Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

05.11.2024 року представник позивача звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідачки заборгованості за розподіл природного газу, в якій просив: стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» заборгованість за послуги з розподілу природного газу в сумі 4\~779,36 грн., 3 % річних в розмірі 35,68 грн, інфляційні втрати 79,56 грн. та понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3028 грн. Так, в обґрунтуванні позову представник позивача посилався на те, що після початку здійснення господарської діяльності з розподілу природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України» на території Київської області відповідачкою здійснюється фактичне споживання природного газу за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується різницею показників лічильника газу в сторону збільшення, так станом на 30.09.2023 року спожитий обсяг становив 7722 м3 та на 30.04.2024 року - 11608 м3, а тому договір розподілу природного газу є укладеним. Відповідачка не зверталась до ТОВ «Газорозподільні мережі України» із заявами про припинення розподілу природного газу, а фактично користувалась послугами з розподілу природного газу, визнаючи, таким чином, наявність правовідносин, а також взаємних прав та обов`язків, що з них випливають. В порушення умов договору та нормативних актів відповідачкою не проведена оплата за розподіл природного газу, внаслідок чого за період з 01.09.2023 року по 31.08.2024 року утворилась заборгованість в розмірі 4\~779,36 грн., про що свідчить розрахунок заборгованості. Крім цього, представник позивача, посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, вказував на необхідність стягнення з відповідачки 3% річних та інфляційні втрати за період порушення зобов`язання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13.11.2024 року зазначену позовну заяву залишено без руху та надано представнику позивача десятиденний строк для усунення недоліків. 25.11.2024 року до суду від представника позивача Руденка В.В. надійшла заява про усунення недоліків, а 26.11.2024 року уточнена позовна заява, в якій представник позивача просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» 3 % річних в розмірі 35,68 грн, інфляційні втрати 79,56 грн. та понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3028 грн. У вказаній уточненій позовній заяві вказано, що 05.11.2024 року відповідачкою була оплачена заборгованість за отримані послуги з розподілу природного газу в добровільному порядку. Згідно ч.\~6\~ст. 19\~ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 27.11.2024 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. У призначене судове засідання представник позивача не з`явився, при цьому надав заяву у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, крім того повідомлялась через офіційний портал «Судова влада України» веб-сторінку Вишгородського районного суду Київської області, причини неявки суду невідомі, а тому суд, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідачки. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. 14.01.2025 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А відтак, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Так, ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України - предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] , має особовий рахунок за № [NUMBER] . Як вбачається з матеріалів справи відповідачкою не проводилась оплата за розподіл природного газу, внаслідок чого за період з 01.09.2023 року по 31.08.2024 року утворилась заборгованість в розмірі 4 779,36 грн., яка 05.11.2024 року була нею сплачена добровільно. При цьому, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки внаслідок невиконання грошового зобов`язання у позивача виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі за №910/10156/17 вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 року у справі за №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Оскільки неправомірними діями відповідачки позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення суми індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, згідно з розрахунку доданого по позову, з яким погоджується суд, з відповідачки підлягає стягненню 3% річних у розмірі 35,68 гривень, сума індексу інфляції в розмірі 79,56 гривень. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені у вигляді судового збору.

Outcome: approved