Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якої на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1209872 від 20 вересня 2024 року діє адвокат Мезін Віталій Вікторовича, звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, в якій просить визначити [PERSON] , [INFO] , достатній додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог з урахуванням наданих уточнень представник [PERSON] вказав, що [INFO] померла [PERSON] , про що Нововодолазькою селищною радою Харківської області складений відповідний актовий запис. Позивач була хрещеницею померлої [PERSON] , яка за життя склала заповіт, яким заповіла земельну ділянку площею 3.55 га, кадастровий номер 6324283000:01:000:0184, розташованої на території Ордівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, та належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а також все своє майно, де б таке не було та з чого воно не складалося й на що вона за законом матиме мати право [PERSON] . Як вказав представник позивача, за життя [PERSON] не повідомляла [PERSON] про складання на її ім`я заповіту. Крім того, позивач не була повідомлена й нотаріусом, що на її ім`я є заповіт. У зв`язку з тим, що [PERSON] не знала й не могла знати про наявність заповіту, тому остання в шестимісячний термін з дня смерті [PERSON] не звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Після сплину незначного часу, а саме одного місяця після закінчення строку для звернення з заявою про прийняття спадщини, позивач випадково перебираючи речі померлої та здійснюючи прибирання в її будинку, знайшла заповіт та дізналась про те, що померла склала заповіт на користь позивача. Заповіт та оригінали документів на землю також були знайдені в речах померлої. При зверненні [PERSON] до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Туревської С. О. з питань оформлення спадкових прав, останній було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки за даними матеріалів спадкової справи № 84/2024, [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] , не прийняла, заяву про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] до нотаріальної контори на протязі строку встановленого для прийняття спадщини не подала та зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не була зареєстрована, а отже спадщину після смерті [PERSON] не прийняла. На обґрунтування позову як на поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, сторона позивача вказала, що [PERSON] не знала про наявність заповіту, складеного спадкодавцем на її ім`я, тому звернулась до нотаріуса не вчасно, пропустивши шестимісячний строк на три дні. Представник позивача просив визначити для позивача достатній додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідачем, НОВОВОДОЛАЗЬКОЮ СЕЛИЩНОЮ РАДОЮ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, відзиву на позовну заяву [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, у відповідності до приписів статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, до суду надано не було. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 26 вересня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 06 жовтня 2024 року витребувано від приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Туревської Світлани Олександрівни належним чином завірену копію спадкової справи № 84/2024, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 25 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за позовом [PERSON] до НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини судом не вживалось. Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за її відсутності не надала, однак скористалась правом, наданим частиною 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, щодо участі у судовому процесі через представника адвоката Мезіна Віталія Вікторовича. Уповноважений представник позивача адвокат Мезін Віталій Вікторович у судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, 24 грудня 2024 року представник позивача адвокат Мезін Віталій Вікторович звернувся на адресу суду з клопотанням, що було зареєстроване за вхідним № 8946/24-вх., відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі, просив суд розгляд справи провести за його відсутності та відсутності позивача. Уповноважений представник НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у судове засідання теж не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно у відповідності до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, голова НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ Олександр Єсін направив на адресу суду заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 8330/24-вх. від 26 листопада 2024 року, відповідно до якої просив розгляд справи здійснювати без участі їх представника, зазначивши, що проти задоволення позову [PERSON] не заперечують. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно приписів\~пункту 1\~частини 3\~статті 223\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача та відповідача, свідчать відповідні заяви, що подані їх представниками та долучені до матеріалів справи. Отже, приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови для реалізації учасниками справи, своїх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді, враховуючи, відсутність підстав для визнання їх явки обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи, що наведені у позовній заяві, здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1\~статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно зі статтею 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень часини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Положеннями частини 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року по справі № 9-\-зп). Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. [INFO] у віці 86 років у місті Харкові померла [PERSON] , [INFO] , про що 13 лютого 2024 року Нововодолазькою селищною радою Харківського району Харківської області складений відповідний актовий запис № 51 та видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). При цьому, спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). За життя [PERSON] визначила своїх спадкоємців шляхом складання заповіту. Так, згідно змісту заповіту, складеного 17 січня 2020 року та посвідченого державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т. М., зареєстровано в реєстрі за № 8, [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження, а саме: належну їй земельну ділянку площею 3.55 га, кадастровий номер 6324283000:01:000:0184, яка розташована на території Ордівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Нововодолазькою державною нотаріальною конторою Харківської області 16 вересня 2009 року за реєстровим № 2513; належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в [ADDRESS] , а також все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день своєї смерті та на що за законом буде мати право, заповіла [PERSON] , [INFO] . Вказаний заповіт був складений і підписаний в приміщенні Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області за адресою: Харківська область, селище міського типу Нова Водолага, вулиця Донця Григорія, будинок № 6, у двох примірниках, один з яких залишається на зберіганні у справах Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області, а другий видається заповідачу. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти /спадкові договори) № 78368188, сформованої 16 вересня 2024 року та наданої приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Туревською С. О., вищезазначений заповіт є чинним, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 65362657 (у реєстрі нотаріальних дій за № 8), посвідчений 17 січня 2020 року Нововодолазькою державною нотаріальною конторою Харківської області. Положеннями статті 1221 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із копії довідки № 19-58/117, наявної в матеріалах спадкової справи, виданої 16 вересня 2024 року Новоселівським старостинським округом № 6 Нововодолазької селищної ради Харківської області, встановлено, що померла [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Знята з реєстрації місця проживання 06 лютого 2024 року. На момент смерті [PERSON] за даною адресою була зареєстрована одна, проживала одна. Як свідчать наявні в матеріалах справи докази, 16 вересня 2024 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Туревської С. О. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] . Перевіривши матеріали\~спадкової справи\~№ 84/2024,\~заведеної 16\~вересня 2024\~року після\~смерті [INFO] [PERSON] ,\~що були\~направлені на\~адресу суду\~відповідно до\~ухвали про\~витребування доказів\~приватним нотаріусом\~Харківського районного\~нотаріального округу\~Харківської області\~ Туревською\~С.\~О.\~листом від\~04\~листопада 2024\~року №\~1384/02-14,\~що надійшли\~на адресу\~суду 08\~листопада 2024\~року та\~зареєстровані за\~вхідним №\~7940/24-вх.,\~встановлено,\~що спадкова справа, номер у спадковому реєстрі № 72985106, номер у нотаріуса 84/2024, зареєстрована у приватного нотаріуса\~Харківського районного\~нотаріального округу\~Харківської області\~Туревської С.\~О. 16 вересня 2024 року на підставі заяви позивача по справі [PERSON] , поданої 16 вересня 2024 року й зареєстрованої у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 247. Згідно матеріалів спадкової справи № 84/2024 встановлено, що інших спадкоємців, які б фактично прийняли спадщину, або зверталися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини або з заявою про відмову від прийнятті спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не має. Також, судом не встановлено осіб, які б відповідно до приписів статті 1241 Цивільного кодексу України мали право на одержання обов`язкової частки у спадщині після смерті [PERSON] . До складу\~спадкового майна,\~яке залишилось\~після смерті\~ [PERSON] входять\~земельна ділянка\~площею 3.55\~га,\~кадастровий номер\~6324283000:01:000:0184,\~яка розташована\~на території\~Ордівської сільської\~ради Нововодолазького\~району Харківської\~області для\~ведення товарного\~сільськогосподарського виробництва,\~що належала\~померлій на\~підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Нововодолазькою державною нотаріальною конторою Харківської області 16 вересня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2513. Як встановлено в ході судового розгляду справи, 19 вересня 2024 року за вихідним № 1238/02-31 приватним нотаріусом Харківського районного нотаріальною округу Харківської області Туревською С. О.., винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, через те, що остання у встановлений законом шестимісячний строк не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не була зареєстрована. При вирішенні даного спору суд виходить з приписів статті 1233 Цивільного кодексу України, яка регламентує, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною 1 статті 1235 Цивільного кодексу України. Положеннями частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України\~визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 Цивільного кодексу України). Положеннями статті 1270 Цивільного кодексу України обумовлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Оскільки з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] із померлою (спадкодавцем) [PERSON] були зареєстровані за різними адресами, позивач повинна була подати нотаріусу впродовж шести місяців з дня смерті спадкодавця заяву про прийняття спадщини за заповітом, проте вказаних дій не вчинила. Відповідно до правил, обумовлених частинами 1 та 3 статті 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємиць протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як свідчить тлумачення частини 3 статті 1272 Цивільного кодексу України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Правила наведеної норми права про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував своє право на прийняття спадщини через, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 459/2973/18 (провадження № 61-12504св21) зазначено, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61?21447св19). При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Суд також бере до уваги, що Пленум Верховного Суду України у пункті 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З урахуванням наведеного вище, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Разом із тим, частиною 1 статті 56 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. При цьому, виходячи зі змісту статей\~34, 37 та 59 наведеного Закону України, нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування посвідчують правочини, якими, зокрема є й заповіт, складаючи їх у двох примірниках, один з яких залишається у справах нотаріуса або виконавчому комітеті сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, а другий\~надається заповідачеві. Про те, що заповіт [PERSON] було складено саме таким чином, тобто у двох примірниках, один з яких зберігається у справах Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області, а другий видавався заповідачу, безпосередньо відображено у заповіті, посвідченому 17 січня 2020 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т. М. З наведеного можна зробити висновок про те, що [PERSON] копію заповіту [PERSON] , складеного на її користь, не отримувала, й відомості, які б спростовували цю інформацію, суду не надані, а тому є підстави вважати, що позивач впродовж шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, тобто смерті заповідача, не знала про його існування. Також суд бере до уваги, що приписи статті 63 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» покладає на нотаріуса або в сільських населених пунктах - посадову особу органу місцевого самоврядування, уповноважену на вчинення нотаріальних дій, зобов`язання, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, а також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Крім того,\~пунктами 1.2\~та 2.2\~глави 10\~розділу ІІ\~«Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України»,\~затвердженого наказом\~Міністерства юстиції\~України №\~296/5\~від 22\~лютого 2012\~року (далі\~ Порядок)\~обумовлено,\~що при зверненні\~спадкоємця у\~зв`язку з\~відкриттям спадщини\~нотаріус з`ясовує\~відомості стосовно\~факту смерті\~спадкодавця,\~часу і\~місця відкриття\~спадщини,\~кола спадкоємців,\~наявності заповіту,\~наявності спадкового\~майна,\~його складу\~та місцезнаходження,\~необхідність вжиття\~заходів щодо\~охорони спадкового\~майна. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту, крім випадків, передбачених підпунктом 2.5 цього пункту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (пункт 3.2\~\~глави 10 розділу II Порядку). Пунктом 3.16 глави 10 розділу II Порядку передбачено, що суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкодавця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття\~\~спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19), від 21 вересня 2020 року у справі № 130/2517/18 (провадження № 61-14962св19). Також слід зазначити, що необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування). Такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24). Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку про те, що позивач, [PERSON] , не будучи спадкоємцем за законом першої черги, впродовж встановленого законом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини не прийняла її з об`єктивних причин, викликаних відсутністю відомостей про наявний заповіт, складений на її користь, а тому можливо вказати, що строк для прийняття спадщини нею пропущений з поважних причин та є незначним. Так, часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] та зверненням [PERSON] до нотаріусу склав один місяць та 10 днів (з 06 серпня 2024 року по 16 вересня 2024 року), а звернення до суду мало місце 23 вересня 2024 року. Крім того, суд бере до уваги, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, інших осіб, які б в установлений законом порядку прийняли спадщину після смерті [PERSON] , не встановлено. Суд зазначає, що вирішуючи спір у спадкових справах, зокрема, щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід врахувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та дотримання принципу пропорційності між застосованим заходом і переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, суд бере до уваги висновок щодо незначного часового проміжку між закінченням строку для прийняття спадщини та звернення до суду з відповідним позовом зроблений Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц (провадження № 61-26164св18). У цій постанові Верховний Суд зазначив, що принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Аналогічний висновок відносно можливості визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини через незначений часовий проміжок між закінченням строку для прийняття спадщини та звернення до суду з відповідним позовом зроблений Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постановах від 08 липня 2021 року у справі № 644/4393/20 (провадження № 61-5188св21) та від 16 серпня 2023 року у справі № 758/13293/18 (провадження № 61-13061св22). Слід також зауважити, що спадщина після померлої [PERSON] на даний час залишилась відкритою та ніким не прийнята, відемурлою у відповідності до приписів статті 1277 Цивільного кодексу України не визнана, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом, яка звернулась для оформлення спадкових прав, інших спадкоємців, у тому числі за законом, які б в установленому законом порядку прийняли спадщину, судом не встановлено, а сам по собі факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування. Крім того, з аналізу приведених вище норм Цивільного законодавства України необхідно дійти висновку, що, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини із поважних причин, закон гарантує йому право для звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Відтак, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши в силу положень статей 76 80 Цивільного процесуального кодексу України надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що оскільки позивач в інший спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, строк звернення до нотаріальної контори не дотриманий позивачем з поважної причини, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, інших спадкоємців, які в установлений законом строк та порядок прийняли б спадщину після смерті [PERSON] не встановлено, відповідач проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує, а часовий проміжок між закінченням встановленого шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини та зверненням до нотаріуса й у подальшому до суду є незначним, тому наявні усі підстави для задоволення позову у повному обсязі та визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом тривалістю у три місяця з дня набрання даним рішенням законної сили. Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України\~з урахуванням положень частин 1 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України за якими суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог; при цьому, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки питання відшкодування судових витрат під час звернення до суду з позовом [PERSON] до НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, не порушувалось, процесуальне рішення з вказаного питання судом не приймається. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved