Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

Позивач Прокурор Криворізької центральної окружної прокуратури, в інтересах держави, звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди Криворізькій міській раді у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою площею 0,2873 га, розташовану біля будинків [ADDRESS] , привівши її у придатний до використання стан шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд. В обґрунтування вимог зазначено про початок у жовтні 2017 року будівництва житлового будинку, наметів та допоміжних приміщень без дозвільних документів на будівництво та користування земельною ділянкою в рекреаційній зоні поблизу [ADDRESS] було складено акт обстеження земельної ділянки від 01.11.2017, яким зафіксовано початок будівництва вказаних споруд, актом від 22.06.2018 Виконкому Криворізької міської ради установлено, що на земельній ділянці орієнтовною площею 0,0409 га, що знаходиться в зоні лісонасаджень дубового гаю біля житлового будинку [ADDRESS] , наявні будівля з дерев`яного брусу на стовпчастому фундаменті з прибудовою конюшні та альтанки. Будівля зведена самовільно, земельна ділянка у користування або власність не передавалась. Ухвалою суду від 14.06.2022 у справі № 214/3925/18 звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 197-1 КК України, де в рамках розгляду справи судом установлено самовільне зайняття з жовтня 2017 року [PERSON] земельної ділянки площею 0,0409 га між будинком [ADDRESS] та [ADDRESS] . На вказаній земельній ділянці розміщено одноповерховий будинок на стовпчастих залізобетонних фундаментах та альтанка. За фактом здійснення самовільного будівництва [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП та ч. 4 ст. 96 КУпАП. Після направлення стосовно відповідача до суду обвинувального акту за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КУпАП, [PERSON] не звільнив земельну ділянку, а навпаки, продовжив її використання та розширив площу самовільно зайнятої земельної ділянки. Додатково проведеними оглядами місця події та кадастровими зйомками встановлено, що в період з жовтня 2017 року по січень 2023 року [PERSON] додатково зайняв земельну ділянку площею 0,2464 га, при цьому на зайнятій земельній ділянці продовжують розміщуватись самовільно збудовані споруди. Тому оскільки відповідач самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,2873 га біля вулиці Дідро та річкою Саксагань у м. Кривому Розі, та здійснив на ній самовільне будівництво дерев`яної одноповерхової будівлі площею 73 кв.м., дерев`яної споруди-навісу загальної площі 16 кв.м., дерев`яної споруди-навісу загальної площі 7 кв.м., дерев`яної споруди-навісу (вольєру) загальною площею 23 кв.м., дерев`яної споруди-навісу загальною площею 22 кв.м., колодязю, накритого навісом, загальною площею 1 кв.м., в інтересах держави та беручи до уваги відсутність заходів Криворізької міської ради на захист та відновлення порушених прав жителів територіальної громади міста, просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 20 вересня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2024, справу розподілено на суддю Ткаченка А.В.. у зв`язку зі звільненням у відставку з посади судді [PERSON] . Ухвалою суду від 02 травня 2024 року прийнято справу до свого провадження. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України. Згідно поданої до суду заяви, представник позивача прокурор Акуленко С.В. просить проводити розгляд справи за її відсутності, на вимогах наполягає. Представник Криворізької міської ради Ольховська А.М., згідно поданої до суду заяви, просить розгляд справи проводити за її відсутності. Представник відповідача Палішева Н.О. звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її та відповідача відсутності, у задоволенні вимог просить відмовити. В обґрунтування відзиву на позов відповідачем [PERSON] зазначено, що керівником Криворізької центральної окружної прокуратури при зверненні до суду з позовом не дотримані вимоги ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», оскільки посилання прокурора на бездіяльність Криворізької міської ради є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. Саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави в спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спору по суті, оскільки за змістом абзацу 2 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва. При цьому у період з 2017 року саме Криворізькою міською радою було вчинено відносно нього ряд заходів, спрямованих на звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Надані суду докази проведення перевірок після набрання чинності змін до ст.ст. 5, 6, 6-1 Закону України «Про державний контроль а використанням та охороною земель» , не мають легітимного правового статусу та створені без будь-яких належних підстав. Позивачем не надано посадових інструкцій чи будь яких інших відомчих документів і не доведено, яким чином члени комісії від 31.01.2023 відносяться до сфери контролю за виконанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель. Звернено увагу на той факт, що рішенням Криворізької міської ради № 1156 від 26.01.2022 надано йому дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у межах безоплатної приватизації, ТОВ «ДніпроЗемКонсалт» підготовлено відповідний проект. Під час воєнного стану в Україні діє заборона на безоплатну передачу земель державної та комунальної власності в приватну власність, а також заборона на отримання дозволів на розроблення документації землеустрою з метою такої передачі. Тому вважає, що ним вжито усіх необхідних заходів для законного відведення земельної ділянки та для оформлення відповідної документації на земельну ділянку, проте через введення військового стану, тобто обставин, не залежних від нього, до оформлення відповідної документації згідно вимог чинного законодавства, не можливе. Зазначено про закриття кримінального провадження відносно нього ухвалою суду від 14.06.2022 у зв`язку із закінченням строків давності, при чому під час закриття провадження в даній справі не встановлено його вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України. Крім того, просить застосувати до вказаних вимог наслідки пропуску позивачем строку позовної давності, ураховуючи факт направлення 20.06.2018 до суду обвинувального акту відносно нього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, відсутність цивільного позову в рамках розгляду даної кримінальної справи та звернення до суду лише в липні 2023 року. Просить відмовити в задоволенні вимог. У відповіді на відзив позивач посилається на лист виконкому Криворізької міської ради № 12/18/1952 від 29.03.2023, яким було повідомлено про не усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою [PERSON] , перераховано заходи, що вживалися виконкомом, а саме притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, проведені огляди земельної ділянки та звернення до органів Держгеокадастру для проведення перевірки. При цьому міська рада повідомила, що вказані заходи не призвели до усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, але в той же час міська рада не використала своє право звернення до суду із відповідним позовом, що свідчить про її бездіяльність та виникнення у прокурора права на звернення до суду з даним позовом. Стосовно посилань відповідача на виключення статті 189 ЗК України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», яка регулювала здійснення самоврядного контролю, то органи місцевого самоврядування не втратили повноважень зі здійснення контролю, оскільки такі повноваження прямо передбачені ст. 5 Закону України «Про державний контроль а використанням та охороною земель». До того ж більшість актів, наданих прокурором, складення до набрання чинності вказаних змін (до 27.05.2022), факт самовільного зайняття земельної ділянки встановлено ухвалою суду від 14.06.2022 та постановами про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, на даний час земельна ділянка відповідачу не передавалась ні у власність, ні у користування, а отже [PERSON] самовільно зайняв земельну ділянку з 2017 року та продовжує її займати по сьогоднішній день. Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає її передачу у власність фізичній особі, про що також було наголошено ВП ВС у постанові від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц. Наголошено, що відповідно до правових позицій Верховного Суду, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. А оскільки відповідач продовжує самовільно займати земельну ділянку площею 0,2873 га, то правопорушення є триваючим. Тому наполягає на задоволенні вимог. У письмових запереченнях на відповідь на відзив відповідачем зазначено, що до компетенції Криворізької міської ради не входить функція державного контролю за використанням та охороною земель, оскільки Криворізькою міською радою не було прийнято відповідного рішення про здійснення такого контролю відповідно до вимог Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель». Відтак орган, до компетенції якого входить функція державного контролю за використанням та охороною земель, є виключно центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Ураховуючи викладене, посилання керівника Криворізької центральної окружної прокуратури на частину 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», як на підставу звернення до суду з позовом, безпідставне та не відповідає вимогам Закону. Тому з посиланням на правові позиції Верховного Суду, оскільки позов пред`явлено особою, якій не належить право вимоги, тобто вимоги пред`явлено неналежним позивачем, вважає, що у задоволенні вимог слід відмовити. Подання позивачем письмових додаткових пояснень до суду, положеннями ЦПК України не передбачено. Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, [PERSON] \~у період\~часу з\~06\~жовтня 2017\~року,\~маючи умисел\~на самовільне\~зайняття земельної\~ділянки,\~діючи всупереч\~вимогам ст.\~ст.\~116,\~122-126\~Земельного кодексу\~України,\~що регламентують\~набуття та\~реалізацію права\~на землю,\~а також\~ст.\~26\~Закону України\~«Про регулювання\~містобудівної діяльності»,\~якою визначено\~порядок забудови\~територій,\~достовірно знаючи\~про те,\~що земельна\~ділянка не\~була відведена\~для цієї\~мети,\~про відсутність\~у нього\~права користування\~земельною ділянкою,\~а також\~про відсутність\~у нього\~отриманого в\~установленому законодавством\~порядку дозволу\~на здійснення\~будівництва будівель\~та споруд\~у зв`язку\~з відсутністю\~будь-яких\~рішень Криворізької\~міської ради,\~до повноважень\~якої відноситься\~розпорядження землями\~на території\~м.\~Кривого Рогу,\~про передачу\~йому або\~будь-якій\~іншій особі\~у власність\~чи користування\~земельної ділянки,\~розташованої поблизу\~будинку [ADDRESS] \~та відповідного\~документа,\~який надає\~право на\~будівельні роботи\~чи належно\~затвердженого проекту\~на означеній\~земельній ділянці,\~а також\~про те,\~що вказана\~земельна ділянка\~не відведена\~в установленому\~чинним законодавством\~порядку для\~використання ним\~для розміщення\~альтанки та\~будинку,\~самовільно зайняв\~земельну ділянку\~площею 0,0409\~га вартістю\~700856\~грн.\~поблизу вищевказаного\~будинку на\~відстані приблизно\~200\~м від\~урізу води\~р.\~Саксагань шляхом\~здійснення самочинного,\~тобто без\~відповідного документа,\~який надає\~право виконувати\~будівельні роботи\~і належно\~затвердженого проекту,\~будівництва одноповерхового\~будинку на\~стовпчастих залізобетонних\~фундаментах альтанки\~та продовжує\~на цей\~час самовільно використовувати, чим завдав значної шкоди на вказану суму її законному власнику територіальній громаді в особі Криворізької міської ради. Своїми умисними діями [PERSON] учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 1971 КК України, за ознаками: самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці. Указані обставини встановлені ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2022 року у справі № 214/3925/18 з розгляду кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 1971 КК\~України, якою закрито кримінальне провадження на підставі ст. 49 КК України та звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, та не спростовані відповідачем у судовому засіданні. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно наданих до суду письмових доказів, Виконкомом Саксаганської районної у місті ради 01 листопада 2017 року складено акт обстеження земельної ділянки, відповідно до якого зафіксовано будівництво житлового будинку, наметів та допоміжних приміщень без дозвільних документів на будівництво та на користування земельною ділянкою в рекреаційній зоні поблизу вулиці Дідро та річки Саксагань у Саксаганському районі м. Кривого Рогу (а.с. 19-21). Управлінням містобудування, архітектури та земельних відносин Виконкому Криворізької міської ради 22.06.2018 складено акт обстеження земельної ділянки орієнтовною площею 0,0409 га, що знаходиться у зоні лісонасаджень дубового гаю, біля житлового будинку [ADDRESS] . Указаним актом встановлено, що на земельній ділянці знаходиться будівля з дерев`яного брусу на стовпчастому фундаменті з прибудовою конюшні та альтанки. На земельній ділянці складовані дерев`яні дошки. Будівля зведена самовільно, міською радою не приймалось рішення про передачу земельної ділянки у користування (а.с. 22). Аналогічні акти було складено 28 січня 2021 року та 27 травня 2021 року (а.с. 24,25). Виконкомом Саксаганської районної у місті ради 31 січня 2023 року складено акт обстеження земельної ділянки, що знаходиться поблизу житлового будинку [ADDRESS] , яким встановлено, що [PERSON] самовільно зайнято земельну ділянку поблизу вул. Дідро, на якій розміщується дерев`яний будинок з прибудовою конюшні та альтанки. Земельна ділянка огороджена парканом (а.с. 30-33). Геодезистом ПП «Глобус-ММ» в лютому 2023 року було проведено кадастрову зйомку земельної ділянки поблизу [ADDRESS] . Під час огляду місця події \~ \~ \~ \~ та кадастрової зйомки встановлено, що на оглянутій земельній ділянці знаходяться дерев`яна одно поверхнева будівля, площею 73 кв. м, дерев`яна споруда-навіс загальною площею 16 кв. м, дерев`яна споруда-навіс загальною площею 7 кв. м, дерев`яна споруда-навіс (вольєр) загальною площею 23 кв. м, дерев`яна споруда-навіс загальною площею 22 кв. м, колодязь, накритий навісом, загальною площею 1 кв.м. Вказані будівлі знаходяться на земельній ділянці загальною площею 0,2873 га (2873 кв.м). Площа земельної ділянки, стосовно якої виконувалась кадастрова зйомка, визначалась згідно фактичного використання з урахуванням встановлених огорож та місцеположення будівель та споруд (а.с. 26-27). Відділом з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради листом №12/26-19/61 від 06.02.2023 повідомлено щодо проведення позапланової перевірки об`єкту: «Будівництво будівель з дерев`яного брусу на стовбчастих фундаментах у прибережній смузі р. Саксагань біля будинку [ADDRESS] » у період з 31.10.2017 до 10.11.2017, замовник [PERSON] . Однак станом на час надання відповіді, в Реєстрі будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва відсутня інформація щодо реєстрації документів, що дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів стосовно об`єкта нерухомого майна, визначеного у вимозі (а.с. 27-28). Листом №5319/5/04-36-24-17-07 від 08.02.2023 Головне управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області повідомлено про відсутність відомостей про [PERSON] у переліку орендарів земельної ділянки у Саксаганському районі м. Кривого Рогу. У податкових органах з 2018 року відсутні відомості про подання [PERSON] декларації з плати за землю (а.с. 28 зворот). Постановами адміністративної комісії виконкому Саксаганської районної у місті ради від 12 жовтня 2017 року та від 16 листопада 2017 року притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 152 КУпАП за факт самовільного будівництва поблизу будинку [ADDRESS] (а.с. 37,38). Постановою № 79-КР від 24 листопада 2017 року Відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради, притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 96 КУпАП, якою встановлено факт виконання [PERSON] будівельних робіт біля будинку [ADDRESS] без дозвільних документів на виконання будівельних робіт та правовстановлюючих документів на земельну ділянку (а.с. 38-39). Указані постанови відповідачем не оскаржені. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України). За правилами статей 4, 5\~Земельного кодексу\~України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. Земля є унікальним обмеженим природним і базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства. Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності та добросовісності, які є одними із фундаментальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України) [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28 цс20, пункти 7576), від 20 липня 2020 року у справі № 923/196/20 (провадження № 12-58гс21, пункт 39), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (провадження № 14-31цс22, пункт 132), від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22, пункт 9.14)]. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Велика Палата Верховного Суду у пункті 7.27 постанови від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц виклала висновок про те, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Такий негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Велика Палата Верховного Суду з розгляду подібного спору у постанові від 18 вересня 2024 року у справі № 914/1785/22 (провадження № 12-31гс24) погодилась з висновками місцевого суду, що нежитлові приміщення загальною площею 230,1 кв. м, що знаходяться на [ADDRESS] , є тимчасовими спорудами, які не відносяться до нерухомого майна, відповідач 1 використовує спірні земельні ділянки позивача без установлених законом підстав, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 391 ЦК України. При цьому зазначено, що вимога позивача про зобов`язання ПП «Ярина Плюс» звільнити самовільно зайняті земельні ділянки шляхом демонтажу (знесення) нежитлових приміщень, що знаходяться на вул. Стрийській, 47 у м. Львові, не є нерозривно пов`язаною з його особою та не перешкоджає виконанню цього рішення без участі ПП «Ярина Плюс» (але за рахунок його коштів) шляхом вжиття виконавцем заходів примусового виконання у разі його невиконання ПП «Ярина Плюс» у добровільному порядку та/або вчинення перешкод у його виконанні. З огляду на те, що рішення суду щодо демонтажу зазначених нежилих приміщень має бути виконуваним не лише у добровільному порядку, але й у примусовому (без участі відповідача 1, але його коштом), враховуючи мету відповідного позову позивача, формулювання такого рішення у резолютивній частині Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне змінити, а саме: ПП «Ярина Плюс» звільнити самовільно зайняті земельні ділянки площею 0,0174 га і 0,0087 га шляхом демонтажу (знесення) нежитлових приміщень загальною площею 230,1 кв. м, що знаходяться на вул. Стрийській, 47 у м. Львові. Велика Палата Верховного Суду у постанові\~від 25\~вересня 2024\~року у\~справі №\~587/1382/15-ц\~(провадження\~№ 14-60цс24)\~зазначила,\~що прокурор\~здійснює представництво\~в суді\~законних інтересів\~держави у\~разі порушення\~або загрози\~порушення інтересів\~держави,\~якщо захист\~цих інтересів\~не здійснює\~або неналежним\~чином здійснює\~орган державної\~влади,\~орган місцевого\~самоврядування чи\~інший суб`єкт\~владних повноважень,\~до компетенції\~якого віднесені\~відповідні повноваження,\~а також\~у разі\~відсутності такого\~органу. Наявність\~таких обставин\~обґрунтовується прокурором\~у порядку,\~передбаченому частиною\~четвертою цієї\~статті,\~крім випадку,\~визначеного абзацом\~четвертим цієї\~частини. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю медіа, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції (частина третя статті 23 Закону № 1697-VII). Наявність підстав\~для представництва\~має бути\~обґрунтована прокурором\~у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.\~Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (частина четверта статті 23 Закону № 1697-VII). У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19)\~Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежно здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року у справі №\~587/1382/15-ц (провадження № 14-60цс24) зазначено, що надмірна формалізація\~інтересів держави може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів. Прокурором, на виконання частини четвертої статті 56 ЦПК України, при поданні позовної заяви обґрунтовано неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави Криворізькою міською радою яке, за його твердженнями, полягає у бездіяльності органу місцевого самоврядування та відсутності належних заходів, спрямованих на захист та відновлення вказаних порушених прав жителів територіальної громади Криворізькою міською радою: обстеження самовільно зайнятої земельної ділянки та притягнення відповідача до адміністративної відповідальності не усуває належним чином правопорушення та не сприяє відновленню порушених прав держави. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку про дотримання прокурором норм статті 23 Закону України «Про прокуратуру», а отже, і наявність у нього повноважень на звернення до суду в інтересах держави в особі Криворізької міської ради. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то за змістом статті 391 ЦК України негаторний позов застосовується для захисту від порушень, які не пов`язані із позбавленням володіння (див. пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц). Оскільки спірна земельна ділянка не вибувала з користування відповідача, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 вересня 2024 року в справі № 914/1785/22 (провадження № 12-31гс24) виснувала, що позивач є володіючим власником, який прагне усунути перешкоди у здійсненні правомочності самостійно розпоряджатись своїм нерухомим майном, що виникли через дії осіб, з якими він не перебуває у зобов`язальних відносинах. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду враховувала власні висновки, викладені в пункті 34 постанови від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, про те, що до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, доки існує відповідне правопорушення. Також Велика Палата Верховного Суду врахувала схожі висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 496/1059/18, про те, що для ефективного захисту прав володіючого власника нерухомого майна, щодо якого до Державного реєстру незаконно внесено запис про право іпотеки іншої особи, з якою власник не перебував у зобов`язальних відносинах, має застосовуватись негаторний позов про усунення перешкод у здійсненні власником права розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України), з яким власник може звернутись, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про скасування державної реєстрації права іпотеки зазначеної особи. За цих обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача до відповідача про усунення перешкод в користуванні самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення розміщених на ній будівель і спору є негаторним позовом, тому відхиляє аргумент відповідача про застосування строків позовної давності до цих вимог позивача. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами першою, другою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Тому підлягає відшкодуванню сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: approved