Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ківерцівського районного суду Волинської області з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач по справі [PERSON] та [PERSON] (мати позивача) перебували у зареєстрованому шлюбі, який 28 серпня 2020 року в судовому порядку було розірвано. ЇЇ батьками є відповідач по справі [PERSON] та [PERSON] . З 01 вересня 2023р. вона навчається на денній формі навчання у Рівненському професійному ліцеї за рахунок державного замовлення за фахом - перукар (перукар-модельєр, візажист). Термін закінчення навчання у вищезазначеному навчальному закладі до 14.02.2025 року. Крім того зазначає, що вона проживає разом із своєю матір`ю [PERSON] , окремо від відповідача по справі [PERSON] . Оскільки навчається на денній формі навчання немає реальної можливості працювати та забезпечувати себе самостійно, а її матір не може в повній мірі її утримувати, при цьому відповідач по справі [PERSON] належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків, матеріально не допомагає, її життям, здоров`ям та навчанням не цікавиться, а тому просить суд стягувати з відповідача по справі [PERSON] , [INFO] на користь позивача [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення 23 років. Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 28.10.2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу по справі було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач по справі [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про підтримання позовних вимог, просить розгляд даної цивільної справи проводити у її відсутності. Відповідач по справі [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи (поштова кореспонденція направлялась за його зареєстрованим місцем проживання, а також на юридичну адресу військової частини у якій [PERSON] проходить службу по мобілізації), в судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав, хоча ухвала разом із матеріалами позовної заяви та судовою повісткою вчасно та з додержанням вимог процесуального закону, неодноразово направлялись за місцем його реєстрації (проживання), однак повернулася на адресу суду з відміткою уповноваженої особи «Укрпошти» «адресат відсутній за вказаною адресою». Поштова кореспонденція адресована відповідачу по справі за юридичною адресою військової частини отримана останньою уповноваженою особою. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. З гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Зважаючи на те, що судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача по справі [PERSON] про розгляд справи, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Дослідивши представлені письмові докази у справі, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що батьками позивачки по справі [PERSON] є відповідач по справі [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.09.2015р. (а.с. 4). З довідки Цуманської селищної ради Луцького району Волинської області про склад сім`ї №408 від 10.10.2024р. вбачається, що позивач по справі [PERSON] зареєстрована та проживає разом із своєю матір`ю та сестрою за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5 на звороті). З довідки Рівненського професійного ліцею №483/01-11 від 13.06.2024р. вбачається, що позивачка по справі [PERSON] з 01 вересня 2023р. навчається на денній формі навчання у Рівненському професійному ліцеї за рахунок державного замовлення за фахом - перукар (перукар-модельєр, візажист). Термін закінчення навчання у вищезазначеному навчальному закладі до 14.02.2025 року (а.с. 5). Звертаючись до суду з даним цивільним позовом позивач по справі зазначає, що відповідач [PERSON] є працездатним та має реальну можливість допомагати в її утриманні на період її навчання так як на даний час проходить строкову військову службу по мобілізації. Так з довідки [INFO] №1768 від 23.09.2024р. вбачається, що [PERSON] , [INFO] , згідно Указу Президента України №65/2022 від 24.02.2022р. призваний на військову службу по загальній мобілізації 28.02.2024р. у ВЧ [NUMBER] (а.с. 6). Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Водночас, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. /Постанова ВС від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 (провадження № 61-16005св20)/ Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню ст. 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Крім цього, згідно ст. 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами України окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п. 20 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що відповідач по справі не відноситься до категорії непрацездатних осіб і не позбавлений обов`язку утримувати свою повнолітню дитину. Разом з тим, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання не є у переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів. Суд зауважує, що мінімальний розмір аліментів на повнолітню дитину законом не встановлений. При цьому, частиною дев`ятою статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. З позовної заяви вбачається, що позивач по справі не може самостійно себе забезпечувати, а її матір не в змозі самостійно в повній мірі її утримувати, при цьому слід зазначити, що позивачем по справі не обгрунтовано та не надано суду доказів на підтвердження понесених витрат, зокрема, таких як: по найму (оренді) житла (кімнати), а також по оплаті комунальних послуг, витрат по проїзду до навчального закладу та інші. Крім того позивачем не надано доказів на підтвердження розміру її стипендії, яку вона утримує у Рівненському професійному ліцеї. Матеріали даної цивільної справи також не містять доказів щодо матеріального становища відповідача по справі, а сам факт перебування його на військовій службі по загальній мобілізації з 28.02.2024р. у ВЧ [NUMBER] не може вказувати на те, що останній може сплачувати аліменти в розмірі зазначеному позивачем у позовній заяві. Потреба повнолітньої дитини у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання полягає у необхідності отримання коштів для проїзду до місця навчання, придбання одягу, продуктів харчування, канцелярських виробів, підручників тощо. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків. Повно, всебічно, дослідивши надані письмові докази по справі в їх сукупності та взаємозв`язку, беручи до уваги матеріальний стан сторін, потреби повнолітньої дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання, як дитини, яка продовжує навчанням, у розмірі 1/8 частини від усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення 23 років Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та зобов`язання щодо утримання. Такий розмір аліментів є розумним і необхідним для забезпечення мінімальних потреб, необхідних для утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Згідно із положенням ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial