Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування позову зазначає, що 15.12.2000 року між її покійним чоловіком [PERSON] та [PERSON] , який діяв від свого імені, а також від імені неповнолітнього [PERSON] , на підставі рішення органу опіки та піклування Южноукраїнського міськвиконкомом, та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомості по [ADDRESS] , договір в цей же день було зареєстровано Українською товарною біржою в журналі реєстрації біржових угод за № 86264. Зобов`язання по цьому договору сторонами було виконано в повному обсязі: [PERSON] сплатив [PERSON] та [PERSON] оговорену суму - 12000 грн, а вони віддали йому документи на квартиру та ключі від неї. Після чого [PERSON] 22.02.2000 року зареєстрував за №98 право приватної власності на вказану квартиру в Державному комунальному підприємстві БТІ м.Южноукраїнськ, про що свідчить напис на Договорі. [INFO] [PERSON] помер. У даний час виникло питання щодо оформлення спадщини до складу якої також входить і квартира придбана покійним за вищевказаним Договором. Для цього потрібно надати витяг про реєстрацію права власності на квартиру з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Але, так як вказаний договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріально, то він не являється документом, що підтверджує право власності на квартиру. Однак, нотаріально посвідчити договір немає можливості, оскільки одна із сторін договору [PERSON] (покупець) на даний час помер, а місце проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (продавці) їй невідоме. У судове засідання сторони не з`явились. Позивач [PERSON] звернулась з заявою, у якій просить розглянути справу без її участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] причину неявки суду не повідомили, про день, місце та час розгляду справи сповіщені вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання, на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому\~ст. 128 ЦПК України. На підставі ч.2\~\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно\~\~ч.4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що відповідачі про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначила у заяві. За такого суд вважає можливими ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 15.02.2000 року [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] від імені [PERSON] , [PERSON] уклали договір купівлі-продажу нерухомості на квартиру за адресою: [ADDRESS] , який був зареєстрований Українською товарною біржею, за №86264 від 15.02.2000 року (а.с. 8-9) Як вбачається зі свідоцтва про одруження [NUMBER] від 21.06.1970 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, внаслідок якого позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.05.2017 року [PERSON] помер [INFO] . Стаття 9 Житлового Кодексу України\~вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. Відповідно до п.2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст.ст.\~57,\~58 Конституції України,\~ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п.4 Прикінцевих і\~перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01.01.2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Договір купівлі-продажу від 15.02.2000 року укладено сторонами під час дії\~Цивільного кодексу Української РСР 1963 року\~(далі\~ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири (житлового будинку), якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно\~ст. 47 цього Кодексу, недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Приписами\~ст. 224 ЦК УРСР\~встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. При укладанні договору купівлі-продажу від 15.02.2000 року сторони керувались ч.2\~ст.15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. У відповідності до ч.2\~ст. 47 ЦК УРСР\~та п.4 Постанови\~\~Пленуму\~\~Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. В укладеному 15.02.2000 року договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови договору. Усі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору не оскаржено і ніким не оспорюється. Відповідно до ч.2\~ст. 220 ЦК України\~(2003), якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У зв`язку з тим, що сторони за договором купівлі-продажу нерухомого майна повністю виконали свої обов`язки по цьому договору, однак не мають можливості його нотаріально посвідчити, то суд вважає необхідним вказаний договір визнати дійсним. Так як договір купівлі-продажу нерухомого майна є правочином, тому суд вважає що [PERSON] на законних підставах набув право власності на нерухоме майно квартиру за адресою: [ADDRESS] , а тому позов в частині визнання договору купівлі-продажу дійсним, підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, вимог щодо розподілу судових витрат позивачем не заявлялось, а тому витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи, покладаються на позивача.

Outcome: approved