Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ "Брайт Інвестмент" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, третя особа приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович. В позовній заяві посилається на те, що у 2008 році [PERSON] мав кредитні відносини з банківською установою ПАТ КБ "Надра". Свої зобов`язання по договору виконав, але за давністю справи докази виконання кредитних зобов`язань не зберіг. ТОВ «Брайт Інвестмент» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., який 23.06.2021 року вчинив виконавчий напис на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, що зареєстровано в реєстрі за № 217280. Перед цими подіями документи по кредиту позивача неодноразово передавались різним фінансовим компаніям. Згідно інформації Міністерства юстиції України наразі приватного нотаріусу Остапенко Є.М. анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю. На підставі виконавчого напису приватним виконавцем Булахевічем С.В. було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] від 26.01.2022 щодо стягнення з боржника, [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» заборгованість у розмірі 30925,22 грн. Постанову про відкриття виконавчого провадження позивач не отримував, не знав про наявність відкритого щодо нього виконавчого провадження, адже у реквізитах боржника вказана невірна адреса проживання позивача ( [ADDRESS] ), позивач ніколи не був зареєстрований за цією адресою і фактично не проживав в цьому місці. Приватним виконавцем рамках виконавчого провадження було звернуто стягнення на кошти на рахунках боржника, арешт коштів боржника. 11.11.2024 позивач отримав доступ до матеріалів виконавчого провадження. Ознайомившись з постановою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису № 217280 від 23.06.2021 року, позивач вважає, що вказане виконавче провадження відкрито всупереч норм чинного законодавства. Позивач вважає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису на простому письмовому договорі № 08/02/08/980К-469 від 22.02.2008 року, не відповідає чинному законодавству України та просить суд визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, оскільки його було вчинено у спосіб, що не передбачений законодавством та за відсутністю документів, що підтверджують безспірність вимог кредитора. Представник позивача в судове засідання не з`явилась. Надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовну заяву підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Позивач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача ТОВ "Брайт Інвестмент" в судове засідання не з`явився. про причини неявки суд не повідомив, повідомлявся належним чином. Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович в судове засідання не з`явився. про причини неявки суд не повідомив, повідомлявся належним чином. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню за наступних підстав. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 22.02.2008 року між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON] було укладено Кредитний договір №08/02/08/980К-469. /а.с.9-11/. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 23.06.2021 року було видано виконавчий напис №217280, згідно якого з [PERSON] стягується на користь ПАТ КБ "Надра" (право вимоги за яким було відступлено до ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" за Договором №GL48N718070, а в подальшому 30.09.2020 року від ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" було відступлено право вимоги до ТОВ "Брайт Інвестмент" згідно Договору №GL48N718070) заборгованість за Кредитним договором №08/02/08/980К-469 від 22.02.2008 року в загальній сумі 30925,22 грн. /а.с.12/. Розглянувши виконавчий напис нотаріуса №217280 від 23.06.2021 року приватний виконавець Булахевіч С.В. постановою від 26.01.2022 року відкрив виконавче провадження [NUMBER] щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Брайт Інвестмент" заборгованість в сумі 30925,22 грн./а.с.13-14/. Згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» (далі Закону), перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановоюКабінетуМіністрів України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як передбачено п. 2.11 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. В матеріалах цивільної справи міститься копія виконавчого напису №217280 виданого 23.06.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. На підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі написів, затвердженого постановоюКабінетуМіністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. (далі - Постанова). Постановою Кабінету Міністрів від 26.11.2014 року №622 Перелік документів доповнено розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" та до нього включений п. 2 в редакції: "Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". В той же час, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14), залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема в частині доповнення Переліку новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Також вказаним судовим рішенням зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України" від 21.03.2017 року №23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Матеріали справи, окрім іншого, містять інформацію про припинення діяльності приватного нотаріуса Остапенко Є.М. з 31.12.2021 року. Причиною припинення діяльності стало неодноразове порушення законодавства, а також грубе порушення закону, яке завдало шкоди фізичним та юридичним особам, при вчиненні нотаріальних дій, які встановлені рішеннями судів, набрання законної сили рішеннями судів про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальних дій та неодноразовим порушенням нотаріусом правил професійної етики. А тому наказом Міністерства юстиції України від 30.12.2021 року №4722/5 відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 17.12.2021 року №4 свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 30.11.2009 року за №7921 на ім`я Остапенка Євгена Михайловича анульовано. Також зобов`язано нотаріуса протягом місяця передати документи нотаріального діловодства та архіву на зберігання до Київського обласного державного нотаріального архіву, але станом на 20.06.2023 року документи до архіву не передані. /а.с.18-20/. Суд зазначає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Постанова Великої Палати Верховного суду від 16.05.2018р. у справі №320/8269/15-ц. Таким чином, у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1, пункту 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: Договір про надання професійної правничої допомоги від 05.11.2024 року /а.с.31-32/, квитанція від 05.11.2024 року на суму 6000 грн./а.с.30/. Згідно частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Так, позивачем ставилось питання про стягнення з відповідача на його користь суми понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. Сплата за надані послуги підтверджується вищезазначеними квитанцією від 05.11.2024 року. При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу, складено позовну заяву та зібрано необхідні документи, суд вважає, що розмір гонорару в 6000 грн. є обґрунтованим та не завищеним. Відтак, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення суми стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн., вона буде об`єктивно відповідати вимогам співмірності, а тому вимога позивача підлягає задоволенню, а вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також позивач просив стягнути з відповідача кошти у розмірі сплаченого судового збору. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно матеріалів справи, позивач поніс судові витрати у виді сплати судового збору в сумі 968,96 грн., що підтверджується квитанцією №6584-7824-6788-7518 від 15.11.2024 року, а тому дані витрати суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved