Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

16.09.2025 року судом зареєстровано позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВінФінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості, яку мотивовано тим, що 26.12.2018 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та [PERSON] був укладений договір кредитної лінії № L6926176. Договір укладений в електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти. Однак, відповідач своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості, її загальний розмір становить 20\~701,97 грн. Дана сума складається з тіла кредиту 10\~500 грн., відсотків 1\~452,00 грн., інших заборгованостей (комісія, пеня) 8\~749,97 грн. 06.11.2018 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладений договір відступлення права вимоги № 06112018-DG, на підставі чого відбулось відступлення права вимоги, в тому числі за договором кредитної лінії № L6926176 від 26.12.2018 року в загальному розмірі 20\~701, 97 грн. 25.07.2024 року на підставі протоколу загальних зборів № 1706 ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» перейменовано на ТОВ «Він Фінанс». На підставі ст.ст. 512, 514, 526, 530, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України ТОВ «Він Фінанс» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № L6926176 від 26.12.2018 року в загальній сумі 31\~595, 09 грн., яка складається з заборгованості станом на 26.12.2018 року 20\~701, 97 грн. та 3 % річних 1\~862, 02 грн. та інфляційних 9\~031, 10 грн. та судові витрати, що складаються з судового збору 2\~422, 40 грн. та витрат на правничу допомогу 5\~000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, 09.01.2025 року надійшло клопотання від представника [PERSON] про розгляд справи у відсутність представника (а.с. 90). Представник відповідача адвокат Дігуляр В.В. позов не визнав, підтримав відзив (а.с. 53-59). Суду пояснив, що позов не доведений в частині отримання коштів відповідачем. Наголосив, що після блокування сім-карти телефону невідомі особи на ім`я [PERSON] уклали декілька кредитних договорів і заволоділи коштами на загальну суму 21\~000 грн. По факту шахрайства порушено кримінальне провадження, яке наразі не завершене. Відповідач особисто не укладав ніяких кредитних угод та не отримував кредитних коштів на свій рахунок. Оскільки позивач не довів укладення і підписання кредитних договорів із відповідачем, ідентифікацію його особи, не надав первинних документів про перерахування коштів саме на рахунок відповідача, просив відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про те, чи виникли правовідносини між сторонами, суд враховує наступні обставини. Згідно довідки про ідентифікацію, виданої ТОВ «Дінеро», [PERSON] 26.12.2018 року уклав договір № L6926176 на суму 10\~500 грн. на строк 30 днів, вказав фінансовий номер +380 66 33\~025 01 (а.с. 12). Також в цій довідці зазначено, що заявка на кредит подана 26.12.2018 року 21:19:07, дата банківського переказу 26.12.2018 року 21:21:04 на суму 3\~000 грн. під 178, 80% річних (пароль 953624). Заявка на кредит подана 30.12.2018 року 10:19:02, дата банківського переказу 30.12.2018 року 10:19:56 на суму 7\~500 грн. під 185,54 % річних (пароль 374945) (а.с. 12). Згідно виписки ТОВ «Дінеро» з рахунку заборгованості відповідача за договором № L6926176, загальний розмір заборгованості становить 20\~701,97 грн. Дана сума складається з тіла кредиту 10\~500 грн., відсотків 1\~452,00 грн., інших заборгованостей (комісія, пеня) 8\~749,97 грн. 06.11.2018 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір відступлення права вимоги № 06112018-DG. Позивачем також надано з сайту загальні умови договору кредитної лінії, спеціальні умови для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № АG9666259, паспорт споживчого кредиту, які не підписані відповідачем в графі «електронний підпис» (а.с. 37-42). Інших доказів на підтвердження позовних вимог в матеріалах справи немає. Так, позивачем не надано доказів, що сторони договору кредитної лінії 26.12.2018 року представник ТОВ «ФК «Дінеро» та [PERSON] в належній формі, встановленій законом (ст. 638 ЦК України), досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору та підписали вказаний договір (особисто чи в електронній формі). Також позивачем не надані докази банківських переказів на суми 3\~000 грн. і 7\~500 грн. на рахунки [PERSON] і не надані номери цих рахунків. Представник відповідача у відзиві зазначав про вказані обставини і на підтвердження заперечень надав виписку по картковому рахунку [PERSON] з АТ КБ «ПриватБанк» від 11.10.2024 року № 5168 74ХХ ХХХХ 9818 ( [NUMBER] ) за договором SAMDNWFC00012428127 від 06.12.2014 за період 25.12.2018-31.12.2018 р.р., згідно якої операції за обраний період відсутні. (а.с. 60). Позивач вказані обставини не спростував і не надав свої докази. 03.01.2019 року зареєстровано кримінальне провадження № 12019160470000034 за заявою [PERSON] від 03.01.2019 року до Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, згідно якої він просив вжити заходи до невстановленої особи, яка шляхом застосування його сім-картки оператора «Водафон» (066) 3302501 взяла кредити в інтернет-банках, а саме: «Дінеро», «Кредит каса» та «ССлоун» на загальну суму 21\~000 грн., завдавши матеріальної шкоди на вказану суму. Крім, того, [PERSON] заяву доповнив 01.02.2019 року тим, що на нього також був взятий також кредит в компанії «Єврогроші» на суму 2\~000 грн. 19.01.2019 року [PERSON] подав письмову заяву до компанії «Водафон», згідно якої 30.12.2018 року його сім-картка за номером [NUMBER] була заблокована, а потім нею користувалась інша людина, тому він неодноразово подавав заявку про блокування його номеру і лише 02.01.2019 року картка була заблокована. Численні заяви від [PERSON] до правоохоронних органів від 14.01.2019 року, 01.02.2019 року, 06.02.2019 року, 01.02.2019 року з приводу вчинення шахрайства відносно нього містяться в матеріалах справи (а.с. 62-64). 03.01.2019 року [PERSON] під час допиту його як потерпілого більш детально повідомив про обставини, викладені вище (а.с. 65). Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що на підставі договору відступлення права вимоги від 06.11.2018 року ТОВ Він Фінанс» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 6926176 і станом на дату укладення договору сума заборгованості відповідача становила 20\~701,97 грн. При вирішенні спору суд застосовує відповідні норми ЦК України щодо договірних зобов`язань, визначені главами 47-49 ЦК України, а також главою 71 ЦК України. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. \~ Статтею 1046 ЦК України визначено: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2\~ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Враховуючи наведені обставини і норми Закону, а також те, що згідно ст. 1046 ЦК України договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, проте позивач не довів належними і допустимими доказами факт надання ТОВ «ФК Дінеро» кредитних коштів відповідачу шляхом здійснення банківських переказів і не довів належними і допустимими доказами підписання [PERSON] кредитного договору № L6926176 відповідно до порядку, встановленого ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», суд дійшов висновку, що законних підстав для стягнення боргу з відповідача немає. Крім того, суд дійшов висновку, що позивач не довів своє право вимоги, оскільки договір відступлення прав вимоги № 06112018-DG був укладений між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра і гарантія» (правонаступником є ТОВ «Він Фінанс») 06.11.2018 року. Відповідно до п. 6.1 цього договору кредитор передає (відступає) новому кредитору права вимоги до боржників, які виникли у кредитора внаслідок укладення з боржниками кредитних договорів та надання кредитором боржникам кредитних коштів, та які входять до портфелю заборгованості. Загальний розмір портфеля заборгованості боржників, права вимоги до яких відступаються, визначаються станом на дату підписання сторонами актів прийому-передачі. Акту прийому-передачі, реєстру боржників суду не надано. Суд враховує, що дата кредитного договору із [PERSON] , на підставі якого позивач просив стягнути заборгованість 26.12.2018 року, тому станом на день укладення договору відступлення прав вимоги заборгованості по договору із [PERSON] не могло існувати. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed