Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Таргоній В.М. звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю розмірі 300 000 гривень. Позов мотивує тим, що 28.05.2024р. біля станції Фундукліївка на перегоні Фундукліївка-Косари в смт. Олександрівка Кіровоградської області електропоїзд скоїв наїзд на гр. [PERSON] , [INFO] , який внаслідок цього від отриманих травм помер. Внаслідок смерті [PERSON] його матері спричинено моральну шкоду. З урахуванням наведеного вище, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивачка оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті у розмірі 300 000 гривень. Просить позов задовольнити. 23.09.2024 року ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області прийнято дану цивільну справу до свого провадження та розпочато здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду задоволено клопотання позивача про витребування доказів у справі. 09.10.2024 року від Акціонерного товариства «Українська залізниця» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту відзиву вбачається, що 28.05.2024 поїзд скоїв наїзд на [PERSON] , внаслідок чого останній помер від отриманих травм. 29.05.2024 відомості щодо даного факту були внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №12024250350000484 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України та розпочате досудове розслідування. Постановою слідчого від 29.06.2024 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під №12024250350000484 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Як було встановлено у ході досудового розслідування та зазначено у постанові про закриття кримінального провадження, що 28.05.2024 о 22 год 06 хв електропоїзд [NUMBER] сполученням Знам`янка - ст. ім. Т.Шевченка ЕР9п №377 рухаючись по непарній колії перегону Фундукліївка-Косари під керуванням машиніста [PERSON] скоїв наїзд на пішохода [PERSON] який перебував біля залізничної колії у не передбаченому для цього місці в момент під`їзду електропоїзда. Машиніст побачив людину що рухалася вздовж колії, подав сигнал великої гучності та перемикаючи світло прожектора із тьмяного на яскравий, при під`їзді блище людина раптово вийшла на колію, в цей час застосував екстрене гальмо в електропоїзді продовжуючи подавати сигнал великої гучності, однак попередити наїзд на людину не вдалося. Внаслідок отриманих травм чоловік помер. Відповідач також зазначив, що потерпілий умисно йшов поряд залізничної колії, а потім при під`їзді електропоїзда раптово вийшов на колію. Відповідно до акту службового розслідування від 10.06.2024 громадянин [PERSON] порушив п.п.2.2, 2.3, 2.5 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54, які визначають вимоги щодо безпеки громадян при користуванні послугами залізничного транспорту, знаходженні на території та об`єктах залізничного транспорту. Враховуючи також, що [PERSON] мав тяжкий ступінь алкогольного сп`яніння, відповідач просить відмовити в задоволенні позову. 28.11.2024 ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 02.01.2025 на виконання ухвали суду від 23.09.2024 від слідчого відділу ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області надійшли матеріали кримінального провадження №12024250350000484 від 29.05.2024. Позивачка в судове засідання з`явилася, позов підтримала. Пояснила, що її син [PERSON] загинув в результаті скоєння на нього наїзду електропотягом на станції Косари. Із сином вона проживала однією сім`єю, внаслідок смерті сина зазначала моральної шкоди, смерть сина є невідворотною і непоправимою втратою, просила позов задовільнити в повному обсязі. Представник позивача адвокат Таргоній В.М. підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 21.10.2024 надав до суду заяву в якій просив судовий розгляд проводити без участі представника залізниці. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Судом встановлено, що 28.05.2024р. біля станції Фундукліївка на перегоні Фундукліївка-Косари в смт. Олександрівка Кіровоградської області електропоїзд скоїв наїзд на гр. [PERSON] [INFO] , який внаслідок цього від отриманих травм помер. Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 03.06.2024 [PERSON] [INFO] помер [INFO] . В матеріалах справи містяться документи, які підтверджують родинний зв`язок позивачки із загиблим, зокрема про те, що позивачка [PERSON] є матір`ю загиблого [PERSON] . Висновком експерта №05-6-02/170 від 01 червня 2024 року встановлено, що смерть [PERSON] настала від поєднаної травми голови, тулуба та кінцівок, що супроводжується численними ушкодженнями внутрішніх органів із масивною кровотечею та отяготилася крововтратою із малокровністю внутрішніх органів. Під час експертизи в крові [PERSON] виявлено етиловий спирт кількість якого приміняючи до живих людей відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння. Постановою старшого слідчого СВ Черкаського районного управління ГУНП в Черкаській області від 29 червня 2024 року кримінальне провадження №12024250350000484 від 29 травня 2024 року за фактом порушення Правил безпеки руху або експлуатації залізничного транспорту закрито за відсутністю в діянні працівників залізниці складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 276 КК України. Як вбачається з вказаної постанови, допитаний в якості свідка машиніст [PERSON] пояснив, що 28 травня 2024 року він керував електропоїздом на перегоні Фундукліївка-Косари де на 249 км. помітив сторонню особу, яка рухалася вздовж колії. [PERSON] було подано сигнал великої гучності та перемкнуто світло прожектора з тьмяного на яскравий. При під`їзді блище- людина раптово вийшла на колію. В цей час [PERSON] застосував екстрене гальмування, при цьому продовжуючи подавати сигнал великої гучності. Уникнути наїзду на пішохода не вдалося. Після зупинки поїзда про факт травмування людини було повідомлено диспетчера. Відповідно до акту обстеження «Оборотне моторвагоне депо Знам`янка» від 29.05.2024 було перевірено роботу гальмівного обладнання, звукової та світлової сигналізації, перевірено роботу звукових сигналів «свисток» та «тифон» електропоїзду, де порушень «Правил технічного обслуговування і поточного ремонту електропоїздів і електросекцій ЦТ-0046» затверджених наказом №39-Ц від 30.01.2002 виявлено не було. Відповідно до Акту службового розслідвання аварії від 10.06.2024 комісія дійшла висновку, що випадок травмування потерпілого [PERSON] пов`язана з порушенням самим потерпілим п.п.2.2, 2.3, 2.5 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом. Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї. За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини 1 статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид, умисний злочин). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина 2 статті 1193 ЦК України). Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина 2 статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів - це комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв (частини 1-2 статті 11 Закону України «Про залізничний транспорт»). Пунктом 100 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457, передбачено, що залізниці повинні забезпечувати потреби населення у пасажирських перевезеннях, безпеку користування залізничним транспортом, необхідні зручності, якісне обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, своєчасне перевезення і збереження багажу і вантажобагажу. У той же час Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, пішоходам дозволено переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо); при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід (пункти, 2.1 - 2.3). Пішоходам заборонено ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. (пункти, 2.5, 2.6). Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19). Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. Зважаючи що причиною загибелі [PERSON] стали травми, завдані внаслідок наїзду на нього потягу, які були спричинені джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку зі здійсненням експлуатації останнього та грубим порушенням потерпілим правил безпеки на залізничному транспорті (за недоведеності умислу потерпілого або існування обставин непереборної сили), суд вважає, що наявні правові підстави для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої матері загиблого [PERSON] . Факт загибелі [PERSON] є безумовним свідченням спричинення позивачу глибоких моральних страждань, які пов`язані з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть сина, порушення укладу її життя. Між тим, щодо розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з такого. З матеріалів справи вбачається, що постраждалий рухався вздовж залізничної колії та останньому машиністом було подано сигнал великої гучності та перемкнуто світло прожектора з тьмяного на яскравий, при під`їзді блище [PERSON] раптово вийшов на колію, не реагував на попереджувальні звукові сигнали підвищеної гучності, та наближення потягу. Згідно висновку експертизи №05-6-02/170 від 01.06.2024 (п.4 підсумкової частини), яка знаходиться в матеріалах справи, в крові загиблого [PERSON] виявлено етиловий спирт, що відповідає стану тяжкого алкогольного сп`яніння. Разом з тим, суд вважає, що представником відповідача не доведено, що шкоду було завдано внаслідок умислу потерпілого, оскільки відповідно до Акту службового розслідування аварії від 10.06.2024 та постанови старшого слідчого СВ Черкаського районного управління ГУНП в Черкаській області від 10.06.2024 про закриття кримінального провадження потерпілий [PERSON] допустив порушення «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» внаслідок чого отримав травмуваня що привело до його смерті. Отже, суд звертає увагу на те, що виключно грубе порушення постраждалим [PERSON] «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» стало причиною його загибелі. Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Беручи до уваги наведене, з урахуванням відсутності доказів порушення працівниками залізниці правил безпеки руху або експлуатації транспорту, водночас за наявності особистої грубої необережності самого потерпілого, суд вважає за необхідне стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди грошову компенсацію у розмірі 50000 грн.

Outcome: partial