Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача [PERSON] (позивач) подав на розгляд суду позов до [PERSON] (відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 87\~200 (вісімдесят сім тисяч двісті) доларів США та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що 30.07.2024 між ним та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого відповідач позичив кошти у розмірі 87\~200 доларів США та зобов`язався повернути їх до 01.09.2024. На підтвердження укладеного договору відповідачем власноручно складено розписку у присутності двох свідків. Станом на день подання позову [PERSON] свої зобов`язання не виконав, кошти позивачу не повернув та на даний час уникає будь-якого спілкування із останнім. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Позиція представників сторін у суді. У судовому засіданні позивач позов підтримав та зазначив, що знайомий із відповідачем протягом 5-6 років, працювали разом. Згодом [PERSON] попросив позичити кошти, про що уклали договір позики в присутності свідків, що підтверджується розпискою. Як з`ясувалося пізніше відповідач винен кошти багатьом людям, тому позивач звернувся до адвоката для подання позовної заяви до суду. У судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] , який зазначив, що співпрацював із позивачем, який в свою чергу попросив його бути свідком при укладенні договору позики. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення проти нього, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Заяви та клопотання, подані учасниками справи 24.10.2024 представником позивача [PERSON] адвокатом І. Лисовичем подано на розгляд суду клопотання про відкладення підготовчого засідання(а.с.44). 14.11.2024 представником позивача [PERSON] адвокатом І. Лисовичем подано на розгляд суду клопотання, в якому останні просить суд розгляд справи здійснювати у його відсутності(а.с.51). Процесуальні дії у справі Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 10.09.2024 забезпечено позов [PERSON] до [PERSON] шляхом заборони відчуження земельної ділянки(а.с.25-27). Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 11.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.28-29). Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 21.10.2024 виправлено описку допущену в ухвалі про забезпечення позову(а.с.42-43). Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 11.09.2024 підготовче засідання відкладено на 14.11.2024(а.с.46). Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 14.11.2024 підготовче засідання відкладено на 03.12.2024(а.с.52). Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 03.12.2024 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.01.2025, викликано свідків(а.с.58-59). У період із 09.01.2025 до 17.01.2025 головуюча перебувала на лікарняному. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Відповідно до розписки від 30.07.2024 (оригінал якої оглянуто у судовому засіданніґ) вбачається, що [PERSON] позичає у [PERSON] суму в розмірі 87\~200 доларів США та зобов`язується повернути до 01.09.2024 у присутності двох свідків(а.с.5). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 392822488 від 29.08.2024 вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,2088 га, кадастровий номер 4623686400:01:003:0661(а.с.13). Відповідно до довідки про оцінку земельної ділянки, вбачається, що ринкова вартість об`єкта оцінки становить 4\~776\~200 гривень(а.с.14). Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ( [PERSON] ) взятих на себе зобов`язань перед позикодавцем ( [PERSON] ) за договором позики, внаслідок чого утворилась заборгованість. Норми права, які застосував суд До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Цивільно процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі. Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Згідно частин 1, 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідності до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Згідно з частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Одночасно, судом враховано, що відповідно до статті 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно з частинами 1, 2 статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Разом з тим, як вбачається з постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини 1 статті 1046 ЦК України, а також частини 1 статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідно до статті 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з чинним законодавством гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Тому як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом приймається, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що 30.07.2024 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого відповідач позичив кошти у розмірі 87\~200 доларів США та зобов`язався повернути їх до 01.09.2024. На підтвердження укладеного договору відповідачем власноручно складено відповідну розписку у присутності двох свідків. Станом на день подання позову [PERSON] свої зобов`язання не виконав, кошти позивачу не повернув та на даний час уникає будь-якого спілкування із останнім. Досліджуючи розписку від 30.07.2024 судом встановлено, що вона містить чітко визначені дані щодо особи позикодавця [PERSON] та позичальника - яким є відповідач [PERSON] , чітко визначену грошову суму наданих позикодавцем та отриманих [PERSON] коштів у позику, яка становить 87 200 доларів США, строк передання цих коштів, та строк для повернення відповідачем цих коштів до 01.09.2024, що свідчить про наявне зобов`язання з їх повернення. Зазначені обставини не спростовані відповідачем під час розгляду справи, як і не оспорювалось підписання та складання зазначеної розписки. Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження сплати відповідачем отриманих від позивача грошових коштів в сумі 87 200 доларів США, в обумовлений у договорі позики строк, як і погашення спірної заборгованості в наступний строк, [PERSON] під не надано. За наслідком чого, суд доходить висновку щодо обґрунтованості доводів позивача про наявність у відповідача заборгованості за договором позики від 30.07.2024. Враховуючи те, що в розписці зазначено про отримання відповідачем грошових коштів від позивача в іноземній валюті, як і зобов`язання з повернення коштів у визначеній валюті - долари США, тому суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості в іноземній валюті - долари США, як обумовлено сторонами в укладеному правочині. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Outcome: approved