Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

10 липня 2024 року позивач [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі Відповідач, ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я в сумі 298\~200,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що позивач [PERSON] працювала у шкідливих умовах праці з 04.05.1993 року по 10.11.1995 року машиністом конвеєра на дільниці дроблення дробильно-збагачувального комплексу, та з 10.11.1995 року по 06.05.2009 року машиністом конвеєра дробильної фабрики у Відкритому акціонерному товаристві «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» ( реорганізовано у ПрАТ «ЦГЗК»). Внаслідок тривалої роботи у шкідливих умовах праці, протягом 16 років, у позивача було виявлено такі захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. ( пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого-другого ст. Причиною професійного захворювання є багаторічна праця в умовах підвищеної концентрації пилу в повітрі робочої зони. Згідно з випискою з акту огляду МСЕК від 21.06.2018 року [PERSON] встановлено 30% ( ХОЗЛ) втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності безстроково. В результаті набутого професійного захворювання у позивача наявна слабкість, втома, задишка при незначному фізичному навантаженні, кашель з виділенням харкотиння та сухий, нападати утрудненого дихання, важкість у грудній клітці, біль у грудному відділі хребта. [PERSON] вимушена постійно лікуватись та приймати ліки, тому змінився її образ і якість життя, не може нормально ходити по вулиці, поратись по господарству, гратись з онуками та інше. Вказані негативні явища викликають у позивача переживання, страждання, стрес, депресію, що в результаті спричиняє їй моральні страждання. Позивач просить стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоду. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 липня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи 15 жовтня 2024 року ухвалою судді задоволено клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників. Представник відповідача [PERSON] 01.08.2024 року, через систему «Електронний суд» подав до суду відзив на позов в якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, зазначив, що під час працевлаштування на ПРАТ «ЦГЗК» [PERSON] була ознайомлена з важкими та шкідливими умовами праці та надала свою добровільну згоду на роботу у цих умовах. Крім того зазначив, що позивач свідомо працювала на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці, при цьому отримувала соціальні гарантії. Вказав, що позивачем не доведений факт спричинення моральних страждань, душевних переживань, порушення нормальних зв`язків, спричинених професійним захворюванням. Також вказав, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є необґрунтованим, значно завищеним, та таким що не відповідає критеріям розумності та справедливості. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві на позов. Зазначив, що у випадку задоволення або часткового задоволення позовних вимог Позивач отримає дохід у вигляді відшкодування моральної шкоди, спричиненої життю та здоров`ю, після 23 травня 2020 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», тому з огляду на викладене слід застосовувати положення актів законодавства, чинні на час виникнення спірних правовідносин, отже, у разі задоволення судом позовних вимог у сумі, що перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, розмір моральної шкоди в такому випадку необхідно стягнути з урахуванням утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] працювала 04.05.1993 року по 10.11.1995 року машиністом конвеєра на дільниці дроблення дробильно-збагачувального комплексу, та з 10.11.1995 року по 06.05.2009 року машиністом конвеєра дробильної фабрики у Відкритому акціонерному товаристві «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» ( реорганізовано у ПрАТ «ЦГЗК») і 06.05.2009 року була звільнена з підприємства за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] [NUMBER] . Відповідно до Акту № 15 розслідування хронічного професійного захворювання від 29.12.2008 року, встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. ( пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого-другого ст. із зазначенням причин виникнення професійного захворювання- умови виробничого середовища машиніста конвеєра технологічної служби дробильної фабрики відносяться до 3-го класу 3-го ступеню шкідливості, важкість та напруженість праці до 3-го класу 1-го ступеню шкідливості. Згідно пункту 16 вказаного Акту хронічне професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи на дробильній фабриці ВАТ «ЦГЗК» з 04.05.1993 року по 10.11.995 року машиністом конвеєра на дільниці дроблення дробильно-збагачувального комплексу, та з 10.11.1995 року по теперішній час машиністом конвеєра технологічної служби, [PERSON] виконувала роботи по управлінню конвеєрами, живильниками, проводною станцією конвеєра, перемиканню руху конвеєрів, регулювання ступеня їх завантаження, спостерігала за справним станом перевантажувальних тічок, натяжних барабанів, редукторів живильників встановлених на конвеєрі, за правильним розвантаженням руди в приймальні бункери, прибирала просипи рудної маси. Під час виконання завдань підпадала під дію підвищених концентрацій пилу, через недосконалість робочого місця. Також, відповідно до пункту 19 вказаного Акту зазначено, осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, тощо: керівництво ВАТ «ЦГЗК». Позивач 21 червня 2018 року пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де їй при повторному огляді встановлено ступінь втрати професійної працездатності 30% - ХОЗЛ, встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням, що підтверджується копією довідок МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 050299 від 22.06.2018 року. У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками з медичної карти. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті43, частина 1 статті46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності повторно 21 червня 2018 року у розмірі 30% із встановленням третьої групи інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, вона змушена проходити лікування, крім того, вона відчуває стійкий фізичний біль. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує, загальний період роботи позивача в шкідливих умовах 16 років, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в її життєвих і виробничих стосунках, що позивачу повторно встановлено 30% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, а також визнано особою з інвалідністю (3 група), безстроково, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 125\~000,00 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Суд при цьому зауважує, що порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано\~розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до пп. «А» п.\~164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України\~(в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. \~ \~ \~ \~При цьому, відповідно до підпункту\~168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в\~статті 167 ПК України. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц. Позивач у порядку п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. \~ \~ \~ \~Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави у сумі 1250,00 гривень. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial