Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

У жовтні 2024 року до Київського районного суду м.\~Одеси з позов звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» (далі також позивач, ТОВ «Коллект центр») до [PERSON] (далі також відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики №\~3604611180-105511 від 07.08.2021 в розмірі 21\~127,50 грн, з яких: 2\~500 грн за тілом кредиту, 18\~627,50 грн за відсотками; за договором позики №\~2902889 від 07.08.2021 у розмірі 18\~729,10 грн, з яких: 1300 грн за тілом кредиту, 17\~429,10 грн за відсотками. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі вказаних договорів позики відповідачу первинними кредиторами надано кошти (позики). У подальшому право вимоги за вказаними договорами на підставі договорів факторингу передано позивачу. Оскільки відповідачем не виконано обов`язок з повернення тіла позики (кредиту) та відсотків за користування нею, товариство звернулося з цим позовом до суду. Представник позивача просив розглянути справу за його відсутності. Ухвалою суду від 21.11.2024 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідач, належним чином повідомлений, відзив до суду не направив. Відтак суд уважає за можливе здійснити судовий розгляд за наявними матеріалами та винести заочне рішення по суті спору. Будь-яких заперечень від позивача/відповідача про ухвалення заочного рішення у справі не надходило. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що 07.08.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо фінанс» та [PERSON] укладено договір позики №\~3604611180-105511 в електронній формі шляхом його підпису електронним одноразовим ідентифікатором на суму 2\~500 грн на умовах зворотності та платності на строк 20 днів, процентна ставка 1,95 % в день. Зарахування коштів на платіжну картку позичальника підтверджується квитанцією від 07.08.2021 ТОВ «Універсальні платіжні рішення». 21.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо фінанс» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу №\~21-12/21 відповідно до якого клієнт передає (відступає) фактору за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт капітал» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо фінанс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема до відповідача [PERSON] в сумі 3\~480 грн, з яких: 2\~500 за тілом кредиту та 980 грн за відсотками. У подальшому, 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір факторингу №\~10-01/2023 відповідно до якого клієнт передає (відступає) фактору за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект центр» приймає належні ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема до відповідача [PERSON] за договором №\~3604611180-105511. Також, 07.08.2021 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] укладено договір позики №\~2902889 в електронній формі шляхом його підпису електронним одноразовим ідентифікатором на суму 1\~300 грн на умовах зворотності та платності на строк 30 днів, процентна ставка 1,99\~% в день. Зарахування коштів на платіжну картку позичальника підтверджується квитанцією від 07.08.2021 ТОВ «Універсальні платіжні рішення». 29.12.2021 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт кепітал» укладено договір факторингу №\~29/12-2021 відповідно до якого клієнт передає (відступає) фактору за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт капітал» приймає належні ТОВ «Маніфою» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема до відповідача [PERSON] в сумі 4\~026,10 грн, з яких: 1\~300 грн за тілом кредиту, 2\~069,60 грн за відсотками, 656,50 грн за відсотками за прострочену суму позики. У подальшому, 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір факторингу №\~10-01/2023 відповідно до якого клієнт передає (відступає) фактору за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект центр» приймає належні ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема до відповідача [PERSON] за договором №\~2902889. Відповідно до ст.\~639 ЦК України,\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію»\~визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.\~ Статтею 3 цього Закону\~визначено, що електронний договір\~це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст.\~11 Закону\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному\~статтею 12 цього Закону\~порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.\~12 Закону). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.\~6 ч. 1 ст.\~3 Закону) Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.\~1 ст.\~526 ЦК України).\~ За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.\~1 ст.\~1054 ЦК України).\~ Згідно з ч.\~2 ст.\~1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.\~1 ст.\~1077 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ч.\~1, 2 ст.\~1078 ЦК України). Згідно з приписами ст.\~526, 527, 530\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору чи вимог закону. Відповідно до\~ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за цим договором. Статтею 525 ЦК України\~передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2\~ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Отже, зібрані у справі докази вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову ТОВ «Коллект центр» до [PERSON] , а саме в частині боргу, нарахованого первинними кредиторами в межах строку дії договорів позики та наявного на час відступлення боргу від первинних кредиторів, а саме: - за договором №\~3604611180-105511 від 07.08.2021 в сумі 3\~480 грн, з яких: 2\~500 за тілом кредиту та 980 грн за відсотками, що підтверджується розрахунком боргу на час його відступлення фактору; - за договором №\~2902889 від 07.08.2021 в сумі 4\~026,10 грн, з яких: 1300 грн за тілом кредиту, 2069,60 грн за відсотками, 656,50 грн за відсотками за прострочену позику, що підтверджується розрахунком боргу на час його відступлення фактору. Чинним ЦК України, зокрема приписами ст.\~1048 ЦК України, не передбачено нарахування відсотків (процентів) після закінчення дії договору позики або звернення кредитора до боржника з вимогою про виконання порушеного зобов`язання. Отже суд відхиляє посилання позивача та надані ним розрахунки щодо нарахування відсотків за користування відповідачем позиками за межами строку дії первинних договорів позики та збільшення боргу, відступленого первинними кредиторами, шляхом нараховування додаткових відсотків. Викладені висновки повністю узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, яка, зокрема, у поставної від 05.04.2023 у справі №\~910/4518/16 зазначила, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Відповідно до ст.\~141 ЦПК України\~на користь позивача підлягають стягненню з відповідача витрати, понесені позивачем зі сплати судового збору. Окрім судового збору, до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до вимог ч.\~3\~ст.\~133\~ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.\~1 ст.\~141\~ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п.\~1 ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України). Між ТОВ «Коллект центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал ассістанс» укладено договір про надання правничої допомоги №\~01-07/2024 від 01.07.2024. Обсяг наданих послуг адвокатів та їх вартість відображено у акті приймання-передачі виконаних робіт №\~2 від 02.10.2024. Даних про оплату наданих послуг не надано. Аналізуючи подані представником позивача документи про сплату витрат на правничу допомогу в частині обґрунтованості розміру, заявленого до сплати, суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Відтак, позивач повинен підтвердити, що витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Оцінюючи предмет позову у цій справ суд доходить висновку, що наразі існує усталена судова практика щодо стягнення факторами кредиторської заборгованості по договорам споживчого кредиту. Отже предмет позову не вимагає витрачання значної кількості часу для формування позиції позивача, вивчення великої кількості документів та нормативно-правових актів. Ураховуючи викладене та беручи до уваги обсяг наданих послуг представником, їх складність, наявність усталеної судової практики зі спірного питання, суд уважає, що стягнення з відповідача суми в розмірі 3\~000 грн буде пропорційним обсягу та складності наданих послуг, достатнім для відшкодування понесених витрат на правничу допомогу та відповідатиме критеріям розумності та справедливості. Водночас, означена сума відшкодування не буде нести надмірний тягар для відповідача у порівнянні із сумою заборгованості за договорами позики, що підлягають до стягнення. На підставі викладеного,

Outcome: partial