Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] ; на земельну ділянку площею 0,7665 га (кадастровий номер: 2625682502:01:002:0005) в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] ; на земельну ділянку площею 0,5787 га (кадастровий номер 2625682502:06:001:0053) в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка в свою чергу успадкувала її після смертті чоловіка [PERSON] ; на земельну ділянку площею 0,2270 га (кадастровий номер 2625682502:07:001:0010) в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] ; на земельну ділянку площею 0,6485 га (кадастровий номер 2625682502:07:002:0012) в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка в свою чергу успадкувала її після смертті чоловіка [PERSON] . Позивачка бажає оформити спадкове майно на своє ім`я, однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та запропоновано звернутись до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини або з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки вона пропустила строк для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] та не була зареєстрована на момент смерті спадкодавця за адресою померлої. У зв`язку з цим просила суд також у мотивувальній частині рішення встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини та визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно. Окрім цього, позивачка подала до суду письмове клопотання, в якому просила суд витребувати у Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області та приватних нотаріусів Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. та [PERSON] у разі наявності копії спадкових справ заведених після смерті [PERSON] та [PERSON] 06.09.2024 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ними відзиву на позовну заяву та роз`яснено право пред`явити зустрічний позов. Також вказаною ухвалою зобов`язано Тлумацьку державну нотаріальну контору Івано-Франківської області та приватних нотаріусів Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. та Водославську Н.В. надати суду належним чином посвідчені копії спадкових справ, у разі їх відкриття, та витяги про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкових справ, зокрема щодо майна: [PERSON] , померлої [INFO] , та [PERSON] , померлого [INFO] , останнє місце проживання яких було с. Мельники Івано-Франківського району Івано-Франківської області. 19.09.2024 року, 23.09.2024 року та 22.10.2024 року Тлумацька державна нотаріальна контора Івано-Франківської області та приватні нотаріуси Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. та [PERSON] направили до суду відповіді про відсутність заведених спадкових справ після сметі [PERSON] та [PERSON] 05.11.2024 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Також вказаною ухвалою вирішено клопотання позивачки про виклик свідків: [PERSON] та [PERSON] для допиту в судовому засіданні. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Явдошак О.О. в судове засідання не з`явились, однак представник позивачки подала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи провести без їх участі. В минулому судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, відзиву на позовну заяву не подали, однак подали до суду письмові заяви, в яких вказали, що позов визнають, не заперечують проти його задоволення та просили розгляд справи провести у їх відсутності. Свідки: [PERSON] та [PERSON] , які проживають в с. Мельники Івано-Франківського району Івано-Франківської області, в судовому засіданні засвідчили той факт, що [PERSON] з січня 2020 року року до часу відкриття спадщини [INFO] , постійно проживала без реєстрації разом із матір`ю [PERSON] за адресою місця реєстрації останньої: [ADDRESS] , вела з нею спільне господарство, здійснювала за нею догляд, проводила її похорон, оскільки остання була перестарілою та потребувала постійного стороннього догляду. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши позивачку та її представника, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги Грушківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року за [PERSON] , яка була головою двору, значилось господарство, розташоване\~по [ADDRESS] (а.с. 22). Згідно з довідкою Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області та копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 20.09.2004 року за адресою: [ADDRESS] значаться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які побудовані у 1966 році, які не є самовільним будівництвом (а.с. 6-9, 20). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~від 22\~грудня 1995\~року №\~20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Пунктом 3 вищевказаної Постанови визначено, що вирішуючи спори про право приватної власності на майно, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 13\~Закону України «Про власність»\~об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення, набуті з передбачених законом підстав. Отже [PERSON] в цілому належало майно господарського двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Також відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 160311 від 19.11.2008 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010831100574, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,5787 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Грушківської сільської ради Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області (а.с. 12). Також відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 567184 від 28.10.2010 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011031100155, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,6485 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с. Мельники Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області (а.с. 15). Також відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 161021 від 19.11.2008 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010831100573, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,7665 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в с. Мельники Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області (а.с. 13). Також відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 567185 від 30.12.2009 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010931100571, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2270 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с. Мельники Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області (а.с. 14). Відповідно до копії свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] з 09.02.1952 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 31). Відповідно до копії свідоцтва про народження позивачки її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 32). 28.01.1978 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 33) та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 29.07.2021 року (а.с. 30). [INFO] [PERSON] (батько) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 24). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 року), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (мати) прийняла спадщину в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] (батько), упадкувавши належні йому земельні ділянки, оскільки вона постійно проживала разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини та була зареєстрована разом з ним по [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 365 від 06.09.2024 року (а.с. 55) та довідкою Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 13 від 14.01.2025 року (а.с. 195). Відповідно до відповідей приватних нотаріусів Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. № 651/01-16 від 23.09.2024 року та [PERSON] № 807/01-16 від 19.09.2024 року та Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області №№ 572/01-16, 571/01-16 від 22.10.2024 року (а.с. 57, 64, 110, 111) спадкова справа після смерті [PERSON] (батько) не заводилась. [INFO] [PERSON] (мати) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 25). Ще за життя [PERSON] (мати) посвідчила на ім`я позивачки [PERSON] заповіт, яким заповіла їй все належне їй на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 30.06.2017 року та копією витягу про реєстрацію цього заповіту в Спадковому реєстрі (а.с. 23, 23 зворот, 28-29). Відповідно до довідки Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 118 від 26.02.2024 року на день смерті [PERSON] (мати) вона була зареєстрована одна по [ADDRESS] , інших зареєстрованих осіб не було (а.с. 197). Позивачці [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] у зв`язку з тим, що нею пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини, а також не підтверджено факт її спільного проживання, як спадкоємця, зі спадкодавцем [PERSON] (мати) на час відкриття спадщини. Також нотаріусом було роз`яснено про можливість звернутись до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини або із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується відповіддю приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославської Н.В. № 808/01-16 від 23.12.2021 року (а.с. 26). Зазначені обставини перешкоджають позивачці належним чином оформити спадщину, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст.\~315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, згідно п. 2 постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд на підставі ч. 6 ст. 294 ЦПК України залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19) зазначено, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.\~Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах». У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 442/1904/20(провадження № 61-7816св21) зазначено, що «під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої\~особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.\~Визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями. Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість.\~Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року в справі № 640/10329/16». У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 760/5425/17 (провадження № 61-18392св19) вказано, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.\~ Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.01.2022 року по справі № 165/2486/19 (провадження № 61-1355св21). З позовних вимог вбачається спір про право, а саме про визнання права власності на спадкове майно, яке належало спадкодавцям, а тому позивачка звернулась також з взаємопов`язаною вимогою про встановлення факту постійного проживання разом з матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини, оскільки встановлення даного факту має для неї юридичне значення та надає їй право на спадкування за заповітом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. З метою оформлення спадщини за заповітом після смерті [PERSON] (мати) в нотаріальному порядку позивачці необхідно представити документи, які б підтверджували, що вона постійно проживала однією сім`єю з спадкодавцем [PERSON] (мати) на час відкриття спадщини ( [INFO] ). З довідки Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 118 від 26.02.2024 року встановлено, що [PERSON] (позивачка) з січня 2020 року до дня смерті матері [PERSON] [INFO] постійно проживала разом з нею без реєстрації по [ADDRESS] (а.с. 197). Також про факт спільного проживання [PERSON] (позивач) разом з матір`ю [PERSON] з січня 2020 року по день смерті спадкодавця в судовому засіданні ствердили свідки [PERSON] та [PERSON] , які пояснили, що [PERSON] (позивачка) вела з матір`ю [PERSON] спільне господарство, здійснювала за нею догляд, проводила її похорон, оскільки остання була перестарілою та потребувала постійного стороннього догляду. Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 04.07.2018 року по справі № 404/2163/16-ц, з якої вбачається, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання особи за останнім місцем проживання спадкодавця не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені ч. 3 ст. 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку про доведеність факту спільного проживання [PERSON] (позивачка) зі спадкодавцем [PERSON] (мати) на день відкриття спадщини та про доведеність того, що цей факт дійсно має для позивачки юридичне значення. Отже на момент звернення до суду позивачка правомірно претендує на спірні житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також на земельні ділянки, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] (мати). Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України та ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах зі збереженням її цільового призначення. Стаття 126 ЗК України передбачає, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Отже [PERSON] (позивачка), будучи належним спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] , має право на оформлення спадщини з переоформленням права власності на спадкове майно на своє ім`я. Згідно з ч. 1 ст. 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачкою в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що сторонами по справі не заявлялось вимог про відшкодування судових витрат, клопотань про відшкодування витрат до закінчення судових дебатів до суду не надходило,\~ суд не може вийти за межі заявлених вимог, а тому питання розподілу судових витрат судом не вирішується. На підставі ст.ст. 316-319, 368, 391, 392, 1216-1222, 1225, 1268 ЦК України, ст.ст. 81, 126, 131 ЗК України,

Outcome: approved