Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

До Доманівського районного суду Миколаївської області з позовом звернувся [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] 200 000 грн. моральної шкоди, 4 478,92 грн. матеріальної шкоди, спричиненої в результаті вчинення кримінальних правопорушень та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позову зазначив, що ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2024 року звільнено [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 126 КК України від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 ч.1 п.2 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч.2 ст. 125, ст. ч.1 ст. 126 КК України - закрито на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КК України. Цивільний позов [PERSON] до обвинуваченого [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду. В результаті отриманих тілесних ушкоджень, [PERSON] в період з 27.03.2019 року по 01.04.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні Доманівської ЦРЛ та в період з 02.04.2019 року по 02.05.2019 року перебував на амбулаторному лікуванні Доманівської ЦРЛ, що становить тривалий розлад здоров`я (36 діб). За час лікування, на лікарські засоби, які були придбані за власні грошові кошти [PERSON] було витрачено 4478,92 грн., що підтверджується відповідними товарними чеками ФОП « [PERSON] » від 27.03.2019 року на суму 1329,71 грн., товарним чеком ФОП « [PERSON] » від 01.04.2019 року на суму 1302,91 грн., товарним чеком від 01.04.2019 року на суму 1846,30 грн., а всього спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 4478,92 грн.. Діями [PERSON] потерпілому [PERSON] спричинена значна моральна шкода, яка виразилася в тривалому і постійному лікуванні, в сильному фізичному болю, головними болями та моральних стражданнях, які переніс [PERSON] , та тривають до теперішнього часу. Позивач на час вчинення кримінального правопорушення був посадовою особою органів місцевого самоврядування, в зв`язку з чим підірвано його авторитет як голови об`єднаної територіальної громади, оскільки члени виконавчого комітету та депутати Прибузької сільської ради висловлюються «Якщо вже Голова ОТГ не може себе захистити, то що вже робити мешканцям громади», всі ці події були оприлюднені на інтернет сайтах та в місцевій газеті, окрім цього [PERSON] приймав участь на телепередачі, де оприлюднював зазначені події, чим принизив авторитет [PERSON] .. Спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] відбувалось в присутності як малолітніх осіб, так і осіб похилого віку, що теж значно вплинуло на авторитет позивача. Також [PERSON] спричинено сильні душевні страждання, внаслідок спричинення побоїв його дружині [PERSON] . Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 200 000,00 (двісті тисяч) гривень. Окрім цього, позивачем понесено матеріальні витрати на правничу допомогу при розгляді кримінального провадження та при розгляді цивільної справи в сумі 60 000 грн. Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 12.06.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено по справі підготовче судове засідання. Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 02.10.2024 р. підготовче судове засідання закрито та справу призначено до розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] , його представник позивача адвокат Сторчак П.О. підтримали у повному обсязі заявлені позовні вимоги. Просять позов [PERSON] задовольнити повністю за підставами, наведеними в позовній заяві. Позивач [PERSON] пояснив, що вчиненими кримінальними правопорушеннями йому спричинені матеріальна та моральна шкода. Окрім фізичних страждань, він та його дружина зазнали сильних душевних страждань від дій відповідача [PERSON] . На даний час він продовжує лікування, постійно купує ліки, оскільки є наслідки спричинених йому [PERSON] тілесних ушкоджень. Відповідач [PERSON] та представник відповідача адвокат Вовчанська Г.С., яка діє в інтересах [PERSON] , позовні вимоги не визнають, просять в їх задоволенні відмовити повністю. Представник відповідача зазначає, що [PERSON] не визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень в кримінальному провадженні № ЄРДР №12019150210000122 від 25.03.2019 року. Просить відмовити в частині стягнення матеріальних збитків, які не підтверджені належними доказами, квитанції додані до матеріалів справи не підтверджують, що саме ці ліки були призначені [PERSON] лікарем, позивачем взагалі не доведено, що йому заподіяно моральну шкоду, а сума в розмірі 200000 грн є дуже завищеною. Також заперечує щодо стягнення з відповідача витрат потерпілого, які він поніс під час розгляду кримінального правопорушення, при цьому посилається на постанову ВП ВС від 21 листопада 2018 року у справі №462/6473/16-ц (провадження № 14-400цс18), в якій викладені наступні правові висновки: оскільки процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли». Окрім того, заявила клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, пов`язану з розглядам цивільної справи до 5000 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно з частиною першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4ЦПК України). Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до обвинувального акту 24.03.2019 близько 18:00 год. [PERSON] , на своєму вантажному автомобілі «САЗ-3507» д.н. « [NUMBER] », приїхав до будинку голови Прибузької об`єднаної територіальної громади [PERSON] та його дружини [PERSON] , який розташований по [ADDRESS] з метою з`ясування питання з приводу його дітей. Через деякий час, до території свого домоволодіння приїхав [PERSON] разом з дружиною [PERSON] , з яким у [PERSON] на ґрунті неприязних відносин виникла сварка. У ході сварки [PERSON] , умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій, з метою спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] , наніс йому декілька ударів кулаком правої та лівої руки в область обличчя. Від вказаних ударів [PERSON] втратив свідомість та впав на землю. Після цього [PERSON] наніс ще декілька ударів ногами по тулубу та нижнім кінцівкам [PERSON] , чим спричинив йому тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, яка проявилися струсом головного мозку, саден і гематоми обличчя, садна лівої гомілки, які могли утворитися від дії тупого (их) твердого (их) предмету (ів) і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Вищевказані тілесні ушкодження могли утворитися в результаті нанесення ударів руками, ногами, металевим предметом і т.п. в місцях розташування ушкоджень. Вищевказані тілесні ушкодження при падінні з висоти власного зросту утворитися не могли.. Своїми умисними діями [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Крім цього, при вищевказаних обставинах [PERSON] втрутилась у бійку між свої чоловіком [PERSON] та [PERSON] та почала розбороняти чоловіків. Під час бійки [PERSON] умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій, з метою спричинення фізичного болю [PERSON] , схопив її за волосся та притиснув обличчям до землі, від чого остання відчула сильний фізичний біль. Своїми умисними діями [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КК України, тобто умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень. За даним фактом 25.03.2019 було порушено кримінальне провадження за ч. 2 ст. 125, ч.1 ст. 126 КК України. Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2024 року кримінальне провадження відносно [PERSON] , [INFO] за ч. 2 ст. 125, ч.1 ст. 126 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019150210000122 - закрито, звільнено [PERSON] , [INFO] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125, ч.1 ст. 126 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 09.10.2019 р. визнано [PERSON] , цивільним позивачем у кримінальному провадженні за № 12019150210000122 від 25.03.2019 р. за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбаченого ч.2 ст.125, ч.1 ст. 126 КК України, визнано обвинуваченого [PERSON] , [INFO] - цивільним відповідачем. Цивільний позов потерпілого [PERSON] до обвинуваченого [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишено без розгляду відповідно до ухвали суду від 19 лютого 2024 року. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 09.05.2024 року по справі № 475/479/19 апеляційну скаргу представника потерпілого [PERSON] - адвоката Сторчака П.О., залишено без задоволення, а ухвалу Доманівського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2024 року щодо [PERSON] залишено без змін. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та неможливістю вирішення даного спору в позасудовому порядку. Щодо права позивача [PERSON] на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушення, суд вказує на наступне. Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України (у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності) доктриною кримінального права визначено як нереабілітуючу підставу звільнення від кримінальної відповідальності. Сам факт закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав свідчить про наявність складу злочину у тому діянні, в якому обвинувачується особа та вину цієї особи у вчиненні такого злочину. Тобто даному випадку, наявний причинно-наслідковий зв`язок між винними діями [PERSON] та шкодою, заявленою у позовній заяві позивачем. За змістом статті 129 КПК України обвинувачений у кримінальному провадженні звільняється від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану злочином, у разі встановлення судом відсутності події кримінального правопорушення. Отже, в усіх інших випадках, у тому числі і у разі, коли кримінальне провадження було закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з підстав ст.49 КК України питання про цивільно-правову відповідальність вирішується на загальних підставах. Враховуючи те, що кримінальне провадження щодо [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з підстав статті 49 КК України, що відноситься до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження, заподіяна кримінальним правопорушенням шкода та витрати потерпілого від кримінального правопорушення відшкодовуються у такому самому порядку, як і при ухваленні обвинувального вироку. Статтями 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з положеннями ч.1, ч.2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно положень ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до Закону. У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Отже, матеріальна та моральна шкода, завдана фізичній особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно достатті 1195ЦК Українифізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я. Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить:а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування. Відповідне тлумачення викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 311/2467/16-ц, провадження № 61-30575св18. З дослідженого висновку експерта №134-М від 08.04.2019 р., в розпорядження експерта надана медична карта стаціонарного хворого № 211/735 ДЦРЛ на його ім`я з якої відомо: « 27.03.19 р доставлен бригадой Швидкої допомоги зі скаргами на запаморочення, нудоту, онеміння голови. Проведено 5 К днів. Диагноз заключнй клінічний - ЗЧМТ, СГМ. Забій спинки носа, садна лівої гомілк'. Згідно висновку експерта у [PERSON] виявлено: закрита черепно-мозкова травма, яка проявилоася струсом головного мозку, садна і гематома обличчя, садно лівої гомілки. Дані тілесні ушкодження могли утворится в строк вказаний в ухвалі від дії тупого твердого предмету і відносяться до категорії легких тілесних ушщкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров"я. Вищезазначені тілесні ушокодження могли утворится в результаті нанесення ударіва руками, ногами, металевим предметом і т.п. в місцях розташування ушкоджень. Зазначені тілесні ушкодження при падінні з висоти власного зросту утворится не могли. Будь яких тілесних ушкоджень в області шиї в наданих медичних документах не описано. Позивачем заявлено вимогу про стягнення матеріальної шкоди на загальну суму 4 478,92 грн. та на обгрунтування позовних вимог про відшкодування витрат на лікування суду досліджено оригінали товарних чеків ФОП « [PERSON] » від 27.03.2019 року на суму 1329,71 грн., товарним чеком ФОП « [PERSON] » від 01.04.2019 року на суму 1302,91 грн., товарним чеком від 01.04.2019 року на суму 1846,30 грн. на загальну суму 4 478 грн. 92 коп. Суд дослідивши надані чеки може прийняти лише чеки на суму 1 303,00 грн. та 1 350,00 грн., так як інший чек неналежної якості, що позбавляє суд можливості встановити, яка конкретно сума на придбання ліків там вказана. Суд враховує, що судом при розгляді кримінального провадження досліджувалась амбулаторна кратка [PERSON] який лікувався в Доманівській ЦРЛ в період з 27.03.2019 року по 01.04.2019 року - стаціонарно, а з 02.04.2019 року по 02.05.2019 рокц - амбулаторно з діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку, виражений астено невротичний синдром. Медична документація повернута судом до лікарні за минуванням потреби. Виходячи з цього з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню матеріальну шкоду в сумі 2 653,00 грн. Суд погоджується з доводами позивача [PERSON] щодо спричинення йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій обвинуваченого [PERSON] , однак вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Так, відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно відхарактеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Судом встановлено, що неправомірними діями відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] було завдано моральну шкоду, що безумовно негативно позначилося на його психологічному та фізичному стані та призвело до моральних страждань. Отже, внаслідок протиправних дій [PERSON] позивачу [PERSON] було завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, враховує рівень та тривалість моральних страждань, душевних переживань, які поніс позивач у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього відповідачки. При цьому, суд зауважує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, та у жодному разі не може вважатися покаранням винної особи. З урахуванням викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що пропорційною компенсацією моральних страждань позивачу є відшкодування йому відповідачем спричиненої моральної шкоди у розмірі 12000 грн., а тому позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, в межах зазначеної суми, та на думку суду, у повній мірі буде відповідатиме завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення справ з метою ефективного захисту порушених прав та свобод фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). До загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. На думку суду, розмір моральної шкоди, визначений позивачем [PERSON] в сумі 200 000,00 грн. є завищеним та не відповідає ступеню моральних страждань потерпілого. Разом з тим, суд враховує, що потерпілий [PERSON] під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12019150210000122, в ході розгляду кримінального провадження за обвинувальним актом відносно [PERSON] як судом першої та апеляційної інстанції, так під час розгляду даної цивільної справи, зазнав моральних страждань та нервових переживань, пережив істотний стрес. Також суд враховує вимушеність потерпілого витрачати свій особистий час для звернення із заявами до правоохоронних органів, із позовами до суду, необхідністю неодноразового прибуття до органу досудового розслідування, так і в судові засідання , з урахуванням також віку потерпілого [PERSON] , 1952 року народження, на час вчинення кримінального правопрушення працював на посаді сільського Голови. А отже, суд вважає, що наведені обставини призвели до зміни звичайного укладу та способу життя [PERSON] , порушили його звичний життєвий ритм. Отже, врахувавши глибину і тривалість моральних страждань потерпілого, цивільного позивача [PERSON] , на переконання суду відшкодування моральної шкоди у розмірі 12 000 грн. відповідатиме вимогам розумності та справедливості за обставин цього провадження. Досліджені судом інтернет -публікації також свідчать, що подія , яка сталась стосовно [PERSON] висвітлювалась, в той же час відсутні докази, що вказані публікації були замовлені [PERSON] . Щодо витрат, понесених потерпілим [PERSON] під час розгляду кримінального провадження у справі № 475/479/19, пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу, суд звертає увагу на таке. Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів. Тобто положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентованіглавою 8 КПК. Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені главою 9 КПК. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням. Положеннями ч.1 ст.124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Відповідно до ч.1 ст.126 КПК суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Таким чином, питання витрат на правову допомогу, понесених потерпілим у кримінальному провадженні, вирішується судом у межах кримінального провадження у якому такі витрати було понесено, у разі їх документального підтвердження, відповідно до кримінального процесуального законодавства. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства. Оскільки, процесуальні витрати, понесені, зокрема, у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати, розподіляються виключно за правилами, встановленими главою 8 КПК України. Аналогічна позиція міститься в постанові ВП ВС від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року (справа №462/6473/16-ц, провадження № 14-400цс18) зробила такі висновки щодо застосування норм права: питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України. Якщо це питання не буловирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядках. А тому такі витрати не можутьбути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства. Оскільки процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого, то такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли. Кримінально-процесуальний кодекс не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Не вирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання. Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК. Аналогічна позиція міститься в постанові ВП ВС від 17.06.2020 року справа № 598/1781/17, Провадження № 13-47кс20. Нормами КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п.13 ч.1 ст.368, ч.4 ст.374 КПК України). Оскільки ст.126 КПК України визначено, що означене питання може бути вирішено й ухвалою суду, ВП ВС робить висновок, що у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат. При цьому суд зазначає, що ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 09 травня 2024 року учасниками кримінального провадження, а також потерпілим [PERSON] до Касаційного кримінального суду не оскаржено. Крім того, потерпілий [PERSON] , його представник адвокат Сторчак П.О. не звертались в рамках кримінального судочинства із клопотанням про вирішення питання компенсації витрат, понесених потерпілим на професійну правову допомогу у рамках кримінального провадження. Слід також зазначити, що питання витрат на професійну правничу допомогу, понесених сторонами у межах цивільної справи розглядається у межах такої цивільної справи відповідно до положень цивільного процесуального законодавства. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем [PERSON] заявлено вимогу про відшкодування витрат, понесених за надання правової допомоги у кримінальному провадженні, які не є збитками,що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченої, суд доходить висновку про відмову в задоволенні вимог в цій частині, оскільки ці витрати повинні бути розподілені судом в межах того кримінального провадження, у ході якого вони виникли та це питання має розглядатися за правилами кримінального судочинства, а не у порядку цивільного судочинства. За правилами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу. Як зауважував ЄСПЛ в справі «Мушта проти України`право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Щодо позовних вимог позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді цивільної справи № 475/642/24, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1, 3статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1, 3, 4статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено судом, за наданням професійної правничої допомоги позивачу у цивільній справі № 475/642/22 за пред`явленим [PERSON] позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином - в інтересах позивача діяв адвокат Сторчак П.О. повноваження якого підтверджуються Договором про надання правової допомоги від 05.06.2019 року, Ордером на надання правничої (правової) допомоги серії ВЕ № 1104088 від 03.06.2024 року, Свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії МК №001036 від 14.12.2016 року. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано наступні документи: Договор про надання правової допомоги від 05.06.2019 року; Акт (розрахунок витрат) наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги від 05.06.2019 р. від 01.06.2024 р., акт виконаних робіт до договору про надання приваничої допомоги від 05.06.2019 р. від 01.06.2024 р., Ордером на надання правничої (правової) допомоги серії ВЕ № 1104088 від 03.06.2024 року; прибутковий касовий ордер №12 від 05.06.2019 року про оплату послуг з надання правової допомоги згідно договору від 05.06.2019 року, на суму 45 000 грн., за підписом адвоката Сторчака П.О., прибутковий касовий ордер №7 від 09.05.2024 року про оплату послуг з надання правової допомоги згідно договору від 05.06.2019 року, на суму 15 000 грн., за підписом адвоката Сторчака П.О.. Як вбачається з Акту про виконаних робіт від 01.06.2024 р., адвокат Сторчак П.О. згідно Договору про правову допомогу від 05.06.2019 року надав наступні послуги: правова оцінка обставин справи; ознайомлення з кримінальним провадженням; складання клопотання про повернення обвинувального акту; складання позовної заяви про стягнення моральної та матеріальної шкоди; участь у підготовчих засідання; складання скарги на ім`я прокурора Миколаївської області на дії та бездіяльність Доманівської місцевої прокуратури; складання скарги на ім`я керівника Вознесенської місцевої прокуратури на дії та бездіяльність Доманівської місцевої прокуратури; складання адвокатського запиту до Доманівської районної лікарні; складання клопотання про призначення додаткової судово-медичної експертизи; складання клопотання про долучення письмових доказів; складання клопотання про зміну обвинувачення; участь у більше 20 судових засіданнях Доманівського районного суду; складання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду; участь в судовому засіданні в Миколаївському апеляційному суді; складання позовної заяви про відшкодування матеріальної, моральної шкоди, спричиненої в результаті вчинення кримінального правопорушення; участь в судових засіданнях Доманівського районного суду у цивільному процесі. Та відповідно до наданого представником прибуткового касового ордеру №12 від 05.06.2019 року про оплату послуг з надання правової допомоги згідно договору від 05.06.2019 року, на суму 45 000 грн., за підписом адвоката Сторчака П.О., прибуткового касового ордеру №7 від 09.05.2024 року про оплату послуг з надання правової допомоги згідно договору від 05.06.2019 року, на суму 15 000 грн., за підписом адвоката Сторчака П.О. позивачем [PERSON] було сплачено на загальну суму 60 000,00 грн. за надання правової правничої допомоги. Враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та значимості таких дій у даній цивільній справі, та приймаючи до уваги позицію сторони відповідача, про зменшення судових витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що компенсації підлягає сума в розмірі 5 000,00 грн., яка пов`язана саме з участю адвоката Сторчака П.О. в судових засіданнях під час розгляду цивільної справи № 475/642/24. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Такі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України). Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі вищевикладеного, повно та всебічно з`ясувавши обставини по даній справі, надавши оцінку зібраним по справі доказам та доводам представників сторін в обґрунтування заявленого [PERSON] позову, та обґрунтування заперечень відповідача [PERSON] проти позовних вимог, приймаючи до уваги наведені судом підстави для часткового задоволення позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково та суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 2 653 грн., моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 12 000,00 гривень, судові витрати, понесені позивачем на надання професійної правничої допомоги у цивільній справі № 475/642/24 в сумі 5 000,00 гривень. Крім того, враховуючи, що позивач [PERSON] на підставі п.6 ч.1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при пред`явленні ним позову, а тому відповідно до положень ст.ст.133,141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 2 422,40 грн.

Outcome: partial