Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-09 00:00:00

15.10.2024 [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом обґрунтовуючи тим, що з 06.03.2004 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2022 шлюб між ними було розірвано. В період спільного проживання у них народилося двоє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. Син на даний час є студентом денної форми навчання Білоцерківського національного аграрного університету та не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Відповідач на утримання дітей матеріальної допомоги не надає, не зважаючи на те, що згідно законодавства зобов`язаний це робити, а вона не в змозі самостійно їх утримувати. В добровільному порядку вирішити спір неможливо, тому просила в судовому порядку стягнути з відповідача на свою користь аліменти на сина у розмірі 1/3 частини із усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення сином 23 років, за умови, що він буде продовжувати навчання. 25.11.2024, після усунення позивачкою недоліків позову, судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 10.12.2024 позивачка подала до суду заяву, у якій просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на сина у розмірі 1/4 частини із усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення сином 23 років, за умови, що він буде продовжувати навчання. 10.01.2025 судом постановлена ухвала, яка занесена до протоколу судового засідання, про прийняття заяви позивачки щодо зміни предмету позову, у порядку ч.3 ст.49 ЦПК України. Позивачка - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, та зазначила, що позов підтримує у повному обсязі. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, оскільки він перебуває на сході держави та виконує свої службові обов`язки, як військовослужбовець ЗСУ. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 06 березня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2022 року, у справі № 357/3237/22, яке набрало законної сили 02.08.2022, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 3-11) та інформацією з ДРСР. Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а.с.12), [INFO] народився [PERSON] , про що Відділом РАЦС Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, у книзі записів актів громадського стану про народження зроблено відповідний актовий запис за № 432, батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно Витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 30.09.2024 за № 15.2-03/22417 (а.с.13), зокрема, позивачка - [PERSON] і [PERSON] зареєстровані та проживають з 26.02.2008 і по теперішній час за адресою: [ADDRESS] . З довідки Білоцерківського національного аграрного університету від 17.09.2024 за № 131 (а.с.14), вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є студентом ІІ курсу соціально - гуманітарного факультету, денної форми навчання, за спеціальністю «Психологія», термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027. Також, встановлено, що позивачка - [PERSON] з 11.10.2023 по теперішній час працює на посаді демонстратора товарів у підвідділі з обслуговування ТОВ «Делонгі Україна» департаменту надання послуг з кадрового аутсорсингу ТОВ «Джі ЕсСтаффінг» та її посадовий оклад складає 8000,00 грн, а заробітна плата за останні три місця становила - 108871,17 грн (а.с.29) та не має можливості самостійно утримувати сина, адже йому необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники, тощо. З матеріалів справи (а.с. 30-42, 52-53), вбачається, що відповідач - [PERSON] являється військовослужбовцем, 15.03.2022 призваний до лав ЗСУ згідно Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» та по даний час перебуває на військовій службі, отримує грошове забезпечення та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на сина - [PERSON] , [INFO] . При вирішенні спору суд виходить з наступного. Ст. 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). За змістом ст. 199 Сімейного кодексу України, законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання. Вказаний правовий висновок викладено в постанові Верховним Судом України по справі № 346/103/17 , провадження №61-20178св18 від 23.01.2019. Згідно зі ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно із ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст. 201 Сімейного кодексу України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються зокрема норма ст. 191 Сімейного кодексу України, яка передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Також, при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Вирішуючи спір, суд керується принципом регулювання сімейних відносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності, враховує, що [PERSON] , [INFO] , навчається на денному відділенні, не працює, доходів крім допомоги матері не має, та потребує матеріальної допомоги батька на період навчання, також враховує, що відповідач здорова і працездатна людина, має можливість надавати матеріальну допомогу сину на період навчання та не заперечує проти стягнення з нього аліментів. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, тому стягує з відповідача на користь позивача аліменти на сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 15.10.2024 і до закінчення [PERSON] навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, суд дійшов висновку, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 1211,20 грн. У відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, підлягає обов`язковому негайному виконанню. Слід зазначити, що відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Outcome: approved