Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Бондар Євгенія Володимирівна, звернулася з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, в якому просить: визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 130 кв.м., житловою площею 71,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 79/500 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 130,0 кв.м., житловою площею 71,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину транспортного засобу MERCEDES-BENZ, моделі S350, 2003 р.в., VІN [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що 25 лютого 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 45. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 13 лютого 2023 року Рішенням Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/8160/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] шлюб між сторонами було розірвано. Позивач вказує, що за час перебування у шлюбі сторонами було придбано транспортний засіб бренду MERCEDES-BENZ, моделі S350, 2003 р.в., зареєстрований 15.04.2021 року ТСЦ 8044, номерні знаки [NUMBER] , VІN [NUMBER] , оформлений на [PERSON] . Тому, в порядку поділу даного транспортного засобу позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеного транспортного засобу. Окрім того, за час перебування у шлюбі сторонами були здійснені добудови до житлового будинку [ADDRESS] , 1/4 частину якого відповідачем у справі було придбано до шлюбу. Щодо поділу будинку зазначає, що 10 травня 2005 року відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом С.І. Білоконь, [PERSON] та [PERSON] як покупці прийняли в рівних частинах кожний у власність належну [PERSON] як продавцю 1/2 частину житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, шо знаходиться у [ADDRESS] . Право власності покупців було зареєстровано Ірпінським бюро технічної інвентаризації відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, по 1/4 частині за кожним з покупців. На підставі п. 2 Договору, за даними технічного паспорту, виданого Ірпінським бюро технічної інвентаризації житловий будинок, 1/2 частина якого відчужується за цим договором, загальною площею 183,4 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м., дерев`яний, обкладений цеглою 67%, позначений на плані літерою «А», розташований на земельній ділянці площею 500 кв.м., на якій розміщені такі надвірні будівлі: сарай-літня кухня, позначений на плані літерою «В», вбиральня, позначена на плані літерою «Ж», гараж, позначений на плані літерою «З», колодязь, позначений на плані літерою № 1, огорожа, позначена на плані № 2-4. Відповідно до п. 6 Договору, за даними Ірпінського бюро технічної інвентаризації, загальна вартість нерухомого майна становить 48858 (сорок вісім тисяч вісімсот п`ятдесят вісім) гривень. Таким чином, вартість придбаної [PERSON] 1/4 частини будинку на момент укладення договору становила суму 24429 (двадцять чотири тисячі чотириста двадцять дев`ять) гривень, а у власність він набув 91,7 метрів квадратних загальної площі, 16,7 метрів квадратних житлової площі. Власником 1/4 частини будинку відповідно до цього ж Договору купівлі - продажу стала [PERSON] , а власником 1/2 частини - [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу частини жилого будинку від 25 вересня 2004 р., посвідченого приватним нотаріусом С.І. Білоконь. 25 червня 2012 року [PERSON] продала належну їй 1/4 частину будинку [PERSON] відповідно до Договору купівлі продажу 1/4 частини житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області Бова Т.В. Відповідно до Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 01.04.2016 року, власники [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 10.05.2005 р. № 2371; Договору купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку від 25.06.2012 р. № 1-857 здійснюють фактичне користування: частина житлового будинку літ. «А» заг. площею 130,0 м2, жит. площею 71,2 м2, гараж літ. «З», господарський блок літ. «В», огорожа № 3, 5-6, частина огорожі № 4, які розташовані у [ADDRESS] , склад новоутворених об`єктів: житловий будинок літ. «А», заг. площею 130,0 м2, жит. площею 71,2 м2, гараж літ. «З», господарський блок літ «В», огорожа № 1-4. На підставі рішення Виконкому Ірпінської міської ради від 19 травня 2016 року № 106/11 вирішено: виділити в окремий об`єкт власності частину житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , розташовану на земельній ділянці площею 0,0648 га в [ADDRESS] , а саме: коридор 2-1 пл. 12,9 м2, санвузол 2-2 пл. 7,0 м2, житлову кімнату 2-3 пл. 18,2 м2, житлову кімнату 2-4 пл. 21,8 м2. кухню 2-5 пл. 29,0 м2. коридор 2-6 пл. 5,4 м2, житлову кімнату 2-8 пл. 22,6 м2, коридор І пл. 4,5 м2, гараж літ. «З», господарський блок літ. «В», господарський блок літ. «В», огорожу № 3, 5-6, частину огорожі № 1-4 з присвоєнням нового адресного номеру [ADDRESS] ; взамін попереднього права власності оформити відповідну право встановлювальну документацію на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок житловою площею 71,02 м2, загальною - 130,0 м2, з відповідними будівлями та спорудами по [ADDRESS] на ім`я гр. [PERSON] та гр. [PERSON] . 01 червня 2016 року ПП «ГЕО» було виготовлено Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та [PERSON] . 20 вересня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр юридичних послуг «Ліга професіоналів» було виготовлено Технічний паспорт на блокований будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . 21 вересня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр юридичних послуг «Ліга професіоналів» було надано Висновок щодо технічної можливості розподілу об`єкта нерухомого майна, відповідно до якого житловий будинок [ADDRESS] може бути поділено, та, зокрема, з нього виділяється будинок [ADDRESS] . 02 листопада 2020 року відповідачем у справі було оформлено право власності на будинок [ADDRESS] загальною площею 130 м2, житловою площею 71,2 м2 відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Позивач стверджує, що на підставі характеристики будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, зазначеної у технічному паспорті можна зробити висновок, що за період шлюбу позивачем та відповідачем спільно було побудовано, введено в експлуатацію та оформлено право власності на ім`я відповідача: прибудова «а2» (коридор) загальною площею 5,4 м2; мансарда «А2» житловою площею 22,6 м2; прибудова «в» житловою площею 8,6 м2; коридор загальною площею 4,5 м2. Таким чином, загальна площа добудов складає 41,1 м2, а позивач претендує на 20,5 м2, у тому числі 15,6 м2 житлової площі, що складає 79/500 частини домоволодіння, належного відповідачу. Звертає увагу, що з метою вирішення питання поділу сумісно нажитого майна подружжя, 16 лютого 2023 року представником позивача було направлено відповідачу пропозицію досудового врегулювання спору стосовно поділу спільного сумісно нажитого майна подружжя. Від відповідача 01 березня 2023 року надійшла відповідь про відмову у прийнятті пропозиції досудового врегулювання спору. Повторно із зверненням до відповідача представник позивача звернулася 02.03.2023 р. з повторною пропозицією оформлення спільного майна на дітей сторін від шлюбу, на яку повторно було отримано відмову у її прийнятті. У зв`язку з наведеним, позивач звернулася з відповідним позовом до суду. 02 травня 2023 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області було відкрито провадження у справі, розгляд справи було вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі. 15.06.2023 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить: відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі; стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу. В обґрунтування зазначеного вказує, що автомобіль Mercedes S350, державний номер [NUMBER] , був придбаний ним за власні кошти, отримані в кредит, який ним і виплачувався особисто, оскільки позивач на той момент не працювала та перебувала на його утриманні, а також отримувала допомогу по безробіттю. Щодо вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя вказаного житлового будинку та визнання за позивачем права власності на 79/500 частини житлового будинку, відповідач зазначає, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 130,0 кв.м., житловою площею 71,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , було придбано відповідачем до шлюбу 10 травня 2005 року. Вказує, що придбано було уже готовий будинок, а з моменту його покупки було зроблено виключно ремонтні роботи у середині приміщення, а саме - проведено газопровід, водопровід та замінені вікна на двох поверхах. Зовнішній ремонт будинку не проводився. Зазначені роботи проводилися переважно чоловіком його сестри з 2005 по 2006 роки. Решта робіт про оздобленню та облаштуванню будинку проводилися виключно за кошти відповідача, тобто його самого. Відповідач спростовує інформацію позивача, щодо утримання спільних дітей та вказує, що утримує своїх дітей та приймає активну участь в їх житті, без судового рішення. Також, звертає увагу, що до відзиву додає Талон-повідомлення єдиного обліку № 9316 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 11.06.2023 р. на підтвердження того, що ним було подано заяву до поліції з приводу викрадення позивачем документів та чеків. 28.06.2023 року представником позивача, адвокатом Бондар Є.В. було подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що з обставинами, викладеними відповідачем у відзиві представник позивача не погоджується, вважає їх перекрученням відомостей та фактів, частину з яких відповідач замовчує або подає зовсім в іншому, передусім неправдивому, вигляді. Зокрема, вказує, що автомобіль Mercedes S350, д.н.з. [NUMBER] , було придбано у тому числі за кошти, які були отримані від продажу автомобіля Ford Fiesta, оформленого на позивача та який перебував у користуванні родини, а також за кошти, отримані від брата позивача - [PERSON] . Звертає увагу, що кредит, на який посилається відповідач, як на підставу отримання ним коштів для купівлі авто Mercedes S350, не може вважатися доказом належності авто відповідачу, оскільки цільове призначення кредиту, згідно копії кредитного договору - на споживчі цілі. Зазначає, що грошові кошти, отримані позивачем як допомога по безробіттю були спільно нажитим майном подружжя та складали частину сімейного бюджету, використовувались у цілях родини ,звертає увагу, що у різні періоди подружнього життя відповідач також мав статус безробітного та жив за рахунок позивача. З приводу визнання житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] спільним сумісно нажитим майном подружжя, зазначає, що у позові було детально розписано процедуру отримання зазначеного домоволодіння у власність відповідача, а тому його доводи у відзиві не відповідають дійсності, а також спростовує твердження відповідача, щодо того, що позивач не приймала участі у ремонті, облаштуванні будинку, купівлі меблів тощо. Також підкреслює, що позивач особисто займалася збором, виготовленням та оформленням усіх необхідних документів для належного оформлення будинку у власність відповідача. У зв`язку з наведеним, просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та відмовити відповідачу у стягненні витрат на правову допомогу. 28.06.2023 року позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив, в якій позивач підтвердила зазначене своїм представником, додатково зазначивши, що в період безробіття вона вела домогосподарство та виховувала дітей, також отримувала допомогу з центру зайнятості. Також, при вирішенні справи просила врахувати інтереси дітей. Спростовує твердження відповідача, щодо обставин нібито вчинення нею крадіжки, оскільки з будинку забирала лише власні речі та документи. На спростування наведеного, в підготовчому засіданні представником відповідача, адвокатом Чиляєвою І.А. було подано заперечення на відповідь, в яких зазначено, що позивач помилково вважає, що загальна площа майна, яке належить відповідачу на праві приватної власності, збільшилася внаслідок добудови, оскільки частка відповідача у спільній частковій власності на будинок збільшилася за рахунок іншого співвласника - [PERSON] . Відповідач не заперечує того факту, що позивач вкладала кошти у ремонт і планування спірного житла у сумі 60053,33 грн., однак, враховуючи оцінку спірного нерухомого майна у 2243484,00 грн., вважає такий вклад неістотним, а вимоги позивача непропорційним. Також вважає, що вимоги позивача, щодо визнання за ним права власності на 1\\2 частини транспортного засобу не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки транспортний засіб є неподільною річчю, отже не підлягають задоволенню. 28.06.2023 року представником позивача, адвокатом Бондар Є.В. було подано заяву про зміну предмета позову. У подані заяві, представник позивача вказує, що 25 липня 2023 року представником позивача було отримано заяву про приєднання письмових доказів у справі № 367/3168/23 від представника відповідача Чиляєвої І.А., з якої випливає факт продажу відповідачем [PERSON] спірного транспортного засобу Mercedes-Benz S350, 2003 р.в., відповідно до договору купівлі-продажу № 8041/2023/3921207 від 07 липня 2023 р. Зазначає, що відчуження автомобіля відбулося без згоди другого з подружжя - позивача [PERSON] . У зв`язку з чим, просить суд змінити предмет позову в частині позовної вимоги стосовно поділу транспортного засобу, зазначивши позовні вимоги у наступній редакції: визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 130,0 кв.м., житловою площею 71,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 79/500 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 130,0 кв.м., житловою площею 71,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію 1/2 частини ринкової вартості транспортного засобу MERCEDES-BENZ, моделі S350, 2003 р.в., VІN [NUMBER] , у сумі 132561,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 05 жовтня 2023 року було закрито підготовче провадження, та призначено судовий розгляд по суті. У судовому засіданні, призначеному на 20.03.2024 року, представник позивача, адвокат Бондар Є.В. обґрунтувала необхідність звернення до суду із вказаними вимогами, щодо визнання за позивачем права власності на 79/500 частини будинку та стягнення 1/2 вартості проданого автомобіля MERCEDES-BENZ у сумі 132561,00 грн. Підтримала подане клопотання та просила допитати свідка [PERSON] . У судовому засіданні, представник відповідача, адвокат Чиляєва І.А. підтвердила, що у 2005 році відповідач придбав у власність 1/2 частину спірного будинку, зазначивши, що будинок потребував відповідних ремонтних робіт, які у більшій мірі здійснював відповідач. Проте не заперечила, щодо участі позивача у ремонті та облаштуванні будинку, на суму 60053,33 грн., що становить 2,6% від загальної вартості нерухомого майна. Звернула увагу, що вартість нерухомого майна збільшилась не тільки за рахунок ремонту та добудов, а й з урахуванням коливання курсу валют, змінами на ринку нерухомості, що не співвідноситься із з обсягом грошових чи трудових затрат позивача. Тому вважає, що позивач має право виключно на вкладені кошти у розмірі 60053,33 грн., що підтверджується відповідними доказами, оскільки інші роботи, які виконувала позивач самостійно нічим не підтверджені. Щодо відшкодування 1/2 вартості проданого авто MERCEDES-BENZ у сумі 132561,00 грн. не заперечувала, вказавши, що відповідач визнає позов у цій частині. Підтримала подане клопотання та просила допитати свідка [PERSON] . У судовому засіданні, свідок [PERSON] , підтвердила, що є двоюрідною сестрою позивача, тривалий час товаришує з нею. Зазначила, що вперше побачила будинок, розташований по [ADDRESS] , у 2006 році, вказавши, що той був у жахливому стані. Проте, після розірвання шлюбу між сторонами у 2022 році, стан будинку змінився на краще, в ньому був проведений ремонт та побудована мансарда. Вказала, що мати позивача допомагала родині [PERSON] матеріально. Також, кошти на оформлення права власності на вказаний будинок давав їх двоюрідний брат [PERSON] . У судовому засіданні, свідок [PERSON] , підтвердив, що є товаришем відповідача та знає його з 2000 року. Зазначив, що будинок був придбаний у занедбаному стані. Капітальний ремонт будинку був розпочатий у 2016 році, коли відповідач поїхав на заробітки до Ізраїлю у 2016-2018 роках та висилав кошти дружині, тобто позивачу, на ремонт. Надалі, позивач та її представник у судове засідання, призначене на 08.04.2024 року, не з`явились, від представника позивача, адвоката Бондар Є.В. до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання, призначене на 08.04.2024 року не з`явились, від представника відповідача, адвоката Чиляєвої І.А. до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, в задоволенні позову в частині поділу нерухомого майна просить відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 25 лютого 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 45, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11 червня 2021 року. 13 лютого 2023 року Рішенням Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/8160/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією судового рішення. Згідно відповіді на адвокатський запит наданої Головним сервісним центром МВС від 23.02.2023 року, транспортний засіб MERCEDES-BENZ, моделі S350, 2003 р.в., номерні знаки [NUMBER] , VІN [NUMBER] , 15.04.2021 року (ТСЦ 8044) було перереєстровано на нового власника - [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу укладеного у СГ № 5748 від 01.04.2021 року. Відповідно до копії висновку оціночного дослідження наданого ПП «Європроспект» від 03.03.2023 року, відносно автомобіля MERCEDES-BENZ, модель S350, тип - легковий універсал, 2003 р.в., об`єм двигуна 3498 куб. см., реєстраційний номер - [NUMBER] , колір - чорний, середня ринкова вартість транспортного засобу складає 265122,00 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8041/2023/3921207 від 07 липня 2023 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] , автомобіль MERCEDES-BENZ, модель S350, 2003 р.в., об`єм двигуна 3498 куб. см., реєстраційний номер - [NUMBER] , продано новому власнику. У зв`язку з чим, представником позивача було подано заяву про зміну предмета позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації 1/2 частини ринкової вартості вказаного транспортного засобу у сумі 132561,00 грн. Представник відповідача, у судовому засіданні щодо відшкодування 1/2 вартості проданого авто MERCEDES-BENZ у сумі 132561,00 грн. не заперечувала, вказавши, що відповідач визнає позов у цій частині. У зв`язку з визнанням позову у цій частині, суд не брати до уваги попередні твердження відповідача про те, що вказаний автомобіль був придбаний ним виключно за власні кошти за рахунок отриманого кредиту, як і посилання відповідача на те, що позивач тривалий час не працювала, отримувала допомогу по безробіттю, утримувалася за рахунок його коштів, а тому не може претендувати на 1/2 частини вказаного майна. Поряд з цим, судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 10 травня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Білоконь С.І., [PERSON] та [PERSON] як покупці прийняли в рівних частинах кожний у власність належну [PERSON] як продавцю 1/2 частину житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, шо знаходиться у [ADDRESS] . Право власності покупців було зареєстровано Ірпінським бюро технічної інвентаризації, по 1/4 частині за кожним з покупців, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7451309 від 07.06.2005 р. Відповідно до п. 2 Договору купівлі-продажу, за даними технічного паспорту, виданого Ірпінським бюро технічної інвентаризації житловий будинок, 1/2 частина якого відчужується за цим договором, загальною площею 183,4 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м., дерев`яний, обкладений цеглою 67%, позначений на плані літерою «А», розташований на земельній ділянці площею 500 кв.м., на якій розміщені такі надвірні будівлі: сарай-літня кухня, позначений на плані літерою «В», вбиральня, позначена на плані літерою «Ж», гараж, позначений на плані літерою «З», колодязь, позначений на плані літерою № 1, огорожа, позначена на плані № 2-4. Відповідно до п. 6 Договору купівлі-продажу, за даними Ірпінського бюро технічної інвентаризації, загальна вартість нерухомого майна становить 48858 (сорок вісім тисяч вісімсот п`ятдесят вісім) гривень. Виходячи з наведеного, вартість придбаної [PERSON] 1/4 частини будинку на момент укладення договору становила суму 24429 (двадцять чотири тисячі чотириста двадцять дев`ять) гривень, а у власність він набув 91,7 метрів квадратних загальної площі, 16,7 метрів квадратних житлової площі відповідно. Відповідно до копії договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 25 вересня 2004 р. посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Білоконь С.І., власником іншої 1/2 частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, шо знаходиться у [ADDRESS] , є [PERSON] . 25 червня 2012 року [PERSON] продала належну їй 1/4 частину будинку [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку від 25 червня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області Бова Т.В. Відповідно до копії висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 01.04.2016 року, власники [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 10.05.2005 р. № 2371, договору купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку від 25.06.2012 р. № 1-857, здійснюють фактичне користування: частина житлового будинку літ. «А» заг. площею 130,0 м2, жит. площею 71,2 м2, гараж літ. «З», господарський блок літ. «В», огорожа № 3, 5-6, частина огорожі № 4, які розташовані у [ADDRESS] , склад новоутворених об`єктів: житловий будинок літ. «А», заг. площею 130,0 м2, жит. площею 71,2 м2, гараж літ. «З», господарський блок літ «В», літ «в», огорожа № 1-4. На підставі рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 19 травня 2016 року № 106/11 вирішено: виділити в окремий об`єкт власності частину житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , розташовану на земельній ділянці площею 0,0648 га в [ADDRESS] , а саме: коридор 2-1 пл. 12,9 м2, санвузол 2-2 пл. 7,0 м2, житлову кімнату 2-3 пл. 18,2 м2, житлову кімнату 2-4 пл. 21,8 м2. кухню 2-5 пл. 29,0 м2. коридор 2-6 пл. 5,4 м2, житлову кімнату 2-8 пл. 22,6 м2, коридор І пл. 4,5 м2, гараж літ. «З», господарський блок літ. «В», господарський блок літ. «В», літ «в», огорожу № 3, 5-6, частину огорожі № 1-4 з присвоєнням нового адресного номеру [ADDRESS] ; взамін попереднього права власності оформити відповідну право встановлювальну документацію на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок житловою площею 71,2 м2, загальною - 130,0 м2, з відповідними будівлями та спорудами по [ADDRESS] на ім`я гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , що підтверджується копією рішення. 01 червня 2016 року ПП «ГЕО» було виготовлено Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією технічного паспорту. 20 вересня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр юридичних послуг «Ліга професіоналів» було виготовлено Технічний паспорт на блокований будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , що підтверджується копією технічного паспорта. Також, 21 вересня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр юридичних послуг «Ліга професіоналів» було надано Висновок щодо технічної можливості розподілу об`єкта нерухомого майна, відповідно до якого житловий будинок [ADDRESS] може бути поділено, та, зокрема, з нього виділяється будинок [ADDRESS] , що підтверджується копією висновку. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 231250134 від 05.11.2020 року, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , є власником будинку [ADDRESS] загальною площею 130 м2, житловою площею 71,2 м2 відповідно. З огляду на наведене, позивач стверджує, що на підставі характеристики будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, зазначеної у технічному паспорті можна зробити висновок, що за період шлюбу позивачем та відповідачем спільно було побудовано, введено в експлуатацію та оформлено право власності на ім`я відповідача: прибудова «а2» (коридор) загальною площею 5,4 м2; мансарда «А2» житловою площею 22,6 м2; прибудова «в» житловою площею 8,6 м2; коридор загальною площею 4,5 м2. Таким чином, загальна площа добудов складає 41,1 м2, а позивач, в свою чергу, претендує на 20,5 м2, у тому числі 15,6 м2 житлової площі, що в пропорційному розрахунку складає 79/500 частини домоволодіння, належного відповідачу на праві власності. Відповідач з вказаним не погоджується, звертаючи увагу, що вказаний будинок, відповідно копії договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 10 травня 2005 року, було набути ним до шлюбу. Під час шлюбу, позивач значної участі у ремонті та облаштування вказаного будинку не приймала, оскільки сімейний бюджет, за рахунок якого проводилися ті чи інші роботи, складався виключно з тих коштів, які відповідач заробляв сам. Позивач же не працювала та отримувала лише допомогу по безробіттю. Також вказує, що за період з 2012 по 2022 роки у будинку було зроблено лише облаштування підлоги на першому поверсі будинку (залиття бетону, встановлення теплої підлоги та фіксація плитки). Ремонт же будинку активно проводився тільки у період з 2017 по 2018 роки, коли відповідача виїхав до Ізраїлю на заробітки та переказував відповідні кошти своїй дружині. При цьому вказує, що частка відповідача у спільній частковій власності на будинок збільшилася за рахунок іншого співвласника - [PERSON] . Зазначене частково підтверджується і показаннями свідка [PERSON] , який підтвердив, що капітальний ремонт будинку був розпочатий лише у 2016 році, коли відповідач поїхав на заробітки до Ізраїлю у 2016-2018 роках та висилав кошти дружині, тобто позивачу, на ремонт. Однак, з наданих суду документів, вбачається, що [PERSON] набула права власності на належну [PERSON] 1/4 частину будинку шо знаходиться у [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку від 25 червня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області Бова Т.В. Також, з представником відповідача інформаційного витягу з додатку «Реєстр нерухомості» № 5003880835145 від 10.07.2023 року вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., складові частини огорожа № 1-2, за адресою: [ADDRESS] , право власності зареєстровано 02.11.2020 року. Позивач не погодилась із наведеним твердженням відповідача, зазначаючи, що особисто займалася збором, виготовленням та оформленням усіх необхідних документів для належного оформлення будинку у власність відповідача а також купувала меблі та побутову техніку, що підтверджується як копіями наданих суду договорів, квитанцій та накладних на загальну суму 60053,33 грн., так і показаннями свідка [PERSON] , яка підтвердила, що після розірвання шлюбу між сторонами у 2022 році, стан будинку змінився на краще, в ньому був проведений ремонт та побудована мансарда. При цьому свідок зазначила, що мати позивача допомагала родині [PERSON] матеріально, а кошти на кошти на оформлення права власності на вказаний будинок давав їх двоюрідний брат - [PERSON] . Судом також встановлено, що з метою вирішення питання поділу сумісно нажитого майна подружжя, 16 лютого 2023 року представником позивача було направлено відповідачу пропозицію досудового врегулювання спору стосовно поділу спільного сумісно нажитого майна подружжя. Від відповідача 01 березня 2023 року надійшла відповідь про відмову у прийнятті пропозиції досудового врегулювання спору. Повторно із зверненням до відповідача представник позивача звернулася 02.03.2023 р., на яку також було отримано відмову, що підтверджується копіями письмових пропозицій та відповідей. У відповідності до змісту п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Ч. 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Суд зазначає, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Ч. 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Отже, у сімейному законодавстві України встановлено спростовну презумпцію спільності майна подружжя, яка полягає у тому, що майно, набуте за час шлюбу, вважається об`єктом права спільної сумісної власності (виключення зазначені у ст. 57 СК України), допоки одним із подружжя, який це заперечує, не доведено інше. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Положеннями ч. 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Ч. 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Правовий аналіз ст. 57, 60, 61, 63, 69, 70 СК України та статей 368, 372 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 130,0 кв.м., житловою площею 71,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , та рухоме майно - транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, моделі S350, 2003 р.в., VІN [NUMBER] , набуте сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності, а також можливо визначити його частки. У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо поділу майна подружжя у зазначених частинах обґрунтовані та підлягають задоволенню з урахуванням поданої представником позивача заяви про зміну позовних вимог. В той же час, суд не вбачає за потрібне окремо ухвалювати рішення про визнавання спільною сумісною власністю подружжя майна, придбаного сторонами під час шлюбу та визнання такого права на це майно припиненим після його поділу між подружжям, оскільки це випливає з вимог законодавства та додаткового ухвалення рішення не потребує. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо вимог про стягнення судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що розподіл судових витрат не є позовною вимогою, має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом. Ст. 137 ЦПК України детально описує порядок визначення та відшкодування вказаних витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини - заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано: копію договору № 11/02 про надання правової допомоги від 11.02.2023 року; копію додаткової угоди № 1 до договору № 11/02 про надання правової допомоги від 11.02.2023 року, де вказана загальна вартість послуг у сумі 30000,00 грн.; копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги на підставі договору № 11/02 від 11.02.2023 року; копію платіжної інструкції № 414945019 про переказ грошових коштів за оплату послуг по договору № 11/02 від 11.02.2023 року у сумі 30000,00 грн., копію акту наданих послуг № 1 від 08.04.2024 до договору № 11/02 про надання правової допомоги від 11.02.2023 року, з детальним описом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), за які клієнтом, були сплачені грошові кошти у розмірі 30000,00 грн. Також, на підтвердження понесених позивачем витрат, що пов`язані з проведенням оцінки спільного майна подружжя, було надано: копію акту приймання-передачі наданих послуг від 03.03.2023 року, укладеного між [PERSON] та ПП «Європроспект», де вказано вартість послуги у розмірі 3000,00 грн., копію платіжної інструкції про переказ грошових коштів на рахунок ПП «Європроспект» в рахунок оплати послуг за оцінку майна у розмірі 3000,00 грн. Таким чином, дослідивши, надані на підтвердження надання позивачу правової допомоги та її розміру, документи, враховуючи складність справи, значення справи для сторони, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, про часткове задоволення заявлених судових витрат, тому позивач має право на відшкодування витрат на професійну правову допомогу у розмірі 15000,00 грн. а також витрат, що пов`язані з проведенням оцінки спільного майна подружжя у розмірі 3000,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved