Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

[PERSON] в особі представника, адвоката Малачли Надії Дмитрівни, (далі - Позивач, [PERSON] ), звернулась до суду із позовом до [PERSON] , (далі - Відповідач, [PERSON] ), в якому вказала, про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, як пропущеного з поважної причини, в якому вказала, що [INFO] помер [PERSON] [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно на дату смерті, у тому числі, на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться у Макарівському районі Київської області. [PERSON] був рідним дядьком Позивачки. 03.07.2023 року Позивачка дізналась про існування заповіту, складеного померлим на її ім`я та ім`я інших спадкоємців. Того ж дня - 03.07.2023 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ткаченко Л. І. Позивачці було вручено повідомлення про пропущення строку для прийняття спадщини та у зв`язку з цим про необхідність звернутись до суду із заявою про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Щодо поважності пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач вказала, що протягом тривалого часу проживає за кордоном має дозвіл на проживання в Іспанії), кордон України перетинала протягом 2021 - 2023 р.р. дата виїзду з України - 04.06.2021р.; дата в`їзду в Україну - після 23.06.2023 р.), тісних стосунків зі своїми родичами, зокрема, з двоюрідною та рідною сестрами, вказаними у заповіті, не підтримувала і про наявність заповіту на її ім`я не знала. Про існування заповіту на її користь рідний дядько за життя не повідомляв її. Стосунків з сином померлого двоюрідного брата, що подав заяву про прийняття спадщини за законом, взагалі не підтримувала. Спілкуватися з ним вона почала через свого рідного сина - [PERSON] вже після того, як стало відомо про подання ним заяви про прийняття спадщини. Крім цього, Позивачка не проживала спільно з заповідачем, не мала з ним спільного побуту, прав та обов`язків в розумінні сім`ї. Про наявність волевиявлення та складення заповіту померлим дядьком Позивачці стало відомо лише на початку липня 2023 року. На думку Позивачки, наведені обставини свідчать про поважність причини пропуску нею законодавчо встановленого строку для прийняття спадщини та відповідно про наявність правових підстав для поновлення строку для подання такої заяви. За вказаних обставин позивач на даний час не може реалізувати своє право на спадщину, так як нотаріус не має підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті дядька, а тому змушена звернутись до суду з даною позовною заявою. Враховуючи викладене, позивач просила суд: визначити їй додатковий строк у три місяці, для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 19.09.2023 року цивільну справу [PERSON] відповідно до ч.3 ст. 31 ЦПК України, передано на розгляд до Макарівського районного суду Київської області. Ухвалою суду від 08.05.2024 року позов [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 03.07.2024 року, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Крім того, витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ткаченко Людмили Іллівни (03134, м. Київ, вул. Симиренка, 14/9) належним чином засвідчену копію спадкової справи №7/2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] . У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, який прийнятий судом та приєднаний до матеріалів справи. У відзиві відповідач заперечуючи викладені позивачем обставини у позові, вказав, що оскільки позивачка у визначений законодавством строк не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і у неї не існувало об`єктивних та істотних перешкод для цього, тому підстав для визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини немає. Крім того, вказав на те, що позовну заяву необхідно залишити без руху, адже її підписане не уповноваженою особою. Від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій вона заперечуючи обставини викладені відповідачем у відзиві, просила позов задовольнити з підстав викладених у позові. Ухвалою суду від 12.09.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в цей же день. У судовому засіданні представник позивача адвокат Малачли Н.Д. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача Левочко Я.А. проти задоволення позовних вимог заперечив, просила відмовити у їх задоволенні. Вислухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] помер рідний дядько позивачки - [PERSON] [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно на дату смерті, у тому числі, на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться у Макарівському районі Київської області. З дублікату заповіту, вбачається, що він був складений та посвідчений 22 червня 2007 року секретарем виконавчого комітету Липівської сільської ради Макарівського району Київської області, в якому вказано, що на випадок смерті заповідач зробив наступне розпорядження: «Усе моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати мені на день смерті і на що я матиму право за законом, яке знаходиться у [ADDRESS] , заповідаю [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ». Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (№ витягу 00004787693; дата формування - 20 серпня 2010 р.) підтверджуються наступні відомості: прізвище до реєстрації шлюбу - [PERSON] ; прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON] ; власне ім`я, по батькові - [PERSON] . Свідоцтвом про переміну прізвища, імені, по батькові серії [NUMBER] підтверджується переміна прізвища [PERSON] на прізвище [PERSON] . Отже, зі змісту заповіту вбачається, що Позивачка - [PERSON] (прізвище за шлюбом - [PERSON] ), є одним із спадкоємців за заповітом. Згідно спадкової справи № 7/2022 вбачається, що син [PERSON] - [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ткаченко Л.І. із заявою прийняття спадщини після смерті - [PERSON] у порядку спадкування за законом. На підставі поданої ним заяви про прийняття спадщини заведена спадкова справа № 7/2022. Також зі спадкової справи вбачається, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ткаченко Л. І., знаючи про наявність заповіту на ім`я Позивачки, не вчинила жодних дій для її повідомлення про відкриття спадщини після смерті [PERSON] , у тому числі, не зробила виклик Позивачки шляхом публічного оголошення або повідомлення у газеті. Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного Суду України викладеному у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496 цс17. У постанові від 21.09.2020 р. у справі № 130/2517/18 Верховний Суд вказав, що недобросовісна поведінка нотаріуса є підставою для поновлення строку для продовження строку для прийняття спадщини. Суд встановив, що Позивачка вже протягом тривалого часу проживає за кордоном та має дозвіл на проживання в Іспанії), кордон України перетинала протягом 2021 - 2023 р.р. дата виїзду з України - 04.06.2021р.; дата в`їзду в Україну - після 23.06.2023 р.). Щодо поважності пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач вказала, що тісних стосунків зі своїми родичами, зокрема, з двоюрідною та рідною сестрами, вказаними у заповіті, не підтримувала і про наявність заповіту на її ім`я не знала. Про існування заповіту на її користь рідний дядько за життя не повідомляв її. Крім того, проживає не в Україні, а за кордоном, що підтверджується дозволом на проживання в Іспанії. Проте, як зазначає відповідач, вказана причина є не поважною, оскільки позивачка у визначений законодавством строк не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і у неї не існувало об`єктивних та істотних перешкод для цього, тому підстав для визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини немає. Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності із положеннями ст.ст. 1216 - 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, при цьому часом відкриття спадщини є день смерті цієї особи. Відповідно до ст. 1217 та 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1269 - 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається особисто, при цьому така заява має бути подана протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору, який пропущено з поважних причин, і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд у своїй постанові від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/14 висловив свою позицію, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані сторонами докази, на підтвердження своїх вимог та заперечень, в силу положень ст. 81 ЦПК України, оскільки позивач пропустила строк прийняття спадщини з причин, які суд визнає поважними, а позов задовольнити і визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Щодо клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху, адже її підписане не уповноваженою особою, то суд зазначає, що ордер є належним документом, що підтверджує процесуальну дієздатність адвоката Малачли Надії Дмитрівни діяти в інтересах позивачки - [PERSON] . Судові витрати з відповідача не стягуються та покладаються на позивача, оскільки відповідач не вчиняв протиправних дій, що стали підставою позову. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved