Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

КП «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів на користь підприємства заборгованість за послуги з теплопостачання в розмірі 69 427,22 грн. та судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Однак, в порушення приписів чинного законодавства своїх обов`язків щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання належним чином не здійснюють, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість за період з 01.12.2016 року по 29.02.2024 року у розмірі 69\~427,22 грн. Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути виниклу заборгованість з відповідачів, а також стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 25.04.2024 вищевказану цивільну справу передано для розгляду до Жовтневого районного суду м. Харкова. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.05.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.08.2024 задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Зудер`янц В.В. про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.08.2024 вищевказану цивільну справу передано на розгляд до Комінтернівського районного суду м. Харкова за підсудністю. Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.09.2024 справу передано для розгляду судді Чайка І.В. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.09.2024 прийнято до розгляду вищевказану цивільну справу. 19.11.2024 від представника відповідача [PERSON] адвоката Зудер`янц В.В. через систему Електронний суд надійшли письмові пояснення по справі, в яких зазначила, що не погоджується з вимогами заявленими позивачем. Зазначила, що 12.06.2020 між відповідачами було укладено договорі дарування вищевказаної квартири, відповідно до якого відповідач [PERSON] передав безоплатно у власність відповідачці [PERSON] вищевказану квартиру. В травні 2021 року [PERSON] повідомила [PERSON] про необхідність звільнити вищевказану квартиру з метою відчуженні її третім особам. 13.08.2021 [PERSON] повертаючись додому не зміг потрапити до квартири, оскільки [PERSON] були змінені замки вхідних дверей. [PERSON] повідомила, що вищевказана квартира є її власністю, двері не відчинила, речі, документи, грошові кошти н повернула. В подальшому [PERSON] було подано заяву до поліції за фактом незаконного виселення та позбавлення житла. Станом на 21.04.2023 року [PERSON] знятий з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою. З 14.08.2021 по теперішній час [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, відповідно не є споживачем послуг. Враховуючи все вищевикладене, просила застосувати наслідки позовної давності та солідарно стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за період з 03.04.2017 по 14.08.2021 року. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Представник відповідача [PERSON] адвокат Зудер`янц В.В. в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про слухання справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Частиною 1статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні від 18.04.2024 року відповідач по справі [PERSON] був зареєстрований у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] з 20.01.1993 та відповідно був знятий з реєстрації 21.04.2023 року, а тому був споживачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надаються КП "Харківські теплові мережі" у вищевказаний період часу. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.04.2021, 12.06.2020 право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до ст. ст. 13, 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання віднесено до комунальних. Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (які діяли на час виникнення спірних правовідносин) (надалі Правил) споживачі зобов`язані оплачувати комунальні послуги. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно абз. 3 ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р в справі №751/3840/15-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи встановлено, що відповідач належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг не виконувала, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за надані послуги з 01.12.2016 року по 29.02.2024 року у розмірі 69 427,22 грн. Розмір заборгованості підтверджується наданою до суду відомістю про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання. П.2 Правил передбачає, що опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас. Як вбачається з відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання опалювальна площа квартири [ADDRESS] зазначена 66,7 кв.м., ос/рах. [NUMBER] , споживач [PERSON] . Відповідно до п.21 Правил у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Положеннями пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону передбачено, що споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає передбачений пунктом 5 частини другої статті 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною третьою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону відповідачі як споживачі зобов`язані оплатити спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином і в установлений строк, згідно ст. 525 цього Кодексу, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. КП «ХТМ» своєчасно та у належній якості надає послуги з централізованого теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , протилежного відповідачами не доведено. Надана позивачем відомість про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу суд визнає належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом на підтвердження існування у відповідачів заборгованості за послуги теплопостачання (опалення та підігрів води) саме у зазначеному у даному розрахунку розмірі. Відповідачами не було надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті комунальних послуг, власного розрахунку наявної заборгованості або ж доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати наданих житлово-комунальних послуг. У матеріалах справи відсутні докази про не надання послуг постачання теплової енергії відповідачам, також не встановлено, що послуги надавав інший постачальник. В даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія ч.2\~ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З наданого представником відповідача відзиву вбачається , що відповідач [PERSON] фактично заявляє про застосування щодо позовних вимог наслідків пропуску строку позовної давності. Так,загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Позивачем та його представником до суду не подано заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Так, враховуючи, що з 12.03.2020 року з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину, а отже позовні вимоги з 01.12.2016 до 01.04.2017 року заявлені поза межами строку позовної давності. Крім цього, як встановлено вище, відповідач [PERSON] у квартирі де виникла заборгованість був зареєстрований з 20.01.1993 по 21.04.2023 року, та був власником цієї квартири до моменту укладення договору дарування, тобто до 12.06.2020 року, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне стягнути з останнього заборгованість за період з 01.04.2017 по 12.06.2020 в розмірі 28691,68 грн. Також, судом встановлено, що відповідач [PERSON] в період виникнення заборгованості з 12.06.2020 по дату виниклої заборгованості, тобто до 29.02.2024 була власником квартири, де виникла заборгованість, тому суд вважає за необхідне стягнути з останньої заборгованість за період з 22.04.2023 по 29.02.2024 року в розмірі 6489,88 грн. Що стосується заборгованості виниклої за період з 13.06.2020 по 21.04.2023 в розмірі 29571,32 грн., суд приходить до висновку, що вказана заборгованість підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] , оскільки відповідач [PERSON] у вищевкавзаний період був зареєстрований у квартирі де виникла заборгованість, а доказів того, що він не проживав в квартирі та не користувався послугами, які були надані КП « Харківські теплові мережі» суду не надано. Крім того відповідач [PERSON] у вказаний період була власником квартири де виникла заборгованість, а отже несе солідарну відповідальність за отримання комунальних послуг. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги КП "Харківські теплові мережі" підлягають частковому задоволенню. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial