Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звернувся до суду, в якому просить стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.ЕС.АЙ» на його користь моральну шкоду в розмірі 130 грн.76 коп., витрати, пов`язані з лікуванням, в розмірі 2615,27 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду в розмірі 300 000 грн., збитки (упущену вигоду) в розмірі 345971,15 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач є потерпілим у кримінальному провадженні № 12020110000000534, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.05.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. 20 травня 2020 року о 18.40 год. на автодорозі Київ-Суми сталось ДТП за участю автомобіля Мазда Прімасі ОР 92 115 під керуванням [PERSON] та забезпеченого транспортного засобу [PERSON] Mitsubishi [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність власника якого застрахована в ТДВ СК Ю.Ес.Ай., поліс АО 4169819. Внаслідок ДТП автомобіль Мазда Прімасі ОР 92 115 знищено. Позивач отримав тілесні ушкодження та проходив тривале лікування і реабілітацію. Перебування на лікарняному та відсутність автомобіля завадили позивачу здійснювати свою підприємницьку діяльність. Дані обставини й зумовили звернення позивача до суду. 01.04.2024 представником відповідача [PERSON] через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивач не довів чи належав йому знищений автомобіль і як такий використовувався у його підприємницькій діяльності. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована і відшкодування шкоди має здійснювати страховик. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду від 26.01.2024 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою судді від 12.03.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. ІІІ. Позиції сторін. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача товариства до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. 20.05.2020, близько 15 год. 30 хв. на 59 км + 150 м автодороги Київ-Суми сталася ДТП за участю автомобіля Мітсубісі Лансер р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Мазда Прімасі р.н. [NUMBER] республіки Польща під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП водіїв та пасажирів автомобілів доставлено до лікарні. Відомості за даним фактом внесені до ЄРДР за №12020110000000534 від 21.05.2020. Ухвалою Баришівського райсуду суду від 14.12.2023 року обвинуваченого [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, та закрито кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди та збитків - залишено без розгляду. 20 травня 2020 року, відразу після ДТП, з численними ранами, гематомами, болями в тазу і обох колінах позивача доставлено до Баришівської РЦЛ, де встановлено діагноз: «політравма». Множинні садна тіла. Перелом правого наколінника. Рвані рани верхньої третини гомілки, голови. Струс головного мозку. В лікарні [PERSON] провели ПХО ран та наклали шви на рани, виписали та направили для подальшого лікування по місцю проживання. Того ж дня його доставили в Прилуцьку центральну міську лікарню, де йому було відкрито лікарняний, зашили голову та призначили крапельниці. На наступний день в Прилуцькій ЦМЛ провели МРТ правого коліна. 08 липня 2020 року в Києві позивачеві зробили МРТ коліна та хребта, за результатом рентгенологом КОБ СМЕ виявлено перелом медіального виростка стегнової кістки. Перелом наколінника. Після десятиденного перебування на стаціонарному лікування в Прилуцькій ЦМР лікарі дозволили проходити подальше лікування та реабілітацію вдома, відвідуючи лікаря раз на тиждень. В подальшому потерпілий проходив водолікування. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 14.12.2021 року у цивільній справі № 742/3216/20 позов [PERSON] до ТДВ СК «Ю.Ес.Ай» про визнання неправомірними дій та стягнення страхового відшкодування задоволено та визнано неправомірними дії Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія Ю.Ес.Ай (код ЄДРПОУ 32404600, 04211, м. Київ, пр. Героїв Сталінграду, 4, корп. 6а, 2 поверх) про відмову у виплаті страхового відшкодування на користь [PERSON] ; зобов`язано Товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія Ю.Ес.Ай прийняти рішення про виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] в розмірі 34197,12 грн. Відповідно до надах копій чеків розмір витрат, які позивач поніс на своє лікування за наслідками ДТП становить 2615,27 грн. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] . Мітсубісі Лансер застрахована у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Порядок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної під час ДТП, визначений відповідними нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права; доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961- IV, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин) - є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон N 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV). Відповідно до ст. 6 Закону N 1961 -IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 1.3. статті 1 Закону N 1961 -IV потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Згідно ч. 1,2,5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ч. 2,ч. 3 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Згідно ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. за N 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавана за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. За змістом Закону N 1961 -IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (стаття 23 Закону N 1961-IV). Згідно ст. 24 вказаного Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону N 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю майну третьої особи. Згідно п. 37.1.4 ст. 37 Закону 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року /справа N 465/4287/15/, потерпілий в межах строків, передбачених п. 37.1.4 ст. 37 Закону має здійснити своє волевиявлення про захист свого порушеного права шляхом подання заяви про страхове відшкодування до страховика або шляхом звернення із позовною заявою до суду. Відповідно до ч.1 ст. 1166, ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України). Згідно п.п. 3 і 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р., під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Разом з тим, цивільне законодавство України визначає право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування. Отже, потерпілий, якому завдано майнової шкоди в результаті вчинення кримінального правопорушення, має право на відшкодування як реальної шкоди, так і упущеної вигоди в повному обсязі. Не можна позбавляти особу права вимагати відшкодування неодержаних нею доходів, оскільки проблема упущеної вигоди виникла внаслідок учинення кримінального правопорушення і це є засобом відновлення майнової сфери потерпілої особи. Суд дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що заявлені вимоги до страхової компанії є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки позивач є потерпілої особою внаслідок ДТП за участю забезпеченого автомобіля, позивач зазнав моральної шкоди та поніс витрати на лікування. Щодо позовних вимог до [PERSON] суд дійшов висновку, що позивач внаслідок ДТП з вини відповідача зазнав душевних страждань, його звичний ритм життя був порушений і позивач мав докладати додаткових зусиль для подолання отриманого стресу, проте суд враховуючи принципи розумності і співмірності, оцінює моральну шкоду у 30000,00 грн. Щодо упущеної вигоди суд вважає, що така є не доведеною доказами, суд не може достовірно встановити, чи дійсно знищений автомобіль використовувся у підприємницькій діяльності позивача, чи вплинуло перебування на лікарняному на здійснення позивачем підприємницької діяльності. Отже позовні вимоги до [PERSON] необхідно задовольнити частково. При зверненні до суду позивач звільнений від сплати судового збору, за таких обставин відповідно до ст. 141 ЦПК судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь держави.

Outcome: partial