Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів посилаючись на те , що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини в розмірі 2500,00 грн., починаючи з 20.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, який щорічно підлягає індексації відповідно до закону. 25.03.2020 року відповідач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва про видачу судового наказу про стягнення аліментів на його користь. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2020 року було відмовлено у видачі судового наказу за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини з [PERSON] у справі № 755/4670/20. Підставою для відмови у видачі судового наказу було те, що між сторонами вже вирішено спір щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] . Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, на підставі якої 04.05.2020 року було відкрито провадження у справі, 10.06.2020 року справу було призначено до розгляду. 18.06.2020 року апеляційну скаргу було залишено без задоволення з тих саме підстав. В цей же час, а саме в період апеляційного оскарження, [PERSON] було подано заяву про видачу судового наказу на стягнення аліментів з тих саме підстав, та враховуючи існуючу відмову Дніпровського районного суду міста Києва від 03.04.2020 р. Тобто відповідач, зловживаючи процесуальними правами та вводячи суд в оману, всупереч передбачених норм ЦПК України. Крім того, після отримання вищезазначеної відмови, 14.04.2020 року відповідач знову, через свого представника [PERSON] , звертається до Дніпровського районного суду із повторною заявою про видачу судового наказу на підставі якої отримав повторну відмову, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду у м. Києві від 23.04.2020 року у справі № 755/5518/20, з тих саме підстав як і у попередньому рішенні. Так, в один період часу розглядалось практично три заяви відповідача щодо стягнення аліментів, зокрема справа № 755/5518/20, 755/4670/20 та справа № 295/6490/20, яка була розглянута Богунським районним судом за наслідками чого видано судовий наказ. Згодом, судовим наказом Богунського районного суду м. Житомира від 11.06.2020 року у справі №295/6490/20 стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 02.06.2020 та до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку із чим, на сьогоднішній день, є два рішення суду, які виконуються, що є неприпустимим. У 2019 році [PERSON] пред`явила позов до [PERSON] про визначення місця проживання їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] , який перебуває на розгляді Васильківського районного суду Київської області. На даний час рішення за вказаним вище позовом у справі №755/7000/19 не прийнято. У березні 2020 року Органом опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації затверджено висновок про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . 02.06.2020 року [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про припинення з 05.03.2020 права на аліменти на утримання [PERSON] , з якою до 05.03.2020 проживала дитина [PERSON] , [INFO] ; стягнення з [PERSON] аліментів на його утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн з 01.04.2020 і до досягнення дитиною, яка проживає з батьком, трирічного віку. Постановою Київського апеляційного суду від 03.11.2021 у справі №755/7694/20 рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2021, яким указаний вище позов задоволений, скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] з 03.11.2022 року донька проживає з матір`ю в Австрії. За таких обставин, позивач вважає, що недоведення факту та законних підстав, які б підтверджували проживання дитини з відповідачем, а також наявність судового рішення, яке не скасовано та факт проживання дитини з матір`ю (позивачем) є саме тими обставинами, що мають істотне значення та на підставі яких стягнення аліментів з позивача має бути припинено. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12.07.2024 року відкрито провадження за правилася спрощеного позовного провадження. 06.12.2024 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який прийнятий до розгляду. З відзиву вбачається, що відповідач заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. По-перше, станом на сьогодні місце проживання дитини з матір`ю не визначене судовим рішенням, яке набрало законної сили. Разом з тим, як станом на момент розгляду справи №295/12440/21, так і в матеріалах справи, що розглядається, відсутні будь-які докази того, що таке місце проживання дитини (з матір`ю у Австрії) визначено у встановленому законом порядку або за згодою батька та матері дитини обумовлено саме таке місце проживання дитини. Справа про визначення місця проживання дитини (справа №755/7000/19) перебуває у провадженні судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Кравченко Лесі Миколаївни. Останнє судове засідання мало відбутись 19.11.2024 року о 12:00. [PERSON] без згоди батька вивезла дитину до Австрії та утримує її там. [PERSON] не надавав згоди на виїзд доньки до Австрії та проживання доньки в Австрії. [PERSON] самоправно відібрала дитину, що свідчить про те що таке перебування дитини з матір`ю визначене без дотримання вимог частини 1 статті 161 СК України, є тимчасовим, до вирішення судового спору про визначення місця проживання дитини. Рішення у справі про повернення дитини в порядку Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей та висновок органу опіки та піклування у межах справи про визначення місця проживання дитини не є належними та допустимими дозами встановленого факту проживання з матір`ю. Станом на сьогодні постійним зареєстрованим місцем проживання дитини є місце проживання за адресою батька: [ADDRESS] . А отже дії матері по зміні місця проживання дитини, які не узгоджені із батьком і не ґрунтуються на законі, не можуть бути підставою для припинення стягнення аліментів. По-друге, судами вже неодноразово розглядались заяви/позови [PERSON] щодо припинення сплати аліментів і їй було відмовлено у задоволенні таких заяв/позовів. Так, 11.06.2020 року Богунським районним судом м. Житомира видано судовий наказ на стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх доходів з 02.06.2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 18.12.2020 року у справі № 295/6490/20, провадження 8/295/6/20. заява [PERSON] про перегляд за нововиявленим обставинами судового наказу від 11.06.2020 року залишена без розгляду. Згідно з ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 15.04.2021 у справі №295/6490/20 заяву представника боржника [PERSON] адвоката Папазової Галини Анатоліївни про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, залишено без задоволення. Постановою Житомирського апеляційного суду від 29 червня 2021 року у справі №295/6490/20 вирішено апеляційну скаргу адвоката Папазової Галини Анатоліївни, яка діє в інтересах [PERSON] , залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 15 квітня 2021 року без змін. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24.07.2023 року у справі №295/12440/21 ухвалено: У задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, які стягуються на утримання малолітньої дитини - відмовити. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів відмовити. Постановою Житомирського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року у справі №295/12440/21 вирішено апеляційну скаргу представника [PERSON] - адвоката Папазової Галини Анатоліївни, залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 липня 2023 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову - без змін. Житомирський апеляційний суд у постанові від 13 лютого 2024 року прийшов до висновків: по-перше, що «Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції вірно виходив з того, що на даний час рішення суду про визначення місця проживання малолітньої доньки сторін не ухвалене, відтак звернення до суду з позовом про припинення стягнення аліментів є передчасним". Зміст положень сімейного законодавства України свідчить про те, що право на аліменти нерозривно пов`язане з місцем проживання дитини. По-друге, що «Спір про визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] не вирішений в судовому порядку, провадження у цивільній справі №755/7000/19 триває, відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звернення [PERSON] з позовом про припинення стягнення аліментів є передчасним». Крім того, звертаю увагу суду на те, що судом першої та апеляційної інстанції (у справі №295/12440/21) вже вирішений спір про припинення стягнення аліментів за позовом [PERSON] , у задоволенні якого відмовлено. Завідомо знаючи про ухвалене судове рішення між тими ж самими сторонами та з тих же самих підстав і про той же самий предмет, а саме: щодо відмови в припиненні стягнення аліментів, однак, зловживаючи процесуальними правами [PERSON] фактично намагається переглянути судове рішення, яке набрало законної сили, звернувшись з тотожними вимогами до іншого суду. Окремо звертаю увагу на те, що [PERSON] просить припинити стягнення аліментів з 01.03.2022 року, в той час, як за наявними в матеріалах справи документами, дитину силоміць, в односторонньому порядку та примусово і без узгодження з батьком забрала в Німеччині лише 15 листопада 2022 року. Крім цього, позивач не довела нецільового використання відповідачем аліментів, та постійного проживання дитини з матір`ю, що лише у сукупності могло б бути результатом зняття обов`язку з позивача по їх сплаті. 09.01.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, яка залишена без розгляду у зв`язку з пропуском строку подачі до суду. 15.01.2025 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, які не прийняті судом до розгляду проте долучені до матеріалів справи. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.01.2025 року відмовлено представнику відповідача в закритті провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просить суд припинити стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] у розмірі частини з усіх видів доходів щомісяця, що стягуються за судовим наказом Богунського районного суду м.Житомира від 01.03.2022 року. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просить суд відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2019 року розірвано [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Дарницьким районним в місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 10.08.2017 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2019 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , в розмірі 2500 грн., починаючи з 20 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №226 від 26 березня 2019 року «Про визначення способів участі батька у вихованні малолітньої дитини» визначено участь батька [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у формі спілкування три рази на тиждень щопонеділка, щосереди та щосуботи з 15:30 до 18:30 в присутності матері дитини [PERSON] . Судовим наказом Богунського районного суду м. Житомира від 11.06.2020 року у справі №295/6490/20 стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 02.06. 2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ №295/6490/20 звернуто до виконання та відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 18.12.2020 року залишено без розгляду заву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 15.04.2021 року відмовлено у визнанні судового наказу від 11.06.2020 року у справі №295/6490/20 таким, що не підлягає виконанню. У березні 2020 року Органом опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації затверджено висновок про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . В провадженні Васильківського районного суду Київської області наразі перебуває на розгляді справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] . Постановою Київського апеляційного суду від 03.11.2021 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права на аліменти та стягнення аліментів на утримання батька, з яким проживає дитина до досягнення нею трирічного віку скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] . Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 24.07.2023 року позов [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, які стягуються на утримання малолітньої дитини відмовлено. Цим же рішенням суду також відмовлено в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів. Постановою Житомирського апеляційного суду від 13.02.2024 року рішення Богунського районного суду м.Житомира від 24.07.2023 року залишено без змін. Звертаючись до суду із позовом позивач наполягає на тому, що оскільки дитина [PERSON] не проживає з батьком [PERSON] тому є всі підстави для припинення стягнення аліментів. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У ст. 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За правилами ч. 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному Законі суті цієї норми не змінює. Отже, за змістом цієї норми права, особа з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі у випадку зміни будь яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати у тому числі припинення такого обов`язку. При цьому зазначена норма не надає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому це можуть бути будь які обставини, які з урахуванням інтересів першочергово дитини, змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів, зокрема й проживання дитини з тим з батьків, з якого за рішенням суду стягуються аліменти. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли, зокрема, одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У таких випадках відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В межах цієї справи, судом установлено, що 28.02.2022 року [PERSON] , [INFO] перетнула державний кордон України в напрямку виїзд через КПП Чоп (Тиса), що підтверджується відповіддю Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. В судовому засіданні з пояснень представника відповідача встановлено, що дитина перетнула державний кордон України з особою на прізвище [PERSON] , яка є мачухою [PERSON] . 15.11.2022 року малолітня дитини [PERSON] службою у справах дітей Німеччини була передана матері [PERSON] . Даний факт не заперечується стороною відповідача. Рішенням окружного суду внутрішнього міста Відень відмовлено в задоволенні клопотання батька [PERSON] про повернення в Україну [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні представник відповідача заперечив, що дитина не проживає з [PERSON] , оскільки зміна місця проживання дитини відбулася без згоди батька дитини. З викладеного вбачається, що відповідач не проживає разом з донькою [PERSON] , [INFO] , з 28.02.2022 року, тобто майже три роки. Її вихованням та утриманням з 15.11.2022 року займається позивач. В той же час батько дитини отримував аліменти на утримання доньки і користувався ними на власний розсуд, фактично не витрачаючи їх на утримання дитини. Доказів зворотного суду не надано. При цьому [PERSON] , з огляду на принцип обов`язковості судових рішень, також зобов`язана виконувати судовий наказ Богунського районного суду м. Житомира від 11.06.2020 року у справі №295/6490/20 та сплачувати в примусовому порядку аліменти на користь відповідача. Наявність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів із [PERSON] свідчить про порушення її майнових прав та інтересів, оскільки саме вона має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання дитини. Водночас необґрунтованими є доводи відповідача щодо неможливості припинення стягнення із позивача аліментів з огляду на наявність судового спору щодо визначення місяця проживання дитини. У цьому контексті суд вважає за необхідне зазначити, що наявність невирішеного судового спору щодо визначення місця проживання дитини, а спір між сторонами розглядається судом першої інстанції з 03.07.2019 року, при зміні фактичного місця проживання дитини не може бути підставою для відмови в припиненні стягнення аліментів, оскільки стягнення аліментів з матері дитини, з якою наразі проживає дитина і яку вона утримує, є порушенням майнових прав та інтересів матері дитини. На переконання суду сам факт проживання неповнолітньої дитини із платником аліментів є тією достатньою обставиною, що зумовлює правові наслідки у вигляді припинення стягнення аліментів із такого платника. Враховуючи встановлені обставини, що означає зміну сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, та враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню з 15.11.2022 року, оскільки саме з цього часу дитина проживає з нею та вона несе витрати на її утримання. Відтак, з урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. У відповідності до положень статті 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial