Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

Заяви та клопотання, інші процесуальні дії. 29.04.2024 [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із зазначеним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Грегуль О. позов [PERSON] передано на розгляд Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Цитульського В.І. від 14.08.2024 відкрито загальне позовне провадження. 12.12.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Стислий виклад позиції позивача. 17.08.2013 між сторонами спору укладено шлюб. [INFO] у шлюбі народився син [PERSON] . 29.05.2023 шлюб між сторонами розірвано. Приблизно з 01.06.2023 син проживає у м. Києві із батьком. На початку вересня 2023 року відповідач виїхала до Канади. Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.11.2023 місце проживання сина визначено з батьком. З кінця зими 2024 року відповідачка припинила цікавитися дитиною та сплачувати кошти на його утримання. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги просив їх задовольнити, зазначив ,що мати не цікавилася дитиною ще будучи в Україні, в [PERSON] сина брати не хотіла, із сином не спілкується. Визнав що мати надсилала грошові кошти на утримання сина, останній транш ним було повернуто. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач відзиву не подав. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позову з підстав відсутності виключних обставин, необхідних для позбавлення батьківських прав. Зазначив, що взяти дитину із відповідачем заборонив позивач. Він також перешкоджає у спілкуванні відповідачу із дитиною. Фактичні обставини встановлені судом. 17.08.2013 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Після шлюбу прізвище обох із подружжя визначено як « [PERSON] ». [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2023 у справі №932/1660/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно акту обстеження умов проживання, складеного Головним спеціалістом Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації 25.10.2023 [PERSON] проживає у м. Києві разом із батьком [PERSON] , дитині створено належні умови для проживання. Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.11.2023 визначено місце проживання [PERSON] разом із батьком. Місце проживання позивача та сина [PERSON] зареєстровано разом із батьком з 05.12.2023. [PERSON] навчається у школі І-ІІІ ступенів №313, з поглибленим вивченням інформаційних технологій Деснянського району міста Києва, зі школою контактує батько, мати успішністю дитини не цікавиться. Викладене підтверджується довідками навчального закладу. Згідно довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Десняньского району м. Києва від 01.04.2024 на прийом до лікаря з дитиною [PERSON] приходить батько, мати з дитиною не з`являлася. Згідно довідки ГО «Дитячий фізкультурно-оздоровчий центр «Якара» від 22.04.2024 [PERSON] тренується у вказані громадській організації, його приводить та забирає батько. Долучені позивачем заяви [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суд не приймає до уваги, оскільки пояснення осіб про відомі їм обставини можуть бути враховані судом лише у випадку їх допиту в судовому засіданні під присягою. Згідно довідки від 19.10.2023 у позивача відсутні протипоказання для опіки та піклування. Також позивачем долучено витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо відповідачки. Місце проживання відповідача [PERSON] зареєстровано по [ADDRESS] . Згідно висновку від 29.11.2024 Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] . Висновок ґрунтується на тому, що дитина проживає з батьком у м. Києві, життєдіяльність дитини повністю забезпечує батько, тоді як мати дитини виїхала до Канади та не бере участі у житті сина. У висновку вказані пояснення матері про те, що вона виїхала до Канади із старшим сином задля безпеки. Молодшого сина не дозволив забрати батько. На даний час вона не має можливості приїздити до України оскільки планує отримати документи на право постійного проживання у Канаді, після чого вона планує приїхати за дитиною. З дитиною їй не дає спілкуватися батько. Згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 29.11.2024 [PERSON] виїхала з України 04.09.2023 та не поверталася. Представником відповідача долучено платіжні інструкції про надсилання відповідачем грошових коштів позивачу, факт надсилання коштів на утримання дитини частково визнав позивач. За подання позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 1\~211,20 грн. Норми застосовані судом. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30.06.2020 у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11) Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі №402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02.12.2020 у справі №180/1954/19, від 13.11.2020 у справі №760/6835/18, від 09.11.2020 у справі №753/9433/17, від 02.11.2020 у справі №552/2947/19, від 13.03.2019 в справі №631/2406/15-ц та у постанові від 24.04.2019 у справі №300/908/17. Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (див. постанову Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №53/2025/19). У постанові Верховного Суду від 04.04.2024 у справі №53/449/20 зазначено, що «…сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини». Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами ч.3 ст.180 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Висновки суду. Мотиви позову зводяться до того, що батько з дитиною в кінці 2023 року, після розірвання шлюбу, переїхали жити до м. Києва де вихованням сина займається виключно батько. Мати виїхала до Канади, не займається вихованням сина, а з кінця зими 2024 року не спілкується з ним. На вказаних підставах ґрунтується висновок органу опіки та піклування. Разом із тим відповідач заперечувала проти визначення місця проживання із позивачем, вказувала що він заборонив їй забрати дитину до Канади та що вона має намір повернутися за дитиною після оформлення документів на проживання. Місце проживання відповідача унеможливлює виконання нею батьківських обов`язків в частині забезпечення відвідування сином школи, лікаря та гуртків в Україні. Позивачем не доведено того факту, що відповідач уникає спілкування з сином, а органу опіки та піклування відповідач повідомляла про чинення позивачем перешкод у такому спілкуванні. Також встановлено, що відповідач перераховувала кошти на утримання сина до моменту повернення таких коштів позивачем. Відтак не встановлено винної поведінки відповідача, свідомого нехтування нею своїми обов`язками. Суд також звертає увагу на невеликий термін роздільного проживання матері та дитини, при цьому враховує що сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. При цьому не встановлено що батьківські права становлять реальну загрозу для благополуччя дитини, а ситуація не може змінитися на краще. Доводи позивача про небажання дитини спілкуватися з матір`ю не ґрунтуються на негативному впливі матері на дитину та є недоведеними. Тому відхиляються судом. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову. Зважаючи на наявність спору щодо утримання матір`ю дитини та виходячи з інтересів дитини суд вважає правильним стягнути із відповідача аліменти у тому розмірі, що визначив позивач. Судовий збір за вимогою про позбавлення батьківських прав не підлягає відшкодуванню позивачу. Законодавчих норм, які б давали право суду стягувати судовий збір з відповідача в користь держави за вимогою про стягнення аліментів не має.

Outcome: partial