Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ» звернулось до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 118530 грн та судових витрат. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18 лютого 2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 5561304 про надання споживчого кредиту. Сума кредиту складає 25000 грн (п. 1.3.), строк кредиту 360 днів, періодичність платежів кожні 30 днів, дата повернення 13.02.2023. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання виконало та надало кредит в сумі 25000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту Відповідача [NUMBER] . 19.06.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ» укладено Договір факторингу № 19.06/23-Ф, у відповідності до умов якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги, в тому числі, за даним Кредитним Договором. У зв`язку із невиконанням умов договору з боку Відповідача Первісним кредитором було нараховано відсотки в межах строку дії договору за період з 13.07.2022 по 12.11.2022 за ставкою 1,99%: 25000грн * 1,99% * 128 календарних днів = 63680 грн. Позивачем нараховано відсотки за 60 календарних днів (18.11.2022 16.01.2023) в межах строку договору: 25000 * 1,99% * 60 календарних днів = 29850 грн. У зв`язку із наведеним Позивач просить стягнути з Відповідача суму заборгованості за Кредитним договором, а також понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 2147,20 грн та витрат на правову допомогу в сумі 10000 грн. 01.04.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача адвоката Усенка А.В., відповідно до якого представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог за недоведеністю. Зауважив, що позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження проведення ідентифікації [PERSON] та про зарахування коштів на карту [PERSON] , відповідно, відсутні докази наявності заборгованості перед Позивачем. 03.04.2024 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивача просила позов задовольнити, посилаючись на те, що доводи, викладені у відзиві не відповідають дійсності, послаючись на аргументи, викладені у позові. Крім того, представником Позивача було заявлено клопотання про витребування доказів. 14.05.2024 на адресу суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача адвоката Усенка А.В., відповідно до яких останній позов визнав частково, просив відмовити у задоволенні вимог про стягнення 29850, 00 грн, нарахованих позивачем, як новим кредитором, за 60 календарних днів за період, який передував укладенню договору факторингу та виникнення права вимоги у нового кредитора, а також зазначив, що вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 10000 грн є неспівмірними зі складністю справи. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29.01.2024 було відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до розгляду. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2024 було задоволено клопотання про витребування доказів. Представник позивача в судове засідання не з`явилася. У матеріалах справ міститься заява про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися. Справа неодноразово відкладалась за клопотанням представника відповідача. На судове засідання, призначене на 24.12.2024, жодних заяв та клопотань не надходила, тому судом було прийнято рішення про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника за наявними у матеріалах справи доказами. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтями 525, 527 ЦК України передбачається, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до ст. ст. 615, 625 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В судовому засіданні встановлено, що 18 лютого 2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 5561304 про надання споживчого кредиту. Сума кредиту складає 25000 грн (п. 1.3.), строк кредиту 360 днів, періодичність платежів кожні 30 днів, дата повернення 13.02.2023. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання виконало та надало кредит в сумі 25000, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту Відповідача [NUMBER] . Також сторони передбачили нарахування процентів зі ставкою 1,99 % в день, які застосовуються в межах строку кредитування. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» N 675-VIII від 03.09.2015 року(далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини 1статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону). Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. б ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строки умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Як, зазначалося раніше, представником відповідача у додаткових поясненнях було визнано частину позовних вимог, а саме: тіло кредиту та суму відсотків, які були нараховані первісним кредитором. Натомість, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків 29850, 00 грн, нарахованих позивачем, як новим кредитором, за 60 календарних днів за період, який передував укладенню договору факторингу та виникнення права вимоги у нового кредитора. Суд погоджується із запереченням представника відповідача, виходячи з наступного. 19.06.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ» укладено Договір факторингу № 19.06/23-Ф, у відповідності до умов якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним Договором (а.с. 37-43). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц (провадження № 61-43067св18)). Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). На підставі частини 1, 2статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Отже, виходячи із положень ст. 1078 ЦК України, за договором факторингу допускається відступлення як наявної, так і майбутньої вимоги. Наявна вимога це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, або право грошової вимоги, можливість здійснення якої залежить від настання певної умови чи спливу строку платежу (так звана недозріла вимога). Майбутня вимога це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому, тобто яка з`явиться з тих чи інших договорів, що будуть укладені між клієнтом і боржником після договору факторингу. Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України» вчинено договір факторингу від 19 червня 2023 року №19.06/23-Ф. На підставі витягу з реєстру боржників від 19 червня 2023 року (додаток №1 до договору факторингу від 19 червня 2023 року №19.06/23-Ф право вимоги за договором №\~5561304 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовая компанія «Фінтраст України» на загальну суму 88680,00 грн, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу 25000 грн, за відсотками в сумі 63680,00 (а.с. 54). За змістом частини 1, 3 статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Про відступлення права вимоги за кредитним договором було повідомлено Відповідача шляхом направлення листа на електронну адресу 19.06.2023 (а.с. 53). Як було зазначено раніше, Позивачем було нараховано відсотки за Кредитним договором № 5561304 за період від 18.11.2022 по 16.01.2023, тим самим змінивши вимогу первісного кредитора, яка вже настала, і в рамках якої було укладено Договір Факторингу. На думку суду, право нараховувати відсотки в рамках дії Кредитного договору у Позивача виникає лише з моменту підписання Договору факторингу і лише як на вимогу, яка настане у майбутньому, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором № 5561304: на загальну суму 88680,00 грн, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу 25000 грн, за відсотками - 63680,00. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір в сумі 3028,00 грн. Разом з тим, з урахуванням того, що судом було задоволено 74,82% від заявлених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1606, 32 грн судового збору. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, необхідно зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно положень с. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результати розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу надання послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до п. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входять до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Вирішуючи це питання, суд виходить з того, що в межах цієї справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» отримало правову допомогу адвоката Крюкової М.В. та сплатило за це 10000 грн. Зі звіту про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 13.12.2023 вбачається, що адвокатом було надано наступні види правової діяльності: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви; складання позовної заяви та подання позовної заяви, на що було витрачено 10 годин, вартість 10000 грн. Вказані обставини підтверджуються наданими суду Договором про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 13.12.2023, ордером АН №1075167 від 11.12.2023 року (а.с. 66-70). Враховуючи викладене, проаналізувавши наведений перелік послуг, їх обсяг, додані до справи представником позивача документи, суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Перевіривши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторін, на відповідність заявлених до стягнення сум наданому обсягу адвокатських послуг, беручи до уваги доводи представника відповідача щодо зменшення розміру заявлених представником позивача витрат на професійну правничу (правову) допомогу, суд вважає, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат представника позивача на професійну правничу (правову) допомогу до 5000, 00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial