Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою, у якій просить суд визнати безвісно відсутньою свого колишнього чоловіка [PERSON] , [INFO] , останнє відоме місце проживання якого є: [ADDRESS] . Заява мотивована тим, що [PERSON] та [PERSON] з 29 травня 2009 року по 06 жовтня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, зокрема [PERSON] та [PERSON] . Заявник також зазначає, що з 2016 року [PERSON] перестав виходити на зв`язок та з цього часу місце його проживання чи перебування заявнику не відоме. За місцем реєстрації та постійного місця проживання він також з того часу не з`являється. 11 квітня 2024 року заявник звернулася до Дарницького УП ГУ НП в м. Києві із заявою про розшук [PERSON] , однак вжиті заходи щодо його розшуку результату не дали та даний час відсутні будь-які відомості про його місце перебування. В зв`язку з чим заявник просила суд визнати [PERSON] безвісно відсутнім. Також, заявник зазначає, що визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідно їй для отримання соціальної допомоги чи призначенні пенсії, оскільки вона самостійно виховує їх двох неповнолітніх дітей. В судовому засіданні, заявник [PERSON] викладені у заяві вимоги підтримала, посилаючись на вказані у ній обставини та просила суд заяву задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання свого представника не направила, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася належним чином. Вислухавши пояснення заявника, допитавши свідка, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги заяви є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 29 травня 2009 року по 06 жовтня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, зокрема [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З 2016 року [PERSON] перестав виходити на зв`язок та з цього часу місце його проживання чи перебування заявнику не відоме. За місцем реєстрації та постійного місця проживання він також з того часу не з`являється. 11 квітня 2024 року заявник звернулася до Дарницького УП ГУ НП в м. Києві із заявою про розшук [PERSON] . Як вказує заявник, з 2016 року [PERSON] перестав виходити на зв`язок, як з нею так і з їх спільними дітьми, відомостей про його подальшу долю, а також місцезнаходження, у заявника відсутні. Як вказує заявник останнє відоме місце проживання [PERSON] є [ADDRESS] . В судовому засіданні був допитаний у якості свідка друга зниклого [PERSON] - [PERSON] , який пояснив суду, що пів року тому йому з Херсонської області, яка є окупованою територією зателефонувала мати [PERSON] та повідомила, що її син [PERSON] помер [INFO] , якого поховали в м. Скадовськ. Також пояснив, що останній раз він бачив [PERSON] на початку 2022 року, коли виїжджав з окупації. Судом також встановлено, що згідно наданих на запит суду відомостей Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 28 листопада 2024 року відомості про перетинання державного кордону України [PERSON] , [INFO] не виявлено. При цьому, за інформацією Державної податкової служби України від 06 грудня 2024 року за №15428/5/99-00-19-03-02-05 в інформаційних системах органів ДПС [PERSON] не сплачував податкові платежі за 2016-2023 року та станом на жовтень 2024 року. Відповідно до відомостей наданих Міністерством соціальної політики України, [PERSON] станом на 02 грудня 2024 року не значиться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Відповідно до пункту 3 частини 2 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Відповідно до положення ч. 1 ст.43 ЦПК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Вищенаведене в повній мірі відповідає висновкам, зробленим в постанові ВС/КЦС від 07.05.2018 р. у справі № 225/1297/17. Відповідно до чч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, врахувавши наведені докази, які є належними та допустимими у розумінні стст. 76, 81 ЦПК України, зокрема пояснення свідка та зазначені письмові докази, судом достовірно встановлено, що відомості відносно проживання та перебування [PERSON] на території України з 03 червня 2023 року відсутні, як і відсутні докази його смерті. Доказів на спростування вказаних вище обставин судом протягом розгляду справи не виявлено та не встановлено. Відповідно до ст. 43 Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється ЦПК України. Беручи до уваги вищенаведене, досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає доведеним той факт, що з 03 червня 2023 року відсутні відомості про місце перебування [PERSON] , що дає підстави суду визнати його безвісно відсутнім з 03 червня 2023 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved