Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

17.10.2024 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області з відповідача стягувалися аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач. У зв`язку з досягненням донькою повноліття, стягнення аліментів припинено. У даний час донька навчається на 1 курсі денної бюджетної форми навчання, факультет педагогічної освіти, спеціальність 016 соціальна освіта, Львівського національного університету імені Івана Франка. Термін закінчення навчання 30.06.2028. У зв`язку з навчанням донька не має можливості влаштуватися на роботу, одній позивачці утримувати доньку та створювати їй належні умови для навчання та життя важко. Відповідач проживає окремо від позивачки та дитини, донька перебуває на її утриманні. Позивачка вважає, що відповідач має змогу і повинен надавати матеріальну допомогу до закінчення донькою навчання. Позивачка просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду, і до закінчення нею навчання чи досягнення 23-річного віку, у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 17.10.2024 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. У порядку визначеному ч. 6 ст.187 ЦПК України судом 18.10.2024 направлено запит до органу реєстрації з метою з`ясування зареєстрованого місця проживання відповідача та вирішення питання щодо належної підсудності даного спору суду, відповідь на який отримано 25.10.2024. 30.10.2024 суддею Романенко О.О. відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання. 25.11.2024 відповідачем подано заяву про визнання позову, просить судовий розгляд проводити без його участі (а.с.40). У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався. У судове засідання позивачка не з`явилася, разом з позовною заявою подала клопотання в якому позовні вимоги підтримала, просила проводити розгляд справи за її відсутності (а.с.11). Представник позивача у судове зсідання не з`явився, про час дату і місце розгляду справи, був повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача (а.с.41). Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, про наслідки прийняття судом визнання позову повідомлений (а.с.40). Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних письмових доказів у матеріалах справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.10.2006, батьками [PERSON] , [INFO] є: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 2). З копії постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № [NUMBER] від 15.10.2024, виданого начальником відділу Решетилівського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області, вбачається, що за судовим наказом № 546/475/20 виданим 28.08.2020 виданим Решетилівським районним судом Полтавської області суду з [PERSON] , [INFO] , стягувалися на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ( [PERSON] [INFO] ) у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не меньше ніж 50 % прожиткового мінімуму всіх видів його доходів щомісячно, але не меньше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, починаючи з 01.07.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Виконавче провадження закрито у зв`язку з досягненням дитиною повноліття (а.с.10). Відповідно до довідки Факультету педагогічної освіти Львівського національного університету імені Івана Франка від 10.09.2024 №967, вбачається, що [PERSON] є студенткою І курсу денної бюджетної форми навчання факультету педагогічної освіти Львівського національного університету імені Івана Франка. Термін закінчення навчання за навчальним планом здобувача вищої освіти 30 червня 2028 року (а.с.9). Спір у справі виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України). Згідно із п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Згідно з ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Положеннями статті 199 СК України визначено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до вимог частини 1 статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч. 2 ст. 200 СК України). Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що повнолітня донька позивачки - [PERSON] , навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим не має можливості влаштуватись на роботу та мати самостійний заробіток, потребує коштів на придбання одягу, харчування, книжок для навчання, тощо. Дані обставини не оспорюються відповідачем. Також судом встановлено, що термін навчання [PERSON] у Львівському національному університеті імені Івана Франка на факультеті педагогічної освіти становить до 30 червня 2028 року. При цьому [PERSON] народилася [INFO] , отже, досягне 23-річного віку [INFO] . Обставин неможливості відповідачем надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці у період її навчання судом не встановлено. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб. Тому, визнання позову відповідачем слід прийняти. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Позов подано до суду 17.10.2024. Суд приходить до висновку, що наявні підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду та до закінчення навчання повнолітньою донькою відповідача. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3. ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення закріплені в ч. 3 ст. 7 Закону Україна «Про судовий збір». Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». З огляду на зазначене та враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, на підставі норм ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50% ставки, яка підлягала сплаті при пред`явленні даного позову. Так, при поданні даного позову, судовий збір повинен був бути сплачений у розмірі 1211,20 грн. Враховуючи норми ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 605,60 грн (1211,20 х 50% = 605,60). На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 141, 180, 181, 182, 183, 198, 199, 200 СК України,

Outcome: approved