Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

13.11.2024 до Воловецького районного суду звернувся представник позивачки [PERSON] в інтересах [PERSON] із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивовано тим, що сімейне життя позивачки з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та сім`ю. Протягом останнього року відносини між сторонами погіршились, сторони усвідомили несумісність характерів, постійне непорозуміння одне одного призвело до фактичного розірвання сімейних відносин. Зазначає, що шлюбні стосунки фактично припинились, оскільки подружнім життям позивачка із відповідачем тривалий час ( із початку липня 2024) не проживають , внаслідок чого подальше проживання однією сімєю є неможливим. На підставі вищезазначеного, представник позивачки просить суд шлюб між сторонами розірвати, після розірвання шлюбу відновити позивачці за її вибором дошлюбне прізвище « [PERSON] », неповнолітню доньку сторін залишити проживати разом із позивачкою та стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, проте від її представника адвоката Повідайчик В.І. надійшла до суду заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позов визнає в повному обсязі. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення із таких підстав. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Так, судом з`ясовано, що між сторонами укладено шлюб 05.06.2017 року зареєстрований Виконкомом Тишівської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, за актовим записом № 4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 05.06.2017. Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), яка проживає разом із матір`ю [PERSON] . Встановлено, що проживання спільним подружнім життям та збереження сім`ї стало неможливим, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, сім`я існує формально, збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати та за вибором позивачки відновити їй прізвище на дошлюбне " [PERSON] ". Окрім того, позивачка просить суд залишити проживати неповнолітню доньку разом з нею. Прийняття судом рішення за зазначеною вимогою узгоджується із правовим висновком, що міститься: у Постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року справа № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19), згідно якого за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу; у Постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року по справі № 339/143/20 (провадження № 61-6809св21) згідно якого зазначення у резолютивній частині рішення суду з ким дитина залишиться проживати, не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому місце її проживання. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Так, як встановлено, на даний час сторони проживають окремо, неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , а відповідач проживає за іншою адресою [ADDRESS] . Якщо батьки дитини проживають окремо одне від одного, то дитина належить до сім`ї того з батьків, з яким вона проживає. Такий висновок зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 10 червня 2022 року у справі № 544/856/20, яка стосувалася розподілу майна між колишнім подружжям. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що після розірвання шлюбу слід залишити проживати неповнолітню дитину [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] за місцем її проживання. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачений нею судовий збір у розмірі 1121,20 гривень.

Outcome: approved