Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

У листопаді 2024 року представник АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитними договорами № 2001616533401 від 19.06.2020, № 1001748712801 від 27.11.2020 та №1002001256301 від 23.10.2021 у загальній сумі 59004,06 грн, а також судовий збір в сумі 2422,40 грн. В обґрунтування позову зазначено, що між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитні договори: 19.06.2020 № 2001616533401, за яким відповідачу надано кредит у сумі 31000 грн; 27.11.2020 № 1001748712801, за яким відповідачу надано кредит у сумі 9351 грн; 23.10.2021; № 1002001256301, за яким відповідачу надано кредит у сумі 5247 грн. Позивач вказує, що банк виконав умови зазначених кредитних договорів та надав відповідачу кошти в користування, однак, відповідач не виконує належним чином умови договору в частині повернення грошових коштів, в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка станом на 09.09.2024 складає: по кредитному договору від 19.06.2020 № 2001616533401 - 46723,31 грн, з яких: 29461.05 грн - заборгованість за кредитом, 17262.26 грн - заборгованість процентами; по кредитному договору від 27.11.2020 № 1001748712801- 5347.49 грн, з яких: 3300.16 грн - заборгованість за кредитом, 0.45 грн - заборгованість процентами, 2046.88 грн - заборгованість за комісією; по кредитному договору від 23.10.2021 № 1002001256301- 6933.26 грн, з яких: 3994.76 грн - заборгованість за кредитом, 0.62 грн - заборгованість процентами, 2937.88 грн - заборгованість за комісією. Загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 09.09.2024 склала 59004,06 гривень. Посилаючись на викладене, а також в зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договорів, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути із відповідача на користь позивача зазначену суму боргу в примусовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 листопада 2024 року, головуючим суддею у справі було визначено Будзан Л.Д. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 02 грудня 2024 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач, будучи повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов та заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки, не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 19.06.2020 між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2001616533401 у вигляді Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до вказаного договору, відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну карту, на яку встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 31000 грн. Строк дії кредитного ліміту 12 місяців з дня надання кредитного ліміту, стандартна процентна ставка - 47,88%, загальна річна процентна ставка - 47,88%. 27.11.2020 між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1001748712801у вигляді Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до вказаного договору, банк зобов`язувався надати кредит відповідачу на споживчі цілі в сумі 9351 грн строком на 24 місяців, зі сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,99 % та процентної ставки 0.01 % річних. Споживчий кредит, згідно заяви, надається шляхом банківського переказу на рахунок, який відкритий відповідачем. Також, 23.10.2021 між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1002001256301у вигляді Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до вказаного договору, банк зобов`язувався надати кредит відповідачу на споживчі цілі в сумі 5247 грн строком на 24 місяців, зі сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99 % та процентної ставки 0.01 % річних. Споживчий кредит, згідно заяви, надається шляхом банківського переказу на рахунок, який відкритий відповідачем. Із наявних у справі доказів вбачається, що позивач свої зобов`язання за договорами виконав належним чином, встановив кредитний ліміт на карту відповідача, що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту та перерахував відповідачу кредитні кошти, про що свідчать копії платіжних інструкцій № TR.45859719.46578.8810 від 27 листопада 2020 року та № TR.53089179.55288.8810 від 23 жовтня 2021 року. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. При цьому, положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Як вбачається із розрахунків заборгованості, наданих позивачем, відповідач належним чином свої зобов`язання не виконувала, в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка станом на 09.09.2024 складає: по кредитному договору від 19.06.2020 № 2001616533401 - 46723,31 грн, з яких: 29461.05 грн - заборгованість за кредитом, 17262.26 грн - заборгованість процентами; по кредитному договору від 27.11.2020 № 1001748712801- 5347.49 грн, з яких: 3300.16 грн - заборгованість за кредитом, 0.45 грн - заборгованість процентами, 2046.88 грн - заборгованість за комісією; по кредитному договору від 23.10.2021 № 1002001256301- 6933.26 грн, з яких: 3994.76 грн - заборгованість за кредитом, 0.62 грн. - заборгованість процентами, 2937.88 грн. - заборгованість за комісією. Загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 09.09.2024 склала 59004,06 гривень. Зазначені розрахунки відповідачем спростовано не було, як і не було надано суду докази належного виконання договірних зобов`язань в частині вчасного погашення коштів за тілом кредиту та нарахованими відсотками. В ході розгляду справи судом встановлено, що банк свої зобов`язання за укладеними кредитними договорами виконав, надав відповідачу кредит у визначених договорами розмірі, проте, відповідач, в порушення вимог закону та умов договорів, своїх зобов`язань за цим договорами належним чином не виконує. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, банк має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти добровільно банку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а саме заборгованості за простроченим тілом кредиту, та сплати процентів за користування кредитом. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем за кредитними договорами кошти добровільно банку не повернуті, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаними кредитними договорами в загальному розмірі 59004,06 грн в примусовому порядку. В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджений судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп.

Outcome: approved