Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

26 вересня 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позовній заяві позивач зазначила, що шлюб з відповідачем було зареєстровано 07 червня 2017 року Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач є працездатним та має можливість заробляти кошти, є військовослужбовцем Збройних Сил України, однак добровільно кошти на утримання дитини не надає, а дитина є інвалідом та перебуває повністю на її утриманні. А тому, просить суд стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 14 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали подати до суду у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України\~відзив на позовну заяву. Відповідач [PERSON] 31 жовтня 2024 року отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 14 жовтня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, а тому суд вирішив розглядати справу за наявними матеріалами. Розгляд справи проводиться без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України \~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що\~шлюб\~між\~сторонами\~зареєстровано\~07 червня 2017 року Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про що складено відповідний актовий запис № 276 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не надає матеріальну допомогу позивачеві для належного утримання їх дитини. Дитина проживає з позивачем [PERSON] і перебуває на її утриманні, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання позивача та дитини, відповідно до яких останні зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до медичного висновку та довідки (а.с. 8-9) дитина сторін [PERSON] є інвалідом та потребує домашнього догляду. Позивачем зазначено, що відповідач [PERSON] не бере участі в утриманні та вихованні дитини, є військовослужбовцем ЗСУ. Доказів, що відповідач має інших утриманців та скрутне матеріальне становище, суду не надано. Таким чином, відповідач [PERSON] є працездатний, за інформацією позивачки є військовослужбовцем ЗСУ (що не спростовано відповідачем), інших утриманців не має, а тому має змогу надавати своїй дитині матеріальну допомогу, однак добровільно дану допомогу не надає. Згідно зі\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2024\~рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років складає 2563 грн (50% = 1281,50 грн). Оскільки відповідач [PERSON] не має жодних інших утриманців, є працездатною особою, то має забезпечити дитині не тільки мінімальний рівень життя, а достойний рівень, виходячи з принципу добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України). Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України\~мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками та проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~\~ 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, варто зазначити, що Європейський суд з прав людини зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" Case of HUNT v. UKRAINE, №31111/04, § 54). Оскільки відповідач [PERSON] не має жодних інших утриманців, є працездатною особою, є військовослужбовцем та отримує стабільний щомісячний дохід, а його дитина є інвалідом та потребує також домашнього догляду, то він має забезпечити дитині не тільки мінімальний рівень життя, а достойний рівень, виходячи з принципу добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України). За віком відповідач [PERSON] є працездатною особою, доказів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я станом на момент розгляду справи в суді, які б унеможливлювали сплату ним аліментів на утримання неповнолітньої дитини суду не подав, інших утриманців не має, то за таких обставин суд дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Однак варто зазначити, що доказів того, що відповідач має дохід, який надасть йому можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/3 від всіх видів заробітку\~(доходу) щомісячно, позивачем не надано. Також суд звертає увагу на те, що обов`язок шодо утримання неповнолітньої дитини лежить як на відповідачеві, так і на позивачеві. Крім того, позивач, заявляючи вимогу про стягнення аліментів на дитину саме у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, не обґрунтувала та не надала відповідних доказів за правилами\~статей 77-79 ЦПК України, хоча це є процесуальним обов`язком позивача при зверненні до суду з позовом. Доводи позивача про те, що дитина має інвалідність, а тому потребує постійного лікування, реабілітації, відповідного харчування та спеціальних засобів реабілітації та розвиваючих засобів, не є саме по собі підставою для стягнення з відповідача аліментів на її утримання в розмірі 1/3 від його доходу, з огляду на наступне. СК України\~виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Так, згідно зі статтею\~185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу статті\~185 СК України\~додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. У пунктах 18, 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3\~зазначено, що до передбаченої статтею\~185 СК України\~участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Водночас аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та ін. Таким чином, витрати на утримання дітей, зокрема на харчування, ліки, сезонний одяг та взуття, відносяться до тих матеріальних потреб дитини, які покриваються коштами на утримання дитини, а саме, аліментами, що мають винятково цільовий характер, спрямовані на утримання дитини, для забезпечення та створення належних умов для виховання та розвиток неповнолітньої дитини. Між тим, витрати пов`язані з лікуванням та реабілітацією неповнолітньої дитини, яка має інвалідність, відносяться до додаткових витрат, пов`язаних зі станом здоров`я дитини, для стягнення яких передбачено окремий порядок захисту прав. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому розмір аліментів необхідно визначити в розмірі 1/4 (однієї чверті) від всіх видів заробітку\~(доходу) боржника, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягувати з 26 вересня 2024 року та до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , повноліття. Такий розмір аліментів буде відповідати інтересам всіх учасників даних правовідносин та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до\~\~ст.\~191\~\~СК\~України\~ аліменти на\~\~дитину\~\~присуджуються\~\~за\~рішенням\~суду\~від\~дня\~пред`явлення\~позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Тому необхідно допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за\~ один місяць. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1211, 20 грн, від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивач була звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: partial