Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

18.11.2024 року [PERSON] із заявою, в якій просить суд встановити факт належності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , договору купівлі-продажу від 18 червня 1996 року, трохкімнатної квартири загальною площею 60,4 кв.м., житловою 43,8 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] , посвідченого завідуючою Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Рукавіциной Н.В. зареєстрованого в реєстрі за №1-2321, виданого на прізвище, ім`я по батькові [PERSON] . Розгляд справи [PERSON] просила провести її відсутності. В обґрунтування пред`явлених вимог зазначила, що відповідно до договору купівлі-продажу від 18 червня 1996 року, посвідченого завідуючою Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Рукавіциною Н.В. та зареєстрованим Криворізьким бюро технічної інвентаризації в реєстрі№1-2321, трьохкімнатна квартира загальною площею 60,4 кв.м., житловою 43,8 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить заявниці на праві приватної власності. У зазначеному документі моє прізвище вказано як громадянка « [PERSON] » ім`я та по батькові - [PERSON] . У паспорті громадянина України, отриманого 17 листопада 1997 року Саксаганським РВ Криворізьеого МУ УМВС України в Дніпропетровській області прізвище заявниці вказано, як « [PERSON] ». Також, прізвище « [PERSON] » записано у свідоцтві про одруження від 20 червня 1970 року та у довідці про присвоєння ідентифікаційного номера від 05 грудня 2000 року. На час оформлення договору купівлі-продажу від 18 червня 1996 року заявниця не звернула увагу на правильність написання свого прізвища і лише після того як звернулася до Виконавчого комітету Криворізької міської ради щодо державної реєстрації права власності на вищевказану квартиру виявила невідповідність. З цього приводу [PERSON] звернулася до Виконавчого комітету Криворізької міської ради із заявою про державну реєстрацію права приватної власності на належну їй квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Рощиною Марією від 25 вересня 2024 року відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою [PERSON] у зв`язку з тим, що державному реєстратору неможливо встановити відповідність заявлених прав. В процесі розгляду поданих заявником документів встановлено невідповідність даних про прізвище, тоді як в інших документах - свідоцтві про одруження від 20 червня 1970року, паспорті громадянина України та довідці про присвоєння РНОКПП зазначено « [PERSON] ». У зв`язку з цим, заявник позбавлений можливості здійснення права власності, в частині розпорядження належним їм нерухомим майном. Оскільки підтвердити вказаний факт в позасудовому порядку не можливо заявник вимушений звернутися до суду з даною заявою. Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.11.2024 року заяву прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження у справі (а.с. 15). Правом на участь в судовому засіданні заявниця [PERSON] не скористалася, в прохальній частині заяви просила розглянути справу за її відсутності. Пред`явлені вимоги підтримує та наполягає їх задоволенні. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилася, на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без участі, в прийнятті рішення покладаються на розсуд суду. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, договір купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] , посвідчений державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Рукавіциною Н.В. від 18 червня 1996 року та зареєстрований в реєстрі за № 1-2321, де прізвище покупця зазначено як « [PERSON] », що відрізняється від її прізвища, зазначеного в паспорті громадянина України (а.с.8). Так паспорт громадянина України серії [NUMBER] виданий 17 листопада 1997 року виданого Саксаганським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я [PERSON] , [INFO] . Заявниця згідно паспортних даних зареєстрована і [ADDRESS] (а.с.6). Так згідно довідки про присвоєння ідентифікаційного номера від 05.12.2000 року прізвище вказано [PERSON] (а.с.7). Згідно до архівної довідки Криворізької філії державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області вих. №833/01-17 від 11 листопада 2024 року щодо внесення змін до Договору купівлі-продажу виданій [PERSON] слідує, що в частині вірного написання за текстом прізвища набувача « [PERSON] » замість не вірного « [PERSON] » повідомляється за текстом прізвище набувача нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , записано як «ГерІч». (а.с 12). Згідно рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 75229532 від 25 вересня 2024 року слідує за результатами розгляду заяви та поданих документів державним реєстратором було встановлено наступне під час здійснення пошуків у Державному реєстрі прав за адресою не встановлено жодного запису щодо права власності на заявлений об`єкт нерухомого майна. Такми чином, в режимі реального часу державним реєстратором було зроблено запит до КП «Криворізьке РБТІ» ДОР від 01.07.2024 року №32338 на отримання інформації, щодо відомостей про реєстрацію права власності на заявлений об`єкт нерухомого майна та була отримана відповідь з якої слідує, що право власності зареєстровано на [PERSON] . Крім того, відсутні записи в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян щодо зміни прізвища. Державному реєстратору неможливо встановити відповідності заявлених прав щодо заявника (а.с.10). Внаслідок помилкового написання прізвища в договорі від 18 червня 1996 року заявниця позбавлена можливості повноцінно розпорядитися належним їй нерухомим майном, тому змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності йому зазначеного вище правовстановлюючого документу. Надаючи оцінку таким доводам заявниці та перевіряючи обґрунтованість заявлених ним вимог, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 3 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України, визначено що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 6.16 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 22.12.2010 року №3253/5 у разі виявлення нотаріусом у тексті нотаріального документа, який створений ним у результаті вчинення нотаріальної дії технічної помилки, яка не змінює змісту документа та не впливає на права особи(іб) щодо якої(их) було вчинено нотаріальну дію (описка, друкарська або граматична помилка), нотаріус може виправити таку помилку. Помилка у тексті нотаріального документа виправляється у всіх примірниках такого документа одночасно. Виправлення помилки повинно відповідати відомостям, що містяться в документах, які були подані нотаріусу для вчинення нотаріальної дії, або отримані безпосередньо з єдиних та державних реєстрів. Виправлення технічної помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні. При цьому всі виправлення мають бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім закреслене. Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Згідно листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду вказаної заяви є встановлення факту належності документу. Положеннями ст.ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки даний факт підтверджується письмовими доказами по справі, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, які були підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявником доведено, що договір від 18 червня 1996 року, посвідчений державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Рукавіциною Н.В. зареєстрований в реєстрі за №1-2321 - належить заявниці [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ч.7 ст.294 ЦПК України, у зв`язку з цим понесені заявником витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved