Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) в інтересах якої діє адвокат Постригаль Тетяна Леонідівна (далі - адвокат Постригаль Т.Л., представник позивача) звернулася до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач), третя особа: Орган опіки та піклування міста Черкаси про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги обгрунтовує, тим, що сторони зареєстрували шлюб 09.11.2013 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1702. Від даного шлюбу народилась [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 грудня 2016 року, справа № 711/8652/16-ц, шлюб між сторонами розірвано. 20.01.2021 позивач зареєструвала повторний шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище позивача змінилось на « [PERSON] ». Відповідно посвідчення серії [NUMBER] , виданого 16.01.2016 Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради, [PERSON] , [INFO] є дитиною-інвалідом до 18 років, підгрупа А. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.12.2016 (справа №711/8674/16ц) стягнуто аліменти з [PERSON] , [INFO] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.10.2016 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач ухиляється від виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.12.2016 (справа № 711/8674/16ц), аліменти не сплачує, згідно довідки від 05.07.2024 № 27417 аліменти за період з 03.10.2016 по 01.02.2021 роки сплачувались частково, з березня 2021 року не сплачувались. Станом на 01.07.2024 борг по аліментам складає 230580,84 грн. З 2016 року [PERSON] припинив спілкування та будь-які стосунки з дитиною, зв`язок з нею не підтримує, її життям, здоров`ям, духовним розвитком не цікавиться, матеріально дитині не допомагає. Дочка сторін є інвалідом дитинства, діагноз: дитячий церебральний параліч, вона потребує постійного догляду, лікування, оздоровлення. [PERSON] ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, оздоровлення дитини, що негативно впливає на її психічний та фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення загальновизнаних норм моралі; не створює та не забезпечує умов для життя, розвитку дитини. На думку позивача, [PERSON] покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. За таких обставин створились умови, які шкодять інтересам дитини. Всі питання щодо догляду за дитиною, виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Позивач має самостійний дохід, постійне місце проживання, повністю та самостійно забезпечує дитину, включаючи витрати по догляду, лікуванню, навчанню, харчуванню дитини, дитина знаходиться на повному її утриманні. З огляду на вказані обставини, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та стягнути з нього понесені судові витрати. Рух справи та позиція учасників Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 02.10.2024 відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 24.10.2024, яке було відкладене на 14.11.2024 у зв`язку із неявкою відповідача. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.12.2024, яке було відкладено на 06.01.2025 у зв`язку із неявкою відповідача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовну заяву та просила її задовольнити, посилаючись на те, що вона сама виховує дочку, яка має інвалідність, також зазначила, що відповідач з 2016 року припинив усіляке спілкування з дочкою, її життям та здоров`ям не цікавить, також має заборгованість по аліментах. Представник позивача адвокат Постригаль Т.Л. у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовільнити, посилаючись на те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню його дочки. Також зазначила, зо [PERSON] є дитиною, яка має інвалідність та потребує додаткового догляду та піклування, однак відповідач не цікавиться її життям, не надає як матеріальної допомоги, так і моральної підтримки. Не заперечувала, щодо винесення заочного рішення. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є сусідкою позивачки, та підтвердила той факт, що позивач з дочкою [PERSON] дійсно проживають за адресою: [ADDRESS] . Також зазначила, що [PERSON] з 2016 року не відвідує та не приймає участі у житті, догляді дочки [PERSON] , яка є дитиною з інвалідністю. Після 2016 року відповідач жодного разу не риїздив до позивачки та їх дочки. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування міста Черкаси - Троян О.В. в судове засідання не з`явилася, через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи без її участі. Не заперечувала, щодо винесення заочного рішення, також просила врахувати висновок органу опіки та піклування від 30.10.2024 №16052/25968-01-21 (а.с.85). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення на адресу відповідача судової кореспонденції, яка повернута до суду поштовим зв`язком із відмітками «вручено особисто» (а.с.52, 78), що відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд. Окрім того, за правилами ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач викликалася до суду шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади (а.с.84).З вищезазначеного, вбачається, що суд виконав свій обов`язок щодо повідомлення [PERSON] та він був належно повідомлений про дату та час розгляду справи. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Повідомлення про причину неявки в судове засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не подано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Встановлені судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідка та дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.04.2014 (а.с.10). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.01.2021, вбачається, що [PERSON] зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.12). Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.12.2016 (справа №711/8652/16-ц) шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано (а.с.14). Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.12.2016 (справа №711/8674/16-ц) стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Росава, Миронівського району, Київської області, офіційно не працюючого, проживаючого в [ADDRESS] , на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 03.10.2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.18). З довідки № 27417 від 05.07.2024 року виданої Канівським відділом державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вбачається, що згідно виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси №711/8674/16-ц, виданого 22.12.2016, про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 03.10.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, аліменти за період з 03.10.2016 по 01.02.2021 роки сплачувалися частково, з березня 2021 року не сплачувалися. Станом на 01.07.2024 борг по аліментах складає 230580,84 грн. (а.с.11). Відповідно до копії акту опитування сусідів, складеного 01.08.2024 та підписаного [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , останні підтвердили той факт, що в квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON] та її дочка [PERSON] . Батько [PERSON] не відвідує, не приймає участі у житті, догляді, спілкуванні та медичному обстеженні своєї доньки, яка є дитиною з інвалідністю (а.с.13). З копії посвідчення серії [NUMBER] та копії медичного висновку №3 від 10.01.2022, вбачається що [PERSON] , [INFO] є дитиною з інвалідністю віком до 18 років, підгрупи А та має діагноз: дитячий церебральний параліч (а.с.16,17). З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] , складеного виконавчим комітетом Черкаської міської ради як органу опіки та піклування, вбачається, що позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] є доцільним та таким, що відповідає якнайкращим інтересам дитини (а.с.73-76). З огляду вищезазначеного, суд приходить до висновку про ухилення від виконання відповідачем батьківських обов`язків, що є підставою відповідно до ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої, жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Згідно з ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків, як позбавлення батьківських прав. Згідно з ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. З огляду на зміст норми закону, зокрема п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли мати (батько) не просто не виконує свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст. 150 СК України. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, якщо вона (він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Ухилення від виконання обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм маралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 07.12.2006). Верховний Суд у постанові від 24.10.2018 по справі № 761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що [PERSON] жодних спроб на відновлення відносин зі своєю донькою не робив та самоусунувся від її виховання та утримання. Будь-яких доказів, які могли б спростувати вказані вище обставини відповідачем до суду надано не було, факти створення будь-ким перепон у спілкуванні відповідача зі своєю донькою судом не встановлені та відповідачем про такі не повідомлені, відповідач до служб у справах дітей з подібними заявами про створення йому перешкод у спілкуванні зі своєю дитиною не звертався. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток своєї доньки [PERSON] , [INFO] , не забезпечує її необхідним навчанням, медичним доглядом, вихованням та матеріальним забезпеченням, що в сукупності суд розцінює як ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину та займатись її вихованням. Свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини. В зв`язку з цим, суд вважає доведеними ті обставини, що відповідач тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує її необхідним навчанням, медичним доглядом, вихованням та матеріальним забезпеченням, тому суд приходить до висновку про самоусунення та ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. З огляду на вище зазначене позовні вимоги та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 1211,20 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 3 від 02.08.2024 (а.с.1). Оскільки вимоги позивача задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved