд відхиляє, оскільки вказані обставини не спростовують установлені судом факти вжиття відповідачем дій та заходів, спрямованих на відновлення контакту з дітьми, які завершились безрезультатно з огляду на пасивну позицію Служби в справах дітей Чернівецької міської ради та на зайняту матір`ю дітей позицію, яка полягає в ізолюванні дітей від спілкування з батьком. Під час з`ясування думки дітей в даній справі, які брали участь в судовому засіданні по даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, діти не могли сформулювати та категорично висловити свою думку з приводу даного позову, пояснили суду, що їхнім батьком є [PERSON] , але вони не хочуть з ним зустрічатися. В процесі висловлювань своєї думки діти виглядали невпевненими, збентеженими, нечітко та з небажанням висловлювались, постійно візуально зверталися до присутньої з ними матері - [PERSON] , що на думку суду вказує на превалюючий авторитет матері та неможливість, з огляду на вік дітей та їх стан, висловити свою думку з приводу позбавлення батьківських прав їхнього батька. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин у даній справі не встановлено. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21. Суд вважає, що відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей, а тому розрив з батьком сімейних відносин не буде відповідати інтересам дітей. У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дітей, вчиняв будь-яке насильство стосовно них чи за їх присутності, а позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Належних та допустимих доказів винної поведінки та умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків судом не встановлено. Судоми не встановлено, а законним представником позивачів [PERSON] та її представникам не доведено обставин, які б свідчили про те, що відповідач [PERSON] не бажає спілкуватися з дочками та брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дітей. Натомість судом встановлено наявність обставин, які свідчать про істотну обмеженість активної участі батька в житті дітей, що спричинені у тому числі й об`єктивними причинами. Позбавлення батьківських прав за встановлених судом обставин не буде ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах у контексті прецедентної практики ЄСПЛ. Також думка дітей з даного питання не може бути єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18, 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22). Вказане вище також узгоджується висновками щодо застосування відповідних норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 04 вересня 2024 року в справі № 608/858/22. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи також демонстрував бажання змінити свою поведінку до виконання батьківських обов`язків, про необхідність чого його також слід попередити у даній справі. Враховуючи вказані вище обставини справи з урахуванням вказаних вище постанов Верховного Суду, з огляду на вік дітей, відсутність доказів, що відповідач повністю та остаточно ухилився від виконання батьківських обов`язків, враховуючи законодавство, яке регулює правовідносини, пов`язані з особистими немайновими правами та обов`язками батьків та дітей, суд вважає, що в позові [PERSON] та [PERSON] , поданого їх законим представником [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] слід відмовити повністю за безпідставністю. Суд також вважає, що слід попередити відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Суд вважає, що слід покласти на орган опіки і піклування службу в справах дітей Чернівецької міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків [PERSON] щодо його дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Водночас у разі відсутності позитивних змін у поведінці відповідача щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, мати дітей не позбавлена права на повторне звернення до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. На підставі ст. ст. 150, 164-166, 180-183, 191 СК України,

Outcome: dismissed