Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

Позивачка звернулась до Попільнянського районного суду Житомирської області із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони перебувають з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину. У зв`язку із тим, що останнім часом вони мають різний погляд на життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, з червня 2023 року шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, а шлюб носить лише формальний характер, а відтак позивачка змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Попільнянського районного суду Житомирської області від 27.09.2024 вище вказану заяву передано на розгляд за територіальною підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва. 29.10.2024 справа надійшла до Деснянського районного суду м. Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2024 розгляд даної судової справи визначено здійснювати судді Зотько Т.А. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 04.11.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Позивачка у судове засідання не прибула, про розгляд справи повідомлена судом належним чином. Відповідач подав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти розгляду справи без фіксації судового засідання технічними засобами та ухвалення рішення не заперечує. Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважав за можливе розглянути справу на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб, зареєстрований 27.07.2016 року Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а/з № 882), що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб. Сторони мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а/з № 77), що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Відповідно до ст.ст.21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчить викладене позивачкою у заяві, сторони з червня 2023 року не ведуть спільного господарства та припинили шлюбно-сімейні відносини. Відповідач подав суду заяву, у якій зазначив про визнання позовних вимог. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Із огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно зі ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved