Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-02 00:00:00

18.09.2024 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення безпідставно отриманих коштів (аліментів), у якому просить стягнути з відповідача на свою користь безпідставно отримані кошти (аліменти) у розмірі 50223,63 грн. та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що сторони у справі зареєстрували шлюб 09.09.2015 року, який був в подальшому розірваний рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12.07.2019 року у справі №755/5944/19. Від шлюбу колишнє подружжя має спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.03.2022 року у справі №755/19580/21 з батька дитини були стягнуті аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. щомісячно, починаючи з 23.11.2021 року до досягнення дитиною повноліття. За вказаним судовим рішенням про стягнення аліментів 20.09.2022 року було відкрите виконавче провадження [NUMBER]. Згідно повідомлення державного виконавця від 04.10.2022 року за платником аліментів обліковується заборгованість в сумі 34259,36 грн. за період з 23.11.2021 року по 30.09.2022 року. Вказана заборгованість утворилась в зв`язку з необізнаністю позивача про стягнення з нього аліментів та відкриття виконавчого провадження. З жовтня 2022 року позивач сплачує аліменти та зазначену заборгованість, яка створилась не з його вини. З жовтня 2022 року по червень 2024 року позивач сплачував аліменти у визначеному судом розмірі та намагався сплачувати заборгованість. Разом з цим, постановою державного виконавця від 25.06.2024 року накладено арешт на кошти позивача та заблоковано всі його банківські рахунки. При цьому, блокування рахунків відбулось у той час, коли дитина проживала з батьком, що призвело до неможливості ведення щоденного побуту та бізнесу позивача, який є ФОП. У період з 23.06.2023 року по 10.07.2024 року дитина постійно проживала з позивачем, а мати за її словами, в цей час знаходилась на території Чеської Республіки та займалась волонтерською діяльністю. Оскільки відповідачка не приділяла синові належної уваги, він має відставання у розвитку, що підтверджується належними доказами. Позивач вважає, що син потрібний відповідачці як джерело доходу у вигляді аліментів. Аналогічна ситуація склалась раніше з першим чоловіком відповідачки - [PERSON] . Починаючи з 11.07.2024 року відповідачка вивезла дитину за кордон і перестала відповідати на дзвінки та повідомлення позивача, у зв`язку із чим подано позов про визначення місця проживання дитини з батьком. За положеннями ст. 1215 ЦК України, ключовим моментом відсутності підстав для повернення аліментів є відсутність недобросовісності набувача аліментів. У період з 23.06.2023 року по 10.07.2024 року дитина проживала з батьком та знаходилась на його повному утриманні і вихованні, тому у відповідачки не було підстав для отримання аліментів у цей період, про що вона замовчала і не повідомила виконавчу службу. Позивач вважає, що за вказаний період часу, коли дитина проживала з батьком, аліменти витрачені не на утримання дитини, а на власні потреби відповідачки і є безпідставно набутим майном в розумінні ст. 1212 ЦК України. У зв`язку з відсутністю відповідачки на території України, неможливо здійснити контроль за цільовим витрачанням аліментів у період перебування дитини разом з відповідачкою за кордоном згідно положень ст. 186 СК України. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні СК України може бути підставою для звільнення від сплати аліментів платника аліментів. Стягнення аліментів з позивача в період коли дитина проживала разом з ним, є недоцільним та таким, що не відповідає меті стягнення аліментів, адже аліменти є власністю дитини, і отримувач аліментів має витрачати їх на дитину, а не на себе. За період проживання дитини з батьком позивачем сплачено аліментів на суму 50223,61 грн. Ухвалою суду від 20.09.2024 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Ухвалою суду від 24.10.2024 року повернуто без розгляду клопотання представника позивача про зобов`язання відповідача відповісти в порядку ст. 93 ЦПК України на питання поставлені у першій заяві по суті справи (позові). Ухвалою суду від 29.11.2024 року задоволене клопотання представника позивача про зобов`язання відповідача вчинити процесуальні дії. 11.10.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що позивач не визнає заявлених позовних вимог та просить відмовити у задоволення позову посилаючись на те, що 01.11.2021 року Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Згідно з довідкою-розрахунком №26900 від 26.06.2024 року станом на 25.06.2024 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 96698,51 грн. Позовні вимоги є безпідставними. Матеріали справи свідчать, що аліментні виплати у розмірі 50223,63 грн позивач здійснив не добровільно, а в примусовому порядку в межах відкритого виконавчого провадження [NUMBER] з примусового виконання судового рішення, а саме заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.03.2022 року (справа № 755/19580/21), що набрало законної сили, а тому відсутні підстави для повернення цих коштів платнику аліментів в порядку, визначеному статтею 1215 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статтею 1215 ЦК України, безпідставно набуті аліменти не підлягають поверненню. Аналіз частини першої статті 1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Водночас, вимога про повернення коштів, витрачених на забезпечення життєдіяльності дитини, не відповідає інтересам дитини. У зв`язку зі збройною агресією рф проти України у лютому 2022 року [PERSON] була вимушена виїхати з дітьми за кордон, а саме до Чехії. В Чехії [PERSON] з дітьми отримали візу тимчасового захисту. З народження і до теперішнього часу син [PERSON] проживає з матір`ю. Влітку 2023 року [PERSON] та відповідач [PERSON] за спільною згодою домовилися про те, що їх син [PERSON] проведе три місяці з батьком з 07.06.2023 по 07.09.2023. В підтвердження вказаної домовленості [PERSON] власноруч склав відповідну розписку. Однак, [PERSON] порушив домовленість щодо повернення сина 07.09.2023 року матері [PERSON] , у зв`язку з чим дитина залишилася з батьком в Україні на рік. Оскільки відповідач відмовлявся добровільно повертати дитину, не зважаючи на те, що 01.11.2021 року Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , остання була вимушена звернутись зі скаргою на позивача [PERSON] до Служби у справах дітей та сім`ї. Лише влітку 2024 року в присутності працівників Служби захисту дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації [PERSON] змогла забрати сина [PERSON] . Матеріали справи свідчать, що заборгованість зі сплати аліментів позивач [PERSON] почав погашати лише у серпні 2024 року. Згідно наданих позивачем квитанцій, із [PERSON] в рахунок часткового погашення заборгованості за ВП [NUMBER] з виконання виконавчого листа № 755/19580/21, виданого 29.08.2022 року, 06.08.2024 року примусово було стягнуто 1402 грн (залишок заборгованості 95296,51 грн), 4299,59 грн (залишок заборгованості 92 398,92 грн), 52 089,39 грн (залишок заборгованості 44 609,12 грн). Згідно повідомлення Миронівського відділу ДВС Обухівського району Київської області 09 серпня 2024 року із [PERSON] в рахунок часткового погашення заборгованості за ВП [NUMBER] з виконання виконавчого листа № 755/19580/21, виданого 29.08.2022 року, було примусово стягнуто 57 790, 98 грн. Тобто, станом на 05.08.2024 року у позивача була наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 96698,51 грн, що відповідає даним довідки-розрахунку №26900 від 26.06.2024 року. При цьому, з довідки-розрахунку № 26900 від 26.06.2024 року убачається, що з квітня 2023 по серпень 2024 року позивачем взагалі не сплачувались аліменти на утримання дитини. Не відповідають дійсності посилання позивача на те, що про обов`язок сплачувати аліменти на утримання дитини йому стало відомо лише у жовтні 2022 року, оскільки з довідки-розрахунку заборгованості від 04.10.2022 року №12316 убачається, що в грудні 2021 року позивачем було сплачено аліменти на утримання дитини у розмірі 3507,57 грн., у січні 2022 року у розмірі 1502,51 грн, у лютому 2022 року у розмірі 997,23 грн, у березні 2022 року у розмірі 800 грн. Тобто, позивач був обізнаний про наявність виконавчого провадження ще у січні 2022 року. До квітня 2022 року [PERSON] частково сплачував аліментні платежі, а з квітня 2022 року припинив сплату, у зв`язку з чим у нього станом на 01.10.2022 року була наявна заборгованість у розмірі 34 259,36 грн. Відсутні підстави вважати, що аліментні кошти витрачались [PERSON] на утримання дитини за відсутності будь-якої несумлінності з її боку, оскільки фактично аліменти на утримання дитини вона отримала лише у серпні 2024 року після того, як змогла забрати дитину до себе. Зворотного позивачем не доведено. При цьому, [PERSON] приймала участь в утриманні дитини, купувала сину одяг навіть в той час, коли [PERSON] протиправно перебував у батька. В будь-якому випадку, сплачені позивачем кошти у розмірі 50223,63 грн є власністю дитини, і, повернення отриманих за тривалий час аліментів може зашкодити інтересам дитини та поставити під загрозу її право на належний рівень життя та гармонійний розвиток її особистості. Враховуючи те, що відповідно до частини першої статті 179 СК України саме малолітня дитина [PERSON] є власником одержаних на його утримання аліментів, а концепція забезпечення найкращих інтересів дитини є провідною у вітчизняному та міжнародному сімейному праві, вимоги позивача про повернення добровільно сплачених на утримання дитини аліментів не ґрунтуються на вимогах закону, зокрема і статті 1215 ЦК України. За відсутності достовірних доказів недобросовісного набуття аліментів, які є власністю дитини та якими розпоряджалась її мати в інтересах дитини, відсутні правові підстави для стягнення їх з відповідача на користь позивача як безпідставно набутих. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 вересня 2022 року у справі №677/876/21. 11.12.2024 року до суду надійшла заява відповідачки як свідка в порядку ст. 93 ЦПК України, у якій наведені наступні відповіді на питання позивача: «1. Де і з ким проживав [PERSON] , [INFO] в період 23.06.2023 по 10.07.2024? Відповідь: Відповідно до домовленостей з позивачем, син мав проживати тимчасово з батьком три місяці в період з 07.06.2023 до 07.09.2023 року за адресою [ADDRESS] (Додаток 1 Розписка). У вересні 2023 року я приїхала по дитину, але чоловік створив умови, за яких я не змогла забрати сина. Батько дитини, [PERSON] , схильний до насильства стосовно мене, погрожував мені, записав сина до школи в м. Київ. В період з 07.01.2024 по 26.01.2024, син перебував зі мною у Чехії. Щоб не травмувати дитину, оскільки переживала за його емоційний стан, вирішили, що син тимчасово залишиться з батьком на навчальний рік 2023/24. Як зараз виявилося, як повідомив син, що батько над ним знущався, бив. Сина я змогла забрати лише у липні 2024 року і НЕ без допомоги Служби у справах дітей, безпосередньо в присутності представників та в приміщенні Служби захисту дітей; 2. Чи утримувала [PERSON] свого сина [PERSON] , [INFO] , в період з 23.06.2023 по 10.07.2024? Якщо так, надати докази (квитанції, чеки, довідки, тощо). Відповідь: Так, на час тимчасового перебування сина в батька, дитина була на утриманні обох батьків. Я передавала одяг, іграшки, щоразу коли приїзджала до сина купувала йому необхідні речі, водила в розважальні центри для дітей. Перераховувала кошти на їжу на 1 тиждень щоб брати в школу перекус (Додаток 2 Квитанція про переказ коштів сину [PERSON] ), але батько дитини не забезпечив, щоб банківська картка сина функціонувала, [PERSON] повідомив, що карткою користуватися не можуть. Тому переказ був 1 раз. Все решта я передавала в матеріальній формі, оскільки батько не має розуміння та навиків що потрібно для дитини. Коли я забирала речі сина, в липні 2024 року, побачила, що переважна більшість одягу, іграшок та інших речей були забезпечені мною. Чеки я не збирала, оскільки вважала, що з війною люди змінюються і батько дитини [PERSON] буде належним чином ставитися до своїх батьківських обов`язків та ставити в пріоритет здоров`я, безпеку та інтереси дитини. Маю два чеки, від 10.03.2024 на загальну суму 4 803,50 грн (Додаток 3 Чеки на купівлю речей для сина [PERSON] , в Україні). Забезпечувати дитину всім необхідним - прямий обов`язок обох батьків, я вважаю, що ми маємо концентрувати увагу на розвитку та благополуччі дитини, а не на збір чеків. Коли син перебував зі мною у Чехії, в період з 07.01.2024 по 26.01.2024, син перебував повністю на моєму утриманні. У 2024 році я їздила до сина у січні, березні, квітні, травні, липні; 3. Чи отримала [PERSON] аліменти від [PERSON] на утримання [PERSON] [INFO] , за період з 23.06.2023 по [INFO] , якщо так в якому розмірі? Відповідь: Миронівським відділом державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області було стягнуто аліменти з [PERSON] в примусовому порядку. Зарахування мені надійшло 9 серпня 2024 року, в той час коли син був зі мною, у розмірі 57 790,98 грн. (Додаток 4 Скріншот з банківського додатку). [PERSON] мав заборгованість до того, як син тимчасово проживав з ним. А саме, відповідно до Довідки-розрахунку № 12316 від 04.10.2022 року, станом на 01.10.2022 року заборгованість зі сплати аліментів становила 34259,36 грн (Додаток 5). Про те, що дана заборгованість зберігалася свідчить і Довідка-розрахунок № 26900 від 26.06.2024 (Додаток 6). [PERSON] постійно ухилявся від сплати аліментів. У Виконавчій службі уточнювала період за який були стягнуті аліменти, але отримала відповідь, що заборгованість стягується в рамках виконавчого провадження, відповідно до Довідки-розрахунку. Не в моїй компетенції здійснювати даний розрахунок; 4. На що витрачені аліменти (в підтвердження надати відповідні докази банківські виписки, квитанції чеки та т.і.)? Відповідь: Кошти витрачені на утримання дитини, на придбання одягу, канцелярських товарів, потрібних речей. Врахуйте різницю курсу валют. Постійні щомісячні витрати на малолітнього сина: Витрати на їжу становлять в середньому 3 000 CZK * 1.8 = 5 400 грн/місяць зокрема лише для сина. Витрати на школу (оплата за обіди та продовжений день) в середньому 1 200 CZK * 1,8 = 2 160 грн/місяць. Поїздки в Прагу та інші міста, екскурсії, розвиток в середньому 1 000 CZK * 1,8 = 1800 грн/місяць. Постійні щомісячні витрати, без врахування одягу, оренди житла та оплати комунальних послуг, додаткових витрат, гуртків, індивідуальних занять становлять 9360 грн/місяць. Для дитини були придбані необхідні меблі, для забезпечення та сприяння розвитку дитини, щоб син відчував себе комфортно (комод для речей, ліжко та інші базові речі). Чеки прикріплюю частину, на суму 8 695,10 CZK *1,8 = 15 651,18 грн (Додаток 7 Чеки на купівлю речей для сина [PERSON] , в Чеській Республіці). Враховуючи, що 4000 тис грн (2222 CZK) вистачає лише на школу та частково на їжу, щоб взяти до школи, а також ймовірно не розуміння батька яка сума на місяць необхідна для забезпечення належного розвитку дитини, буду збирати чеки, надавати план витрат та користуватися правом на фінансування додаткових витрат не лише з моєї сторони, а й зі сторони батька також. Після того, як син перебував у батька він має проблеми зі здоров`ям, а саме з травленням. Тому кошти потрібні для лікування сина. Під час перебування сина у батька час від часу дитина мала скарги на здоров`я, в тому числі і на гнійні рани, також займаємося постановкою мови дитині, чим я займалася до того як син поїхав тимчасово жити до батька, а батько протягом року не займався цим питанням належним чином; 5. З якою метою [PERSON] замовила та отримала в відділі виконавчої служби довідку від 11.07.2024 року «про наявність заборгованості зі сплати аліментів»? Відповідь: Для виїзду закордон через воєнні дії в Україні та виконання Розпорядження, яким встановлено місце проживання дитини з матір`ю (Додаток 8 Розпорядження Визначення місця проживання [PERSON] з матір`ю). Оскільки, після тимчасового перебування дитини у батька, син виявив бажання бути зі мною, про що повідомив в приміщенні та в присутності представників Служби захисту дітей, батько намагався забрати сина в мене знову. Позивач пояснював сину, що дитина поїде зі мною лише відпочивати, а також на моє прохання надати дозвіл для виїзду закордон не надав його, говорячи що надасть, але не надав (Додаток 9 Скріншот переписки). А також не віддає медичну картку сина до цього часу; 6. Чи повідомляла відповідач, що в період з 23 червня 2023 року по 10 липня 2024 року не мала права на аліменти, в зв`язку з проживанням дитини з батьком? Відповідь: При отриманні довідки у виконавчій службі повідомляла про те, що в період з червня 2023 року до 10 липня 2024 року син тимчасово проживав з батьком. Перед тим як син їхав на тимчасове проживання до батька, на три місяці, також повідомляла судового виконавця і запитувала чи зобов`язаний батько сплачувати аліменти в той час коли дитина тимчасово проживає з ним. Мені повідомили, що зобов`язання батька сплачувати аліменти не зникає, якщо дитина тимчасово живе з одним із батьків, який зобов`язаний сплачувати аліменти. Син перебував зі мною у Чехії, в період з 07.01.2024 по 26.01.2024, повністю на моєму утриманні. А також протягом всього заявленого періоду часу дитина перебувала на утриманні обох батьків; 7. Чи перебувала [PERSON] на території України в період з 23.06.2023 року по 10.07.2024 року (в підтвердження надати відповідні докази)? Відповідь: Так, перебувала. А саме, 30.08.2023-11.09.2023 (приїхала, щоб забрати сина), 30.12.2023-07.01.2024 (в січні син поїхав зі мною до Чехії на період з 07.01.2024-26.01.2024), 26.01.2024-28.01.2024, 08.03.2024-11.03.2024, 19.04.2024-28.04.2024, 12.05.2024-20.05.2024, 09.07.2024-14.07.2024 (забрала сина з допомогою Служби захисту дітей). Додаток 10 фото печаток про перетин кордону». За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як убачається з матеріалів справи 09.09.2025 року сторони у справі зареєстрували шлюб (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.03.2022 року у справі №755/19580/21 стягнуто з батька дитини аліменти в сумі 4000,00 грн. щомісячно з 23.11.2021 року до повноліття дитини (а.с. 13-15). За вказаним рішення суду відкрите виконавче провадження [NUMBER] відповідно до постанови державного виконавця від 20.09.2022 року (а.с. 17). За змістом повідомлення державного виконавця від 04.10.2022 року, станом на вказану дату платник аліментів має заборгованість за період з 23.11.2021 року по 30.09.2022 року в сумі 34259,36 грн. (а.с. 18). Убачається, що позивач є орендарем квартири [ADDRESS] з 10.10.2022 по 10.03.2025 (а.с. 19-20). Згідно довідки Середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №158 м. Києва від 28.06.2024 року, довідка видана позивачу, батьку учня 2-А класу [PERSON] в тому, що він протягом 2023-2024 навчального року жив з батьком, який займався вихованням і навчанням сина, завжди був на зв`язку з класним керівником (а.с. 27). На підтвердження, зокрема періоду проживання дитини з батьком, стороною позивача надано суду характеристики на дитину від Середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №158 м. Києва (а.с. 36, 40). 10.07.2024 року службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації обстежені умови проживання позивача з його сином за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28-29). За даними Державної прикордонної служби України, за період з 01.03.2022 по 13.08.2024 [PERSON] здійснював наступні перетини державного кордону України: 28.08.2022 в`їзд; 14.10.2022 - виїзд; 06.06.2023 - в`їзд; 07.01.2024 - виїзд; 26.01.2024 - в`їзд; 14.07.2024 - виїзд (а.с. 38-39). Згідно довідки-розрахунку від 15.08.2024 року, станом на 26.06.2024 року заборгованість зі сплати аліментів становила 96698,51 грн. У червні 2024 року нараховано до сплати - 666,7 грн., сплачено - 00,00 грн. У липні 2024 року нараховано до сплати - 4000,00 грн., сплачено - 00,00 грн. У серпні 2024 року нараховано до сплати 1677,42 грн., сплачено - 57790,98 грн. Станом на 13.08.2024 року заборгованість зі сплати аліментів - 45251,62 грн. (а.с. 41). За змістом трьох наявних в матеріалах справи копій довідок-розрахунків зі сплати аліментів: за листопад 2021 року нараховано до сплати 1066,67 грн., сплачено - 00,00 грн.; за грудень 2021 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 3507,57 грн.; за січень 2022 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 1502,51 грн.; за лютий 2022 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 997,23 грн.; за лютий 2022 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 800,00 грн.; за квітень 2022 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 00,00 грн.; за травень 2022 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 00,00 грн.; за червень 2022 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 00,00 грн.; за липень 2022 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 00,00 грн.; за серпень 2022 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 00,00 грн.; за вересень 2022 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 00,00 грн. (Станом на 01.10.2022 року заборгованість зі сплати аліментів становила 34259,36 грн.); за жовтень 2022 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 11894,18 грн.; за листопад 2022 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 00,00 грн.; за грудень 2022 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 5000,00 грн.; за січень 2023 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 00,00 грн.; за лютий 2023 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 00,00 грн.; за березень 2023 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 4000,00 грн.; за квітень 2023 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 00,00 грн.; за травень 2023 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 00,00 грн.; за червень 2023 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 00,00 грн.; за липень 2023 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 00,00 грн.; за серпень 2023 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 00,00 грн.; за вересень 2023 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 00,00 грн.; за жовтень 2023 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 00,00 грн.; за листопад 2023 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 00,00 грн.; за грудень 2023 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 00,00 грн.; за січень 2024 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 00,00 грн.; за лютий 2024 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 00,00 грн.; за березень 2024 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 00,00 грн.; за квітень 2024 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 00,00 грн.; за травень 2024 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 00,00 грн.; за червень 2024 року нараховано до сплати 3333,33 грн., сплачено - 00,00 грн. (станом на 25.06.2024 року заборгованість зі сплати аліментів складала 96698,51 грн.); за червень 2024 року донараховано до сплати 666,67 грн., сплачено - 00,00 грн.; за липень 2024 року нараховано до сплати 4000,00 грн., сплачено - 00,00 грн.; за серпень 2024 року нараховано до сплати 1677,42 грн., сплачено - 57790,98 грн. (станом на 13.08.2024 року заборгованість склала 45251,62 грн.) (а.с. 43-46). Відповідно до наявних у матеріалах справи копій банківських квитанцій позивачем здійснено наступні оплати: 15.06.2024 року - 1500,00 грн.; 22.06.2024 року - 1000,00 грн.; 06.08.2024 року - 4299,59 грн.; 06.08.2024 року - 52089,39 грн.; 06.08.2024 року - 1402,00 грн. (а.с. 49-54). Згідно банківської квитанції від 25.02.2024 року відповідачкою здійснений платіж на суму 1400,00 грн. для сина [PERSON] (а.с. 89). Убачається, що розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №861 від 01.11.2021 року, визначне місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (а.с. 96). Стягнуті з позивача аліменти у виконавчому провадженні [NUMBER] в сумі 57790,98 грн. надійшли відповідачці 09.08.2024 року (а.с. 98). Факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України (далі - СК України), у тому числі обов`язків щодо утримання дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у статті 180 СК України, за змістом якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Правовий аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Аліментні виплати у розмірі 50223,60 грн., які позивач просить стягнути з відповідачки, платник аліментів здійснив не добровільно, а в примусовому порядку в межах відкритого виконавчого провадження [NUMBER] з примусового виконання судового рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2022 року (справа №755/19580/21), що набрало законної сили. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статтею 1215 ЦК України, безпідставно набуті аліменти не підлягають поверненню. Аналіз частини першої статті 1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права. ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята статті 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків. З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів. Відповідно до положень статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Водночас, вимога про повернення коштів, витрачених на забезпечення життєдіяльності дитини, не відповідає інтересам дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. На переконання суду, повернення отриманих за тривалий час аліментів може зашкодити інтересам дитини та поставити під загрозу її право на належний рівень життя та гармонійний розвиток її особистості. У справі, що розглядається позивачем не доведено будь-якої рахункової помилки при сплаті ним аліментів чи недобросовісності з боку отримувача аліментів, адже убачається, що за період часу 23.06.2023 - 10.07.2024 позивач аліментів на утримання сина не сплачував, а кошти в сумі 57790,98 грн. надійшли відповідачці 09.08.2024 року, тобто після закінчення строку проживання дитини з позивачем, і відсутні будь-які підстав вважати, що ці кошти були витрачені не в інтересах дитини, яка на час їх виплати була повернута матері. За відсутності достовірних доказів недобросовісного набуття аліментів, які є власністю дитини та якими розпоряджалась її мати в інтересах дитини, відсутні правові підстави для стягнення їх з відповідачки на користь позивача, як безпідставно набутих. Такі кошти не є безпідставно набутими, оскільки вони сплачувались позивачем на користь відповідачки за рішенням суду про стягнення аліментів. Враховуючи те, що відповідно до частини першої статті 179 СК України саме малолітня дитина є власником одержаних на її утримання аліментів, а концепція забезпечення найкращих інтересів дитини є провідною у вітчизняному та міжнародному сімейному праві, вимоги позивача про повернення сплачених на утримання дитини аліментів не ґрунтуються на вимогах закону. За розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації місце проживання дитини визначене з її матір`ю і за рішенням суду з батька стягнуті аліменти на утримання дитини на користь відповідачки, тож остання на належній правій підставі отримує аліменти на утримання дитини від позивача. Слід зазначити, що навіть нецільове використання аліментних платежів не є підставою для їх повернення платнику аліментів, оскільки згідно ч. 2 ст. 186 СК України, у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Безпідставними є посилання позивача як на підставу свого позову на зміну обставин після прийняття рішення про стягнення аліментів, оскільки згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Із матеріалів справи не вбачається, що позивач звертався до суду із позовом згідно положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України та ч. 2 ст. 197 СК України, і що рішенням суду чи органом опіки та піклування було визначене місце проживання дитини у зазначений позивачем період з батьком. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір покладається на останнього та не підлягає стягненню з відповідачки, як і будь-які інші судові витрати позивача у цій справі. Стосовно судових витрат сторони відповідача на отримання професійної правничої допомоги, суд виходить з наступного. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У відзиві на позовну заяву сторона відповідача зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат складає 6000,00 грн. - витрати на професійну (правничу) допомогу. Детальний опис робіт та розрахунок витрат на професійну правничу допомогу будуть надані суду у строк, встановлений ст. 141 ЦПК України. У відзиві на позов сторона відповідача просила покласти судові витрати на позивача. 01.11.2024 року до суду надійшла заява сторони відповідача про розподіл судових витрат, у якій представник відповідача просить вирішити питання розподілу судових витрат за результатами розгляду справи та в разі відмови у задоволенні позову стягнути з позивача на користь відповідачки судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. До заяви сторони відповідача про розподіл судових витрат додано копію договору про надання правової допомоги №01/10 від 01.10.2024 року (а.с. 112-114); погоджений сторонами акт приймання-передачі наданих послуг на загальну суму 5000,00 грн. (а.с. 110-111); детальний опис наданих адвокатом послуг, згідно якого усна консультація та ознайомлення з матеріалами справи вартує 1000,00 грн., а підготовка та подача відзиву на позовну заяву вартує - 4000,00 грн. (а.с. 109); копію ордеру на надання правничої допомоги (а.с. 107); копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 107). Наведені вище норми цивільного процесуального закону вказують на те, що зменшення розміру заявлених до стягнення судових витрат можливе лише за клопотанням іншої сторони у разі доведення нею неспівмірності заявлених до стягнення судових витрат. Разом з цим, у цій справі сторона позивача не зверталась до суду із клопотанням про зменшення розміру витрат відповідача, а суд з власної ініціативи не має право здійснювати відповідне зменшення. При цьому, суд приймає до уваги, що витрати сторони відповідача на оплату послуг з консультування та підготовки відзиву на позовну заяву об`єктивно пов`язані з розглядом цієї справи і їх розмір підтверджений належними доказами ураховуючи також, що стягненню підлягають не лише витрати, які вже оплачені стороною спору, а й ті які підлягають сплаті. На підставі викладеного,

Outcome: approved