Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

06.01.2025 заявниця, діючи в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина звернулася до суду із заявою, мотивованою тим, що перебувала у шлюбі з [PERSON] з 04.10.2014, мають спільного сина [PERSON] . Подружні стосунки припинені з червня 2019 року, сторони мешкають окремо, дитина перебуває на повному утриманні заявниці. За час спільного життя [PERSON] неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності, він вчиняв фізичне та психологічне насильство щодо неї та сина. Зокрема, 23.12.2024 застосовував фізичну силу, ображав нецензурною лайкою, кричав, погрожував, чинив психологічний тиск, своїми умисними діями міг завдати шкоди психологічному здоров`ю потерпілим: заявниці та її сину, завдав майнової шкоди (розбив автомобіль заявниці). 27.12.2024 прийшов до місця проживання заявниці, таємно проник до житла заявниці та викрав грошові кошти з гаманця матері. 05.01.2025 застосовував фізичну силу, ображав нецензурною лайкою, кричав, погрожував, чинив психологічний тиск. Факт вчинення систематичного насильства щодо заявниці та сина підтверджується постановами суду у справах №591/8135/20 та 591/11796/23. 03.12.2023 факт заподіяння тілесних ушкоджень підтвержується висновками лікарів. 06.12.2023 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння ображав нецензурною лайкою заявницю, погрожував, чинив психологічний тиск. 04.06.2024 таємно викрав її автомобіль, разом із дитиною, посвідчення водія ніколи не отримував, перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, своїми умисними діями міг завдати шкоди психологічному здоров`ю дитини. [PERSON] перебуває на замісній терапії, є наркозалежним. Щодо сина неодноразово допускав вчинення фізичного, психологічного (дитина бачила насильсьво стосовно матері), та економічного насильства (викрадав речі сина або силою їх відбирав), як наслідок дитина потребує психологічної допомоги. 05.01.2025 кривдник знову допустив вчинення домашнього насильства, заявниця викликала поліцію, було складено протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП. Просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: - заборони [PERSON] спілкування з постраждалою дитиною [PERSON] ; - заборонити наближатися на відстань 500 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалими особами [PERSON] та [PERSON] ; - заборони особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб [PERSON] та [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; - заборони вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами [PERSON] та [PERSON] або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали із зазначених підстав. Додатково заявниця пояснила, що після розірвання шлюбу час від часу колишній чоловік проживав разом з нею та сином. [PERSON] постійно її ображає, підозрює у зраді, переслідує. Крав у дитини речі та здавав їх у ломбард. Коли приходить, ображає заявницю, її матір`ю, що стає підставою для викликів поліції. [PERSON] протягом тривалого часу вживає наркотичні засоби. У судовому засіданні заінтересована особа частково заперечував проти поданої заяви. Зазначив, що після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати разом до листопада 2024 року. Конфлікти із заявницею відбуваються через те, що заявниця у вільний час займається особистим життям, а не дитиною. Зазначив, що міг у ході суперечки штовхнути заявницю, однак не вважає це застосуванням фізичного насильства. Відносно дитини не застосовував ніколи насильства. Вказував, що раніше вживав наркотичні засоби, потім близько 1,5 року знаходився на замісній терапії. У присутності дитини не вживав наркотичних засобів, міг знаходитись у стані наркотичного сп`яніння. Не заперечував проти заявлених вимог відносно заявниці. Відносно сина - заперечував, зазначивши про відсутність підстав для цього, бажання спілкуватися з сином. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28.05.2020 у справі №591/7453/19 (а.с. 18-19). Мають спільного сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 58). Заявницею надано фотокартку вхідної двері з вибитою секцією (а.с. 57). Відносно цього доказу [PERSON] пояснив, що не міг потрапити у квартиру, де вони проживали. У цей час заявниці та сина не було вдома. Вибив двері. Заявницею також надано відеозапис, на якому [PERSON] . б`є ногами та руками по автомобілю, внаслідок цього транспортний засіб пошкоджений. За поясненнями заявниці цей автомобіль належить їй на праві власності. За поясненнями [PERSON] транспортний засіб був придбаний після розірвання шлюбу на його грошові кошти, однак оформлений на заявницю. У судовому засіданні [PERSON] пояснив, що розбив автомобіль з метою щоб заявниця не їздила та не возила їх спільного сина у с. Осоївка Краснопільського району, оскільки там небезпечно. Відповідно до інформації, яка була надана Сумським РУП ГУНП в Сумській області на запит суду за вчинення 06.12.2023 конфлікту з дружиною на [PERSON] було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 63). Також [PERSON] зверталась 03.12.2023 із заявою стосовно заподіяння їй з боку колишнього чоловіка [PERSON] тілесних ушкоджень. Заява була внесена до ЄРДР за правовою кваліфікацією - ч. 1 ст. 125 КК України. Кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 71, 72). На підтвердження вчинення відносно заявниці з боку колишнього чоловіка домашнього насильства надано копії медичних висновків та протоколу КТ за 03.12.2023, з яких вбачаються наявні тілесні ушкодження на обличчі [PERSON] (а.с. 35-38). 23.12.2024 [PERSON] зверталась до Сумського РУП із заявою про вчинення домашнього насильства її чоловіком [PERSON] . Під час перевірки було складено два адміністративні протоколи за ст. 173-2 ч. 1 та ч. 2 КУпАП (а.с. 65). За поясненнями представника заявника провадження у справах про адміністративне правопорушення було закрите . 23.12.2024 [PERSON] зверталась до Сумського РУП із заявою про пошкодження її чоловіком її автомобіля. Перевірку за зверненням припинено (а.с. 67). 21.08.2023 заявниця зверталась із заявою про вчинення кримінального правопорушення - крадіжки телевізора та мобільного телефона Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження від 09.09.2023 вбачається, що [PERSON] визнав, що вказані речі здав у ломбард та повідомив, що це є спільним майном подружжя. Кримінальне провадження було закрите на підставі. П. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 74-75). За повідомленням заявника колишній чоловік забрав усі її документи, у тому числі документи на транспортний засіб, свідоцтво про народження дитини та її документи про освіту. У судовому засіданні [PERSON] повідомив, що дійсно забрав папку з документами, має право їх тримати при собі, оскільки вони стосуються спільного із заявницею майна та спільної дитини. На підтвердження заявлених вимог заявницею надано копію постанови від 15.12.2023 у справі №591/11796/23 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173 КУпАП, дані у якій знеособлені (а.с. 7). Відповідно до роздрукованої інформації з веб - порталу «Судова влада» правопорушником у даній справі був [PERSON] , потерпілою особою - [PERSON] (а.с. 5 зв). На переконання суду наданий доказ не підтверджує факт вчинення заінтересованою особою насильства відносно заявниці - [PERSON] . Як вбачається з роздрукованих з Єдиного державного реєстру судових рішень, які знеособлені, та роздрукованої з веб - порталу «Судова влада» інформації щодо стану розгляду справ [PERSON] неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, які посягають на власність, адміністративних правопорушень на транспорті. [PERSON] притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 185 КК України вироком Зарічного районного суду м. Суми від 19.06.2012, вироком Зарічного районного суду м. Суми від 22.11.2012, за ч. 4 ст. 358 КК України вироком Зарічного районного суду м. Суми від 17.05.2022. На переконання суду вказані судові рішення не свідчать про застосування відносно заявниці та дитини будь-якого з видів домашнього насильства. Суд визнає ці докази неналежними. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Матеріалами справи підтверджується та не спростовується кривдником, що колишній чоловік заявниці чинить відносно заявниці дії, які розцінюються судом як психологічне (образи, погрози, переслідування), фізичне (штовхання, нанесення побоїв) та економічне (відібрання документів) насильство, що стало підставою для неодноразових звернень заявниці до правоохоронних органів. Суд також враховує при цьому поведінку потерпілої особи, яка сприяла продовженню застосування відносно неї з боку колишнього чоловіка проявів домашнього насильства: незважаючи на розірвання шлюбу, заявниця продовжувала протягом п`яти років проживати разом із кривдником, вели спільне господарство та мали спільний побут. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним застосувати відносно [PERSON] обмежувальний припис у вигляді заборони йому на строк 4 місяці наближатися до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування колишньою дружиною, особисто і через третіх осіб розшукувати, переслідувати її, вести листування, телефонні переговори з нею. Відносно обрання тимчасового обмеження прав стосовно спільної дитини сторін суд зазначає таке. Суду не надано жодного доказу, дитина потерпає від агресії або насильства з боку батька або що конфлікти у сторін виникали чи відбувались у присутності дитини. В результаті витребуваної судом за власною ініціативою інформації таких обставин також не встановлено. За таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави для видачі обмежувального припису, яким би [PERSON] було заборонено спілкуватися із сином. Суд вважає, що тимчасова мінімізація контактів матері та батька дитини між собою сприятиме тому, що дитина не буде свідком конфліктів між матір`ю та батьком. Відповідно до ч. 3 ст.350-5ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться за рахунок держави. Згідно з ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Outcome: partial