Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-26 00:00:00

[PERSON] звернувся у суд з позовом про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що 22 лютого 2016 року між ним та Обслуговуючим кооперативом "Власна квартира 2" укладена кооперативна угода №22/02/16-НЖ-ВК2, за умовами якої кооператив закріпив за позивачем як пайовиком додатковий пай у пайовому фонді кооперативу, визначений згідно із реєстром паїв кооперативу, який складається з нежитлового приміщення №5 у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 60,85 кв.метрів, а позивач зобов"язувався сплатити пайовий (цільовий) внесок в пайовий фонд кооперативу у розмірі 1 342 790 грн. 00 коп. без ПДВ, що еквівалентно 50 000 умовних одиниць. Вартість 1 умовної одиниці дорівнює 1 долару США, що за курсом 1 долар США 26,8558 грн., який встановлено комерційним курсом України на дату укладення цієї угоди. 24 лютого 2026 року між сторонами укладена Додаткова угода №1 до кооперативної угоди №2/02/16-НЖ-ВК2 від 22 лютого 2016 року, згідно якої змінена загальна площа нежитлового приміщення з 60,85 кв.метрів на 60,32 кв.метрів та сума пайового внеску з 1 342 790 грн. 00 коп. без ПДВ, що еквівалентно 50 000 умовних одиниць, до 1 331 094,38 грн., без ПДВ, що еквівалентно 49 564,50 умовних одиниць. При цьому, вартість 1 умовної одиниці дорівнює 1 долару США за курсом 1 долар США 27,2339 грн., який встановлено НБУ на дату укладення цієї угоди. Загальна сума підлягає зміні у випадку зміни курсу долару США, встановленого НБУ на дату оплати, по відношенню до курсу долару США, зазначеного в цій угоді. 24 лютого 2017 року [PERSON] сплатив суму пайового внеску за пай, що складається з нежитлового приміщення № 81, загальною площею 56,8 кв.метрів., розташованого за адресою: [ADDRESS] (за кооперативною угодою будівельна адреса [ADDRESS] , будівельний номер нежитлового приміщення №5) в розмірі 1 361 094,38 грн. згідно вказаної кооперативної угоди. Позивач зазначає, що він переплатив суму пайового внеску на суму, еквівалентну 4 114,5 доларів США, що станом на 17 травня 2024 року за курсом 39,9 грн. за 1 долар США складає 164 168,50 грн. Про необхідність повернення надміру сплачених коштів [PERSON] повідомив голові кооперативу, з яким була досягнута усна домовленість про повернення коштів послугами або взаєморозрахунками. На прохання позивача відповідач встановив сітку огорожі двору та решітку на вході у підвальне приміщення, вартістю 12 000 грн. та 9 000 грн. відповідно. З урахуванням послуг кооперативу переплата пайового внеску становить 143 168,50 грн. 27 грудня 2022 року [PERSON] звернувся до відповідача з письмовою заявою - претензією про здійснення перерахунку, проте письмової відповіді не отримав, а в усному порядку позивачу відмовлено у поверненні переплати. Вказані дії посадових осіб відповідача [PERSON] вважає незаконними. Зазначає, що йому було завдано моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. За таких підстав, позивач просить стягнути з відповідача 143 168,50 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27 травня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. 28 червня 2024 року відповідач Обслуговуючий кооператив "Власна квартира 2" надіслав до суду відзив на позовну заяву. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки згідно кооперативної угоди з додатком проектна площа нежитлового приміщення складала 60,32 кв.метрів, у тому числі балкон, площею 5,25 кв.метрів, що входить до площі приміщення з коефіцієнтом 0,3 і складає 1,58 кв.метрів. У паспорті БТІ, виготовленого 22 червня 2018 року, вказана площа не була врахована, тому різниця в площі складає 60,32 кв.метрів - 1,58 кв.метрів - 56,80 кв.метрів = 1,94 кв.метрів, що дорівнює 3,2%. Сума боргу складає 1,94 кв.метрів Х 821,70 дол. США/кв.метрів = 1 594,10 доларів США, що за курсом 26,47 грн. станом на липень 2018 року складає 42 195,83 грн. Сторони домовилися про виконання кооперативом додаткових робіт, які не входили в перелік за кооперативною угодою, по влаштуванню вхідної групи нежитлового приміщенні, про що був складений акт виконаних робіт на суму 98 180,71 грн. З огляду на поважний вік і добрі стосунки, доплату за виконані роботи в сумі, що перевищувала суму, яку кооператив мав повернути позивачу, відповідач не вимагав і за згодою сторін 26 грудня 2018 року було підписано акт приймання - передачі приміщення, згідно якого [PERSON] претензій не мав. Роботи були виконані в повному обсязі та в обумовлені строки. Також кооперативом для позивача у березні 2020 року були виконані роботи на суму 26 319,10 грн., які позивач обіцяв оплатити після передачі належного йому приміщенні в оренду. З липня 2018 року по лютий 2022 року позивач не мав претензій до відповідача, а 27 лютого 2022 року звернувся з листом - претензією, у відповідь на який [PERSON] були направлені акти виконаних робіт та розрахунки по площі. На думку відповідача, фактично позивач сплатив 1 331 094 грн. пайових внесків, а сума 1 361 094,38 грн. помилково зазначена у довідці №123/18 від 26.12.2018 року про сплату пайового внеску. Додаткового зазначає, що позивачу був зроблений перерахунок по оплаті за обслуговування будинку і суму зменшено на 7 530,40 грн., проте згідно з актами звірки з обслуговуючою організацією станом на 15 лютого 2024 року борг позивача складає 16 517,73 грн. Також відповідач просить відмовити в задоволенні позову у зв"язку зі спливом позовної давності. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, встановлено наступне. 22 лютого 2016 року між [PERSON] та Обслуговуючим кооперативом "Власна квартира 2" укладена кооперативна угода №22/02/16-НЖ-ВК2, за умовами якої кооператив закріпив за позивачем як пайовиком додатковий пай у пайовому фонді кооперативу, визначений згідно із реєстром паїв кооперативу, який складається з нежитлового приміщення №5 у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 60,85 кв.метрів, а позивач зобов"язувався сплатити пайовий (цільовий) внесок в пайовий фонд кооперативу у розмірі 1 342 790 грн. 00 коп. без ПДВ, що еквівалентно 50 000 умовних одиниць. Вартість 1 умовної одиниці дорівнює 1 долару США, що за курсом 1 долар США 26,8558 грн., який встановлено комерційним курсом України на дату укладення цієї угоди. 24 лютого 2026 року між сторонами укладена Додаткова угода №1 до кооперативної угоди №2/02/16-НЖ-ВК2 від 22 лютого 2016 року, згідно якої змінена загальна площа нежитлового приміщення з 60,85 кв.метрів на 60,32 кв.метрів та сума пайового внеску з 1 342 790 грн. 00 коп. без ПДВ, що еквівалентно 50 000 умовних одиниць, до 1 331 094,38 грн., без ПДВ, що еквівалентно 49 564,50 умовних одиниць. При цьому, вартість 1 умовної одиниці дорівнює 1 долару США за курсом 1 долар США 27,2339 грн., який встановлено НБУ на дату укладення цієї угоди. Загальна сума підлягає зміні у випадку зміни курсу долару США, встановленого НБУ на дату оплати, по відношенню до курсу долару США, зазначеного в цій угоді. 24 лютого 2017 року [PERSON] сплатив суму пайового внеску за пай, що складається з нежитлового приміщення № 81, загальною площею 56,8 кв.метрів, розташованого за адресою: [ADDRESS] (за кооперативною угодою будівельна адреса [ADDRESS] , будівельний номер нежитлового приміщення №5) в розмірі 1 361 094,38 грн. згідно кооперативної угоди №22/02/16-НЖ-ВК2 від 22 лютого 2016 року, що підтверджується довідкою №123/18 від 26.12.2018 року, виданою Обслуговуючим кооперативом "Власна квартира 2". 26 грудня 2018 року виготовлений технічний паспорт, згідно якого площа нежитлового приміщення №81 за адресою: [ADDRESS] , становить 56,8 кв.метрів. Звертаючись суд з даним позовом, [PERSON] просить стягнути з Обслуговуючого кооперативу "Власна квартира 2" 143 168,50 грн. переплати пайових внесків за кооперативною угодою №22/02/16-НЖ-ВК2 від 22 лютого 2016 року, укладеною між сторонами у справі. Судом встановлено, що позивач за основним позовом повністю оплатив пайові внески, про що кооперативом йому було видано довідку №123/18 від 26.12.2018 року. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. (ч.2 ст.11 ЦК України). Відповідно до ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частииною 1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідач Обслуговуючий кооператив "Власна квартира 2", заперечуючи проти задоволення позову, у відзиві визнає наявність переплати пайових внесків за кооперативною угодою №22/02/16-НЖ-ВК2 від 22 лютого 2016 року, укладеною між сторонами у справі. При цьому, перевіряючи виконання виконання зобов"язань за кооперативною угодою №22/02/16-НЖ-ВК2 від 22 лютого 2016 року, суд не приймає до уваги доводи відповідача про наявність у позивача заборгованості, оскільки така заборгованість виникла у зв"язку з невиконанням [PERSON] зобов"язань, не передбачених умовами кооперативної угоди. Проте відповідачем заявлено вимогу про застосування строків позовної давності, який, на його думку, минув та відповідно до вимог ч.4 ст 267 ЦК України є підставою для відмови в задоволенні позову. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За статтею 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно п. 2.2.1 кооперативної угоди внесок підлягає сплаті не пізніше 01 березня 2016 року. Згідно довідки №123/18 від 26.12.2018 року [PERSON] 24 лютого 2017 року сплатив у повному обсязі суму пайового внеску в розмірі 1 361 094,38 грн. Так, в матеріалах справи міститься акт приймання - передачі приміщення №81 за адресою: [ADDRESS] , від 26 грудня 2018 року, підписаний сторонами у справі, згідно якого будь-яких претензій позивач до кооперативу з приводу переданого майна за даним актом не має. Зважаючи на те, що [PERSON] звернувся у суд з даним позовом 22 травня 2024 року, позивачем не надано суду клопотання про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними та поновлення строку позовної давності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення переплати пайових внесків необхідно відмовити у зв"язку зі спливом позовної давності. Також [PERSON] просить стягнути з відповідача 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Отже, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Разом з тим, саме по собі право на відшкодування моральної шкоди за порушення цивільно-правового договору, в тому числі, і в разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, не звільняє позивача від обов`язку доведення причинно-наслідкового зв`язку між діями(бездіяльністю) відповідача, факту завдання моральної шкоди, обґрунтування й доведення її розміру Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, що заявляє вимоги про відшкодування моральної шкоди зобов`язаний довести наявність складу цивільно-правового правопорушення, а саме, наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні, а також надати докази на підтвердження розміру завданої шкоди. Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди [PERSON] пов`язував із неодноразовими усними зверненнями до посадових осіб відповідача, діями відповідача, пов"язаними з невиконанням позивачем оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Заявляючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, [PERSON] посилався на те, що він є пенсіонером та ветераном військової служби. Позивач зазначає, що він хворіє. Крім того, вказані обставини негативно вплинули на стан його здоров`я, який значно погіршився у зв`язку з неправомірними діями відповідача і для відновлення його попереднього стану необхідні значні моральні зусилля та матеріальні затрати. [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що виявлене погіршення стану його здоров`я безпосередньо пов`язане з неправомірними діями відповідача. Крім того, [PERSON] жодним чином не навів обґрунтування визначеного ним розміру моральної шкоди. З огляду на викладене, суд надходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed