Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача, аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з урахуванням суми індексації, починаючи з травня 2024 року до досягнення дитиною повноліття. В позовній заяві посилається на те, що сторони проживали без реєстрації шлюбу в м. Миколаєві та проживали в спільній трикімнатній квартирі, де вели спільне господарство та були однією сім`єю. За час проживання у сторін [INFO] народився син [PERSON] . В 2022 році позивач з сином була вимушена переїхати на територію де не було бойових дій, а саме до своїх батьків в с. Йосипівку Роздільнянського району Одеської області та були взяті на облік, як внутрішньо переміщені особи. Згодом сторони припинили свої сімейні стосунки, відповідач добровільно надавав кошти на утримання сина. Проте, з травня 2024 року відповідач не надає жодної фінансової допомоги на його утримання, хоча є працездатним та має постійний заробіток. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з приводу сплати аліментів, однак, відповідач жодним чином не відреагував. Вказує, що значна кількість грошей йде на ліки, консультації лікарями спеціалістами, курси реабілітації, заняття, а також одяг, продукти харчування. Позивач не має можливості самостійно утримувати дитину. Батько дитини є фізично здоровим та працездатним, не має на утриманні інших осіб. Зазначає, що відповідач працює в Локомотивному депо ТЧ8 та має постійний заробіток. Також у відповідача є у праві власності квартира в якій він наразі проживає за адресою: [ADDRESS] . Крім того, у приватній власності відповідача була ще одна квартира, яку він відчужив 02.05.2024 року. Позивач вважає, що батько дитини може сплачувати аліменти на дитину 10 000 грн. щомісячно, що відповідає потребам дитини. Ухвалою Фрунзівського районного суду Одеської області від 01.11.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження. 20 листопада 2024 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому він просить позовну заяву задовольнити частково та стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з урахуванням суми індексації, до досягнення дитиною повноліття. Відзив на позовну заяву мотивований тим, що розмір сплачуваних ним аліментів в середньому становить 5 000 грн. на місяць. Окремо від аліментів відповідач надавав позивачці 15 000 грн. додаткової допомоги на сина та 10 000 грн. на його лікування. Вказав, що з травня 2024 року відповідач не переставав сплачувати аліменти, як стверджує позивачка, з цього часу він став надавати їй аліменти у готівковій формі під час наших зустрічей з сином у м.Одеса. Зазначає, що регулярно сплачує позивачці аліменти на утримання сина, її вимога про стягнення з позивача аліментів за травень 2024 року є безпідставною та не підлягає задоволенню. Також вважає, що розмір аліментів у розмірі 10 000 грн., які позивач просить стягнути з відповідача є завищеним. Додані позивачем квитанції жодним чином не підтверджують факт відвідування сином занять з підготовки до школи чи тренувань з футболу. Жодних доказів про оплату медичних послуг і курсів реабілітації для дитини позивачкою також не надано. Документів на підтвердження того, що захворювання про які зазначено у позові призводять до втрати працездатності останньою не надано. Розмір доходу позивача в середньому становить 18 500 грн. в місяць, що перевищує половину його заробітку, а саме аліменти у розмірі 10 000 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Стягнення аліментів у даному розмірі суперечить вимогам закону та ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище. [PERSON] вказує, що йому на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Проте позивачка у своєму позові не вказала, що інша 1/2 частини квартири належить їй, зазначене підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 16.02.2018 року. Квартиру [ADDRESS] , позивач ніколи її не купував. Вона була подарована відповідачу його матір`ю - [PERSON] 17 березня 2020 року, що підтверджується договором дарування квартири. Тому вважає, що позивачка знала про зазначені факти, але навмисно не довела їх до відома суду. [PERSON] маніпулює обставинами, щоб створити образ того, що [PERSON] має значні матеріальні статки та має можливість сплачувати аліменти у запропонованому нею розмірі. 29 листопада 2024 року від [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив у якій вона просить її позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Відповідь на відзив мотивована тим, що ніяких коштів у готівковій формі позивач не отримувала, а щодо зустрічей та відповідач у 2024 році навідував сина всього тричі: у квітні в [ADDRESS] , та м. Одеса 28 липня на день народження та [INFO] також в м.Одеса. Стосовно додаткової допомоги на сина у сумі 15 000 грн. та 10 000 грн., а також інші надходження, що підтверджує відповідач платіжними інструкціями вказує, що відповідні квитанції датовані 20.05.2023 року, 18.07.2023 року, 19.07.2023 року, 07.08.2023 року, 24.08.2023 року, тобто тоді коли сторони ще підтримували сімейні стосунки і це не була сплата аліментів на утримання сина. З листопада 2023 року сторони припинили свої сімейні відносини і відповідач почав надавати фінансову допомогу на утримання сина у розмірі 5 000 грн., розмір яких визначив самостійно. З травня 2024 року позивач вживала заходи досудового врегулювання спору в усній формі, а вже 09 серпня 2024 року звернулася за правничою допомогою для вирішення питання стягнення аліментів у судовому порядку та отримала 30 жовтня 2024 року підготовлений позов. Вказує, що батько знав про відвідування дитиною занять з футболу та занять з підготовки до школи та дав свою згоду на відвідування занять, що підтверджується скріншотами їхнього листування. Малолітня дитина за станом здоров`я знаходиться під спостереженням лікаря-невролога з діагнозом: мінімальна мозкова дисфункція та лікаря-хірурга з діагнозом: атерома потилиці та потребує систематичного амбулаторного лікування, динамічного спостереження лікарями спеціалістами та курсів реабілітації. Малолітній син постійно знаходиться з позивачем та знаходиться на її матеріальному забезпечені. Відповідач вважає, що 5 000 грн. достатня сума, однак, якщо суму 10 000 грн. розділити на 30 днів це виходить 300 грн. в день на дитину. При цьому позивач несе витрати на харчування, придбання матеріалів розвиваючих в садочку, проїзд до садочка, придбання продуктів харчування, засобів гігієни, іграшок, одяг, заняття з підготовки до школи, також витрати на отримання медичних послуг, придбання ліків, вітамінів тощо. Позивач щомісячно сплачує орендну плату за оренду квартири у сумі 5 500 грн., що підтверджується договором найму житлового приміщення. Зазначає, що відповідач фактично проживає в нашій спільній квартирі зі своєю дружиною, орендну плату за користування належної позивачу частки квартири не сплачує. Позивач вимушена разом з сином винаймати житло. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, до матеріалів справи додала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розглядати справу без її участі. Зазначила, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 161). [PERSON] у судове засідання не з`явився, до матеріалів справи додав заяву про розгляд справи за відсутності учасника справи, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнає частково та просить стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення сином повноліття (а.с. 160). Представник відповідача [PERSON] , адвокат Поліщук А.В. у судовому засіданні вимоги позову не визнала, просила позов задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. щомісячно. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вивчивши матеріли справи, вислухавши учасників, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку. За час спільного проживання у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіює свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (а.с.9). Згідно довідок від 09.04.2022 року № 5134-5000888342, № 5134-5000888719 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач [PERSON] та її син [PERSON] були взяті на облік, як внутрішньо переміщені особи, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-11). Згідно акту про встановлення факту проживання від 27 серпня 2024 року, малолітній [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). У відповідності до довідки КНП «Дитяча міська поліклініка № 5» Одеської міської ради від 30.09.2024 року № 504, дитина [PERSON] за станом здоров`я знаходиться під спостереженням лікаря-невролога з діагнозом: мінімальна мозкова дисфункція та лікаря-хірурга з діагнозом: атерома потилиці. Дитина потребує амбулоторного лікування, динамічного спостереження лікарями-спеціалістами та курсів реабілітації (а.с. 13). З досліджених у судовому засіданні медичної документації, долученої позивачем до позову вбачається, що [PERSON] хворіє та постійно звертається до лікарні для проходження обстеження та лікування (а.с. 14-31). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/2 частини квартири [ADDRESS] , що також підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 33). Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 204368287 від 17.03.2020 року, [PERSON] на підставі договору дарування квартири належала квартира [ADDRESS] (а.с. 34). Згідно Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 392478479 від 27.08.2024 року, квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування належить [PERSON] (а.с. 35). З витребуваної судом за клопотанням позивача інформації, а саме листа КНП Миколаївської міської ради «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 2» вбачається, що [PERSON] на диспансерному обліку не знаходиться, за медичною допомогою не звертався так як працює на «Укрзалізниці» і проходить профілактичні огляди за місцем роботи. 07.03.2024 року [PERSON] проходив медичний огляд, заключення: патологій не виявлено (а.с. 44). З витребуваних судом відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору [PERSON] за період з 01.01.2023 року по 30.09.2024 року вбачається, що [PERSON] працює в АТ «Українська залізниця» і отримує різного розміру заробітну плату, а саме в залежності від розміру виконаних робіт (а.с. 46-49). З доданих відповідачем [PERSON] до відзиву платіжних інструкцій вбачається, що [PERSON] регулярно перераховував грошові кошти у різних розмірах позивачу [PERSON] (а.с. 61-74). З розрахунків заробітної плати та довідкою про доходи, доданих відповідачем [PERSON] до відзиву вбачається, що [PERSON] працює машиністом тепловоза в АТ «Українська залізниця» та розмір його заробітної плати в середньому складає 18 500 грн. (а.с. 75-99). Згідно договору дарування квартири від 17 березня 2020 року [PERSON] безоплатно передала у власність (подарувала) [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 99-100). Згідно договору купівлі-продажу квартири 16 лютого 2018 року, [PERSON] продала [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці кожний у власність квартиру [ADDRESS] , що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 399314558 від 15.10.2024 року (а.с. 101-103). З доданих позивачем [PERSON] до відповіді на відзив платіжних інструкцій вбачається, що [PERSON] регулярно сплачує грошові кошти у різних розмірах за комунальні послуги та інше (а.с. 114-137). Також, позивачем до матеріалів справи додані скріншоти переписки позивача з відповідачем, копії виписок з історії хвороби, відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору відповідь на запит в електронному вигляді від 17.11.2024 року відносно [PERSON] . Згідно договору найму житлового приміщення від 08 жовтня 2022 року [PERSON] орендує квартиру в м. Одеса, орендна плата складає 5 500 грн. за місяць (а.с. 157-159). Відповідно довідки від ОСББ «Корабел» від 29.11.2024 року, [PERSON] , яка зареєстрована за адресою; [ADDRESS] , але фактично не проживає за даною адресою з 2022 -2024 рр. За вищевказаною адресою проживає відповідач [PERSON] , що також підтверджується письмовою заявою гр. [PERSON] від 28.11.2024 року (а.с. 164-165). Предметом спору є стягнення аліментів в твердій грошовій сумі на малолітню дитину. Так, згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч.8 ст.7 СК України), а також зобов`язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст.142 СК України) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч.9 ст.7 СК України). Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.Сімейного кодексу України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Отже, судом достовірно встановлено, що на теперішній час сторони разом не проживають. Дитина перебуває на утриманні матері, відповідачем цей факт не заперечувався. Відповідач свій обов`язок по утриманню дитини визнав, але не погодився із розміром аліментів про який просить позивач, вказуючи на те, що його реальні доходи не дозволяють виплачувати аліменти в розмірі 10 000,00 грн. щомісяця. У відзиві не заперечував проти стягнення аліментів в розмірі 5 000,00 грн. Частина 3 ст. 181 СК України, передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Одночасно законодавцем визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст.182 СК України). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2833,00 грн. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Необхідність та достатність розміру аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини в щомісячній сумі 10000,00 грн., під час розгляду справи стороною позивача не доведено. На підставі вище викладеного, враховуючи, що аліменти на дитину присуджуються у твердій грошовій сумі, відповідач є працездатним, з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет на 2023 рік», часткового визнання відповідачем позову, а також беручи до уваги рівність обов`язків батьків щодо утримання дитини, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача частково, стягнувши з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України, та має забезпечити право малолітньої дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. При цьому суд зауважує, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1 статті 192 СК України). Крім того, частиною 2 ст.184 СК України, визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів за минулий час, а саме з травня 2024 року, однак позивачем не доведено, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Тому, у відповідності до ч.1 ст.191 СК України, суд присуджує аліменти від дня пред`явлення позову, в даному випадку стягнення аліментів присуджується з 31 жовтня 2024 року. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211, 20 грн. (ст. 141 ЦПК України).

Outcome: partial