Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис №217689 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Брайт Інвестмент" заборгованості в розмірі 26486,55 грн. За вказаним виконавчим написом приватним виконавцем Шаган О.А. 02.12.2021 року відкрито виконавче провадження №67724992. Вказаний виконавчий напис нотаріуса вважає таким, що не підлягає виконанню з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису та з підстав неправомірності вимог стягувача, оскільки нотаріус при вчиненні виконавчого напису не дотримався вимог ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», а саме не перевірив безспірність заборгованості позивача перед відповідачем. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину своєї неявки не повідомив, відзив не надав. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа\~-\~приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А. в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних\~у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за наступних підстав. Відповідно до ч.3 с т.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно с т.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 23.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис №217689 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Брайт Інвестмент" заборгованості в розмірі 26486,55 грн. За вказаним виконавчим написом приватним виконавцем Шаган О.А. 02.12.2021 року відкрито виконавче провадження №67724992. При вирішенні вказаного цивільного спору, суд виходить з наступного. Згідно з п.19 ст.14 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік), а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5 (далі - Порядок). Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Пунктом «б» розділу 1 та пунктом «ґ» розділу 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів передбачено, обов`язкову наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання та довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31 січня 1992 року №2, при вирішенні питання щодо обґрунтованості позовних вимог суди мають виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи службової особи компетенцією і порядком їх вчинення, не допускаючи при цьому потурання відхиленням від зазначеного порядку. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Отже, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути надані документи, що свідчать про визнання боржником вимог стягувана. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Відсутність доказів вручення повідомлення боржнику про вчинення виконавчого напису є підставою для його скасування. До такого висновку прийшов Верховний Суд у постановах від 02.11.2022 справа №758/14101/16-ц, від 19.10.2022 справа №278/2416/21, від 14.09.2022 справа №465/7042/19, від 20.07.2022 справа №720/894/20, від 06.06.2022 справа №754/15119/20, від 19.01.2022 справа №554/132/20. Також, розрахунок заборгованості зазначений у виконавчому написі не містить інформації щодо розміру отриманих мною кредитних коштів (коли саме, яким чином, в якому розмірі вони були надані та ким), не містить інформації щодо погашення заборгованості (період погашення (графік), кінцевий строк погашення кредиту, порядок нарахування відсотків та їх помісячний розмір, фактичної суми повернутих мною кредитних коштів тощо). Згідно з ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. В свою чергу, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. при вчиненні виконавчого напису №217689 від 23.06.2021 року не пересвідчився у безспірності вимог Відповідача до мене та вчинив виконавчий напис з порушення приписів Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, в частині не витребування від Відповідача оригіналу кредитного договору або нотаріально засвідченої його копії, не здійснив на них відповідних записів, а також не витребував засвідчених стягувачем виписок з рахунків боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості, що є підставою для визнання виконавчого напису такими, що не підлягає виконанню. Суд вважає, що жодним документом ні відповідачем, ні ТОВ «ДНІПРОФІНАНСГРУП», ні третьою особою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. не доведено наявність правовідносин між позивачем та відповідачем, не надано доказів існування кредитних правочинів, укладених саме між позивачем та відповідачем щодо надання коштів у кредит та розрахунку заборгованості з цього приводу. Проаналізувавши документи, які були надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису вбачається, що на момент звернення відповідача з заявою про вчинення виконавчого напису, сума заборгованості за кредитним договором жодним чином не була належно підтвердженою та не була безспірною, також не підтверджено законність та правомірність відступлення право вимоги за первісним договором про надання споживчого кредиту, укладеним між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра»». Відповідачем самостійно одноособово визнав себе Новим кредитором та на свій розсуд визначив суму боргу для стягнення, поза межами умов та розрахунків за основним кредитним договором. У відповідності до встановленої процедури стягнення боргу за виконавчим написом, має бути направлено письмова вимога про стягнення з боржника боргу та пені, штрафу та інше. В даному випадку жодних письмових вимог на мою адресу направлено не було, що свідчить про те, що сума заборгованості є спірною, оскільки я з нею не згодна. Нотаріус не повідомляв позивача про те, що до нього звернулися із заявою про вчинення виконавчого напису, що створює ситуацію, коли позивач, як боржник, не міг ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум, і відповідно, нотаріус не мав вчиняти виконавчий напис оскільки ним не було перевірено безспірність вимог кредитора (Відповідача). Наслідки такого неповідомлення зазначені в Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №2 «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні». А саме в пункті 10 вказаної Постанови Пленуму ВССУ вказано, що неповідомлення боржника про вимогу кредитора є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На момент вчинення виконавчого напису заборгованість боржника повинна бути дійсною (безспірною), тобто такою, яка обґрунтовано існує на момент вчинення напису. Сталою практикою нотаріусів при вчиненні виконавчих написів є включення до стягнення платежів, які не можна стягувати в силу договору чи закону (проценти після закінчення строку кредитування, пеня, штраф, комісія тощо). Якщо стягнення таких платежів не є обґрунтованими, то такий напис не може бути дійсним та може бути скасований в судовому порядку. До такого висновку прийшов Верховний Суд у постановах від 14.12.2022 справа №334/7716/18, від 07.12.2022 справа №953/1904/20, від 16.11.2022 справа №711/2865/19, від 09.11.2022 №758/14106/20, від 21.09.2022 справа №721/804/16-ц. В свою чергу, відповідачем належним чином та допустимими способами не доведено право вимагати від позивача стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 19135,06 грн. В свою чергу позивач жодних заяв, документів тощо, щодо визнання вимог стягувача не складав, не надавав та не підписував. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.08.2020 року у справі №554/6777/17 (провадження №61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Згідно з розділом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього Переліку) подаються: а)\~оригінал нотаріально\~посвідченого договору\~(договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Отже, з вищезазначених нормативно-правових актів вбачається, що дана нотаріальна дія вчиняється лише до тих правочинів, які згідно з вимогами Закону вчиняються у письмові формі та підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Зазначений кредитний договір не був нотаріально посвідченим та зареєстрованим у реєстрі правочинів. Кредитний договір був укладений у простій письмовій формі, та його умовами не передбачено позасудовий спосіб стягнення заборгованості за кредитним договором як за виконавчим написом нотаріуса. В свою чергу, вказані дії приватного нотаріуса Остапенко Є.М. суперечать положенням ст.77 Закону України «Про нотаріат», та п.5.3 ч.5 гл.7 Положень Порядку вчинення нотаріальних дій України та розділу 1 Переліку. Отже, в даному випадку у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З наведеного вбачається, що відповідачем всупереч вимог закону, не було надано документів, які б підтверджували право його вимоги до позивача за кредитним договором №8/2007/980-К/143-ПП від 25.05.2007р., укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра»», а приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. помилково, всупереч вимогам закону, не перевірив зміст договору, на який відповідач посилався, як на підставу виникнення у нього права вимоги до позивача за кредитним договором, та стягнув спірну заборгованість на користь особи, яка не підтвердила свої повноваження належними доказами. У пункті 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» Вищого спеціалізованого суду України з розгулу цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувані, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Вищевказаний факт мав також місце під час вчинення 13 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №217689, відповідно до якого з позивача стягнуто на користь відповідача заборгованість у розмірі 26436,55 грн. Згідно зі ст. 3 ЦК України загальними засадами законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добровільності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднанні створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому, справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу). Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексом, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що у справі. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суці рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При аналізі наведених фактів, якими я обґрунтовую свої вимоги, обов`язково слід взяти до уваги, що відносини між Позивачем та Відповідачем регулюються, в тому числі і Законом України «Про захист прав споживачів». Тому розглядаючи даний спір, обов`язково слід враховувати, що у випадку колізії з іншими нормативно-правовими актами даний Закон має перевагу (ч.2 Прикінцевих положень Закону України «Про захист прав споживачів»). Відносини, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг, у тому числі про надання кредитів, згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» належать до відносин, які регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів». Отже, як і в даному випадку відносини між клієнтом/споживачем фінансових послуг та банком регулюються також вказаним Законом, оскільки спір виник саме з приводу виконання/невиконання/неналежного виконання умов кредитного договору на отримання споживчого кредиту, що надається для задоволення власних потреб. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦКУ за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що приватний нотаріус Остапенко Є.М. не мав законних підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, тому вказаний вище виконавчий напис №217689 від 23.06.2021р. є таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. З зарплати [PERSON] з лютого 2024 року по квітень 2024 року в примусовому порядку стягнуто грошові кошти за виконавчим написом №217689 від 23.06.2021 року на загальну сумц 11347,00 грн., що підтверджується довідкою АТ «Українська залізниця» від 20.05.2024 року №465 (а.с.71). Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Outcome: approved