Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

09.12.2024 року позивач [PERSON] , в особі свого представника Данищука В.В., звернувся до Заставнівського районного суду Чернівецької області з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилався на те, що останній більше 4-х років проживає за межами України та не планує повертатися до постійного місця проживання. До того ж, [PERSON] участі в утриманні будинку не бере, комунальні послуги не оплачує, приналежну до господарства земельну ділянку не обробляє. Реєстрація [PERSON] в даному будинку перешкоджає позивачу в реалізації права на отримання субсидії для оплати житлово-комунальних послуг, та в цілому перешкоджає в повній мірі користуватися своєю власністю. Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11.12.2024 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження на підготовче судове засідання. Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 19.12.2024 року підготовче судове засідання у даній цивільній справі закрито, призначено судовий розгляд справи. Позивач в судове засідання не з`явився, свої інтереси довірив представляти адвокату Данищуку В.В. Представник позивача адвокат Данищук В.В. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач до судового засідання повторно не з`явився, будучи повідомленим про час, дату та місце проведення судового засідання належним чином, відзив на позов не подав. За таких обставин, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-282 ЦПК України, на що позивач надав згоду. При цьому фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивачу на праві власності належить домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно за реєстровим номером №3741 від 31.01.2006 року, копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9705265 від 31.01.2006 року (а.с.5, 6). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 28.10.2024 року, [PERSON] , [INFO] зареєстрований в будинку [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає (а.с.10). Таким чином, відповідач [PERSON] , будучи членом сім`ї власника, набув право користування жилим будинком [ADDRESS] . За змістом ст.ст.316, 317, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦПК України). Допитом свідка [PERSON] , яка є сусідкою позивача, встановлено, що відповідач [PERSON] є сином позивача, але вже більше 4-х років в даному будинку не проживає. Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що відповідач з 2020 року не проживає без поважних причин в будинку [ADDRESS] , і це не пов`язано з домовленістю між сторонами, а тому є таким, що втратив право користування цим житлом. Враховуючи викладене, з метою захисту прав власника домоволодіння, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] у зв`язку з його обґрунтованістю, та ухвалює рішення про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] . Вирішуючи питання про судові витрати, суд, відповідно до ст.141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача понесені ним при зверненні до суду з позовом судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved