Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

[PERSON] 28 серпня 2024 року звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] , зареєстрованого 06 листопад 2011 року виконавчим комітетом Небратської сільської ради Бородянського району Київської області, актовий запис № 3 та позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно їхньої малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог зазначив, що у позивача зникли почуття любові і поваги до відповідача, стосунки не підтримують тривалий час, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Шлюб існує формально. На думку позивача, за таких обставин подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. З 2022 року відповідач проживає з іншим чоловіком, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, з дочкою не спілкується, не цікавиться її життям, потребами та навчанням. Вихованням доньки не займається, належної уваги не приділяє, участі у житті дитини жодним чином не приймає. Суд ухвалою від 10 вересня 2024 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, зобов`язав орган опіки і піклування Бородянської селищної ради Київської області надати висновок щодо розв`язання спору, а саме: про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки відносно малолітньої доньки. Суд ухвалою від 28 листопада 2024 року закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду на 13 січня 2025 року о 14 год 00 хв. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечила. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю відповідачки, повідомила суду, про те що [PERSON] має залежність від азартних ігор, що стало причиною про зняття її з реєстрації за місцем проживання. Малолітньою донькою не цікавиться, уваги дитині не приділяє, вихованням дитини займається її зять [PERSON] . Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування для врахування під час прийняття рішення. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та таким, що їх необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 06 листопада 2011 року зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бородянського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 3 (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ). Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка « [PERSON] », дружини « [PERSON] ». У шлюбі народилася дитина: донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). Як зазначив позивач, а відповідач не заперечила, між подружжям зникли почуття любові і поваги, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Шлюб існує формально. Відповідачка вже перебуває в стосунках з іншими чоловіком. Примирення подружжя не можливе. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина перша статті 110 Сімейного кодексу України). За приписами статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині розірвання шлюбу необхідно задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. У разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (частина друга статті 114 Сімейного кодексу України). Щодо позбавлення батьківських прав, суд зазначає таке. У зареєстрованому шлюбі, у сторін [INFO] народилася дочка - [PERSON] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане Бородянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 24 листопада 2017 року, актовий запис № 346). Батьками дитини записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . З 2022 року відповідачка покинула чоловіка і дитину, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо своєї доньки, не цікавиться та участі у житті дитини жодним чином не приймає. Відповідачка написала заяву, що вона відмовляється від своєї дитини, малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , не заперечує щоб донька проживала разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Заява посвідчена приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Микитенко Н.С. за № 1453 17 липня 2024 року. Дитина проживає разом з батьком у будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] на праві приватної власності (Акт встановлення фактичного місця проживання від 16 липня 2024 року, складений старостою села Нове Залісся Приходько І.М.). Як вбачається з довідки від 10 липня 2024 року № 17 [PERSON] відвідує Новозаліський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу «Веселка» з 01 вересня 2020 року. Батько приймає активну участь у вихованні дитини, часто приводив і забирав доньку із закладу та виконував всі поради вихователя. Відповідно до довідки від 12 липня 2024 року № 371 позивач з 12 грудня 2019 року проходить службу в Службі державної охорони, перебуває на посаді контролера ІІ категорії 5 відділення 1 взводу охорони 5 підрозділу охорони територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області. Відповідно до характеристики Новозаліського старостівського округу № 7 Бородянської селищної ради Бучанського району Київської області від 17 липня 2024 року № 01-48-128 позивач за місцем проживання характеризується позитивно, виховує малолітню дочку. Згідно із висновком Служби у справах дітей Бородянської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Бородянської селищної ради від 18 листопада 2024 року № 2216 є доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток , забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із частиною четвертою статті 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Частиною другою статті 166 Сімейного кодексу України визначено, що особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. З урахуванням наведеного та інтересів малолітньої дитини, суд визнає, що факт свідомого ухилення матері [PERSON] від виконання покладених на неї законом батьківських обов`язків щодо виховання дитини [PERSON] , оскільки відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, не спілкується з донькою є доведеним. Таким чином, після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved