Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про встановлення юридичного факту, в якому просить встановити юридичний факт, а саме те, що він [PERSON] , [INFO] , самостійно виховує та утримує неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. В обґрунтування вимог позовної заяви посилається на те, що з грудня 2008 року по січень 2024 року спільно проживав з [PERSON] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Проживаючи разом однією сім`єю у них народився син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалося, а саме проживши сімейним життям тривалий час вони зрозуміли, що є різними за характером людьми, на ґрунті чого у них постійно виникали непорозуміння та сварки, у зв`язку із чим з січня 2024 року вони спільно не проживають та сімейних стосунків не підтримують. Відповідачка перестала цікавитися інтересами сім`ї, вона самоусунулася від виховання спільних дітей, тому починаючи з січня 2024 року він самостійно виховує та утримує синів. Вказує, що діти знаходяться на його одноосібному утриманні і він їх самостійно виховує, тому у нього виникло питання щодо юридичної фіксації зазначеного факту, оскільки в подальшому виникають обставини необхідності оформлення документів щодо соціальної допомоги на дітей, які виховуються тільки одним із батьків, а також на даний момент виникають питання щодо переміщення його та дітей без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає разом із дитиною. Підтримуючи вищевикладене, посилаючись на норми права просив задовольнити вимоги позовної заяви в повному обсязі. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд у порядку спрощеного провадження з викликом учасників справи у судове засідання та розгляд справи призначено на 08 січня 2025 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день час та місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON] адвокат Раєвський І.Ф. в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, заявлені позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглянути дану справу без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, з вимогами ст.206 ЦПК України ознайомлена. Свідок [PERSON] , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України, в судовому засіданні, пояснила суду, що працює юристом в Топорівській сільській раді, знає цю сім`ю, проживають по сусідству підтвердила той факт, що починаючи з 2024 року [PERSON] не проживає на території села Колінківці, вихованням та утриманням дітей займається виключно батько. Протягом останнього року вона не бачила, щоб мати з дітьми перебували разом, щоб вона опікувалася ними. Свідок [PERSON] будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України, в судовому засіданні, пояснив суду, що працює землевпорядником в Топорівській сільській раді, добре знає цю сім`ю, являється сусідом [PERSON] , за останні рік [PERSON] на території села не бачив, дітей завжди до школи водить батько, який самостійно займається їхнім вихованням та утриманням. Після того як вони розійшлися, мати до дітей не навідувалася, дітьми не цікавиться. Фактичні обставини встановлені судом. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення свідків, визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Проживаючи разом однією сім`єю у сторін народився син [PERSON] ,\~ [INFO] , що\~підтверджується копією\~свідоцтва про\~народження серії\~ [NUMBER] \~від 28\~жовтня 2009\~року \~та син\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 вересня 2013 року (а.с.10,11). Копіями витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 СК України підтверджено, що батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.12,13). Як вбачається із акту встановлення факту проживання [PERSON] від 03.01.2025 року, [PERSON] [INFO] , зі слів свекра [PERSON] , зареєстрована в с. Колінківці, але там не проживає. Довідкою виданою Колінковецьким старостинським округом за №01 від 03.01.2025 року підтверджено, що [PERSON] [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] , але не проживає. Застосовані норми права У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п 1ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). За приписом ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з п. 2 ч. 1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається із ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року (заява №2091/13) у справі "М. С. проти України" стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Мотиви та висновки суду Враховуючи встановлені вище наведені докази, які є належними та допустимими оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку, суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Отже, як встановлено судом, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та у сторін народилися: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають та перебувають по теперішній час на утриманні батька [PERSON] . При цьому, судом встановлено, що відповідачкою [PERSON] в своїй заяві, яка подана до суду, не заперечується факт проживання та перебування спільних дітей на вихованні з батьком та його утриманні. Однак, як встановлено судом, у позивача виникає необхідність щодо вирішення питання щодо юридичної фіксації факту самостійного виховання дитини, оскільки в подальшому виникають обставини у необхідності оформлення документів для допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків, а також постає питання щодо переміщення із дитиною без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає із дитиною. Враховуючи вищевикладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, взявши до уваги заяву матері дитини, яка міститься в матеріалах справи та те ,що встановлення вище зазначеного факту необхідно позивачу для використання його права на отримання допомоги на дитину та безперешкодного переміщення з неповнолітньою дитиною, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення юридичного факту слід задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved