Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

І. Описова частина Короткий виклад позиції позивача та відповідача. ТОВ АТ «ІННОВА ФІНАНС» (надалі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі по тексту - відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.01.2024 між ТОВ ІННОВА ФІНАНС (далі по тексту - Позивач, або Кредитодавець) і фізичною особою [PERSON] (далі по тексту - Відповідач, або Позичальник, або Боржник), було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 2759060124 (далі по тексту - Договір позики). Договір позики, разом із Правилами надання споживчих кредитів, затвердженими 17.10.2022 складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник був попередньо ознайомлений. Відповідно до п.п. 1.1 Договору позики Позикодавець зобов`язався надати Позичальнику позику у розмірі 6 500,00 грн. шляхом перерахунку на картковий рахунок Позичальника, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути Позику у погоджений умовами Договору строк або достроково та сплатити проценти за користування Позикою, нараховані згідно п. 1.3, 1.5 та/або п. 1.6 цього Договору, його додатків. Основні умови Договору щодо надання коштів у позику: · кредиту кредит; · мета отримання кредиту для власних потреб; строк кредиту (строк дії Договору) 30 днів; · дата надання кредиту 19.01.2024, дата повернення позики 18.02.2024, дисконтна (знижена) процентна ставка становить 1,99 % в день, позаакціна (базова) процентна ставка 2,5 % на день. Позичальник свої зобов`язання відповідно умов Договору Позики не виконав, в той час як Позикодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 6 500,00 гривень. Покликаючись на умови договору та норми цивільного законодавства, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 53 950 грн., а саме: - 6 500,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 47 450,00 грн. заборгованість за процентами, витрати на оплату судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 коп. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення. 13.11.2024 представник позивача Чмир М.П., в інтересах ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», через систему «Електронний Суд», скерував до Чорнобаївського районного суду Черкаської області в електронній формі позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості. Згідно зі ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень ст.ст. 36, 37 ЦПК України, того ж дня було визначено головуючу суддю Шарую Л.О. та передано їй дану справу (а.с. 43). Відповідь про реєстрацію місця проживання відповідача на запит суду надійшла 14.11.2024 (а.с. 44). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 14.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, розгляд справи призначений на 05.12.2024 о 09:00 (а.с. 44-46). У судове засідання представник позивача не з`явився. У позовній заяві представник позивача просить розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с. 4). Відповідач у судове засідання не з`являвся; про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідача та на мобільний номер телефону (а.с. 49, 56-58, 62). Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Оскільки судом вживалися вимоги закону щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, він вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІ. Мотивувальна частина рішення Фактичні обставини, встановлені судом та мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено, що між сторонами виник спір у сфері споживчого кредитування, щодо невиконання відповідачем умов договору позики. Відповідачем через інформаційно-телекомунікаційну систему, на веб-сайті позивача (https://finsfera.ua/) заповнено анкету клієнта для отримання кредиту в розмірі 6 500 грн, дата отримання кредиту 19.01.2024 (а.с. 8). 19.01.2024 між позивачем та відповідачем укладений Договір про надання грошових коштів у позику № 2759060124. Підписання договору з боку відповідача, як позичальника здійснено за допомогою електронного підпису (а.с. 14-19). Відповідно до пунктів 1.1 Договору позики позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 6 500,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки. Згідно з пунктом 1.1.2 Договору, мета отримання кредиту для власних потреб позичальника. Відповідно до п.1.3.1-1.3.2 Договору дата надання кредиту 19.01.2024, дата повернення 18.02.2024. У пункті 1.2 Договору сторони визначили строку кредиту 30 днів. Пунктами 1.1.4-1.4.5 Договору передбачено встановлення дисконтної (зниженої) процентної ставки - у розмірі 1,99 5% в день, та позаакційної (базової) 2.5 %. Сторонами 19.01.2024 підписаний додаток № 1 до Договору у якому визначено загальну вартість кредиту та реальну річну процентну ставку за договором (а.с.18-19). Відповідачем був підписаний паспорт споживчого, у котрому зазначена сума кредиту 6 500 грн, строк кредитування 30 днів, процентна ставка стандартна дисконтна 1,99 %, процентна ставка позаакційна 2,5%, річна процентна ставка 726,35 %, загальні витрати за кредитом 3 880,5 грн. та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 10 380,50 грн. (а.с. 27-29). Також відповідач ознайомлений із Правилами надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» (а.с. 33-39). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. В силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України ця правова позиція має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Ураховуючи положення статей 204, 207, 624, 628, 634, 368, 640 ЦК України, а також правову позицію ВП ВС, висловлену у постанові від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010, суд дійшов висновку про укладення 19.01.2024 між позивачем та відповідачем Договору про надання грошових коштів у позику № 2759060124. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності цього договору, він недійсним не визнаний. Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме перерахував 19.01.2024 відповідачу кошти в сумі 6 500 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 19 (а.с. 25). Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов Договору про надання грошових коштів у позику № 2759060124. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по Договору про надання грошових коштів у позику № 2759060124 від 19.01.2024 та неповерненням отриманих у кредит грошових коштів у відповідача перед позивачем виник борг по тілу кредиту в розмірі 6 500 грн. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6 5000 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Щодо строку, підстав та розміру нарахування позивачем процентів за користування відповідачем кредитними коштами, то суд зазначає таке. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Слід звернути увагу на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Тобто, після припинення строку кредитного договору, проценти не нараховуються. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 31.10. 2018 у справі № 202/4494/16-ц. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023 доповнено пунктом 17 розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15.11.2016. Відповідно до п. 17 розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Ураховуючи, що закон № 3498-IX від 22.11.2023 набрав чинності 24.12.2023, то із 25.12.2023 по 23.04.2024 (протягом перших 120 днів) максимальний розмір денної процентної ставки за користування кредитними коштами не може перевищувати - 2,5 %; із 24.04.2024 по 22.08.2024 (протягом наступних 120 днів) розмір денної процентної ставки за користування кредитними коштами не може перевищувати 1,5 %. Позивач просить стягнути із відповідача на його користь проценти за користування кредитними коштами у сумі 47 450 грн, але розрахунок нарахованих процентів не надає. Як встановлено судом, сторони у договорі № 2759060124 від 19.01.2024 узгодили строк кредитування 30 днів, дату повернення кредиту 18.02.2024. Отже, кредитодавець мав право нараховувати проценти за користування кредитом відповідачем протягом 30 днів. Визначений у п. 2.6.1 Договору розмір базової (позаакційної) денної процентної ставки 2,5 % не перевищує встановлені законом обмеження. Разом з цим, нарахований позивачем розмір процентів перевищує встановлений договором строк користування коштами, поза межами якого проценти не нараховуються. Так розмір процентів на які має право позивач становить 4 875 грн ( 6 500 грн * 2,5 % * 30 днів). Тому суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування коштами підлягає частковому задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції № 32 від 05.11.2024 позивачем при поданні цієї позовної заяви до суду сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 508,70 грн. Покликаючись на положення статей 259, 263-265 ЦПК України, суд,

Outcome: partial