Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-01 00:00:00

Позивач вказує, що 20 листопада 2016 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу будинку по [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу позивач отримала будинок, а відповідач - отримала кошти за проданий будинок. Нотаріально сторони договір не уклали через неявку відповідача до нотаріальної контори. Вона звернулася до нотаріальної контори з приводу реєстрації свого права власності на підставі договору купівлі-продажу, однак їй відмовили через відсутність нотаріального посвідчення договору та іншої сторони договору, а тому вона позбавлена можливості реалізувати своє право власності на придбане майно. Тому, позивач просить суд визнати договір купівлі продажу будинку дійсним та визнати за нею право власності на житловий будинок по [ADDRESS] . Позивач надав суду заяву, в якій позов підтримав повністю і просив задовольнити його в повному обсязі. Відповідач надав листа про розгляд справи за відсутності представника, заперечень не має. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та повинен бути задоволеним виходячи з наступного. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 406951879 житловий будинок по [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 17). З технічного паспорту на домоволодіння по [ADDRESS] , а видно, що воно складається з житлового будинку, позначеного літерою «А» загальною площею «44.9 кв.м», житловою площею «34.2 кв.м.», літньої кухні, яку позначено літерою «Б», двох сараїв, які позначено літерами «В» та «Е», погребу з шиєю, який позначено літерою «Г», вбиральні, яку позначено літерою «Д», колодязю, який позначено «№ І», огорожі, яку позначено «№1» (а.с. 10-15). З розписки, договору купівлі-продажу видно, що [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в сумі 31900 гривень за продаж будинку по [ADDRESS] (а.с. 4,6). З довідки Кричунівського старостинського округу Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області № 161 від 25 листопада 2024 року видно, що [PERSON] проживає з 18 березня 2020 року в житловому будинку по [ADDRESS] (а.с. 5). З листа приватного нотаріуса № 46/01-16 від 04.12.2024 року видно, що посвідчити договір купівлі-продажу нотаріально неможливо через відсутність правовстановлюючих документів та через відсутність продавця. Вимоги про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним заявлені на підставі ч.2 ст.220 ЦК України та мотивовані домовленістю сторін щодо усіх істотних умов договору, повним виконанням договору зі сторони позивача, виконанням зі сторони відповідача та неможливістю його нотаріальної посвідчення через відсутність первинних документів про право власності. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положенням ч. 1-2 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що сторони фактично уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, виконали його умови, у зв`язку із чим є підстави для визнання за позивачем права власності на житловий будинок з господарськими спорудами. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони. Сторони не заявляли вимог про розподіл судових витрат, тому суд вважає можливим залишити судові витрати за сторонами. До судових витрат належить судовий збір. При зверненні до суду позивач заявив дві вимоги: вимогу матеріального характеру та вимогу нематеріального характеру. Позивачем сплачено судовий збір за вимогу матеріального характеру, тому з нього необхідно стягнути судовий збір на користь держави за вимогу нематеріального характеру в сумі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved