Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

Заявниця - [PERSON] звернулася до суду із даною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що вона є матір`ю [PERSON] , [INFO] , якого у лютому 2022 року, за призовом, призвано [INFO] - стрільцем-помічником гранатометника десантно-штурмового взводу 9 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмовий батальйон, а в березні 2022 року солдат [PERSON] прибув з ППД м. Миколаїв до складу сил та засобів, які беруть безпосередню участь у бойових діях та забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванню збройної агресії з 26.03.2023 року та з 27.03.2022 зарахований на котлове забезпечення. Сповіщенням сім`ї № 22 від 25.04.2022 року дружину [PERSON] - [PERSON] (заінтересована особа по справі) було повідомлено, що її чоловік солдат [PERSON] безвісті зник 17 квітня 2022 року під час виконання бойового завдання, в районі виконання завдань за призначенням, в ході ведення бойових дій в районі н.п. Ямполівка Донецької області. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16.05.2022 року, Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області 16.05.2022 року було зареєстроване кримінальне провадження за № 12022152050000459, за заявою [PERSON] , яка повідомила про зникнення свого сина - військовослужбовця в/ч [NUMBER] [PERSON] без вісті 17.04.2022 р. під час виконання бойового завдання, в районі виконання завдань за призначенням, в ході ведення бойових дій в районі н.п. Ямполівка Донецької області. Дане кримінальне провадження було кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України. 02.05.2023 року заявниця отримала лист від [INFO] , в якому повідомлялось, про те, що ними отримано відповідь за вх. №2229 від 28.04.2023 з військової частини [NUMBER] за підписом командира військової частини підполковника [PERSON] , стосовно безвісти зниклого військовослужбовця [PERSON] , 1980 року народження, де повідомляється що [PERSON] досі рахується як безвісти зниклий з 17.04.2022 року. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10.07.2023 року по справі №488/1616/23 [PERSON] , [INFO] , визнано безвісти відсутнім. Таким чином, викладені обставини дають підстави заявниці припустити загибель її сина [PERSON] та просити суд оголосити померлим [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Миколаєва, Корабельного району, Миколаївської області, Україна, померлим від дня вірогідної смерті, тобто [INFO] , в селі Ямполівка Донецької області, під час виконання бойового завдання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Днем смерті [PERSON] заявниця просить вважати [INFO] , а місцем його смерті - село Ямполівка Донецької області. Правовою метою оголошення померлим сина - [PERSON] заявниця зазначає необхідність державної реєстрації його смерті, отримання свідоцтва про смерть, та одноразової допомоги як члену сім`ї загиблого військовослужбовця, а також для подальшого оформлення спадщини, яка залишилась після його смерті. Поміж цього, заявниця зазначила, що [PERSON] понад десяти років перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Але більше десяти років як подружжя не проживають. [PERSON] проживав та був зареєстрований разом із заявницею за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання заявниця не з`явилася, надала заяви про розгляд справи у її відсутність, вимоги викладені у заяві підтримує у повному обсязі. Заінтересована особа: [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Заінтересовані особи: Корабельний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) та Військова частина [NUMBER] у судове засідання не з`явилися, були належним чином та своєчасно повідомлені про час та місце судового засідання, будь - яких заяв від них не надходило, причина їх неявки суду не відома. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення юридичної невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» було звернуто увагу суду на необхідність відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Так, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Згідно частин третьої-четвертої статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Водночас пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема: - встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); - визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Як вбачається з постанови Верховного суду у справі № 506/358/22 (провадження № 61-7094св23) від 28 лютого 2024 року за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). Як вбачається зі змісту заяви [PERSON] про оголошення фізичної особи померлою, заявниця просить суд оголосити її сина - [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Миколаєва, Корабельного району, Миколаївської області, Україна, померлим від дня вірогідної смерті, тобто [INFO] , в селі Ямполівка Донецької області, під час виконання бойового завдання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації Надані заявницею докази у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть [PERSON] , [INFO] , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть переконливо свідчити про смерть останнього. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про оголошення фізичної особи померлою є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Outcome: approved