Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визнати поважними наведені [PERSON] , [INFO] причини пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини [PERSON] , яка померла [INFO] , одночасно визначивши [PERSON] додатковий строк в шість календарних місяців, для звернення до приватного нотаріуса Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області із заявою про прийняття цієї спадщини. Позов мотивований\~тим,\~що після\~смерті [PERSON] ,\~залишилось майно\~на яке\~відкрилась спадщина,\~в зв`язку\~з чим\~позивач звернувся\~до нотаріуса\~з заявою\~на \~прийняття спадщини де\~йому було\~відмовленооскільки ним пропущено строк на подання заяви на прийняття спадщини. Оскільки вказане питання вирішується виключно в судовому порядку, позивач заявив відповідні вимоги з посиланням поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як окупація та непрацюючі нотаріуси. На судове засідання позивач не з`явився, надав заяви про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. Представник Кочубеївської сільської ради об`єднаної територіальної громади Херсонської області на судове засідання не з`явився. Приватний нотаріус на судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. [INFO] померла [PERSON] , яка до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] , разом з померлою на день її смерті за вищевказаною адресою відсутні особи, що мали реєстрацію місця проживання, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 30.05.2011 р. За життя, а саме 24 червня 2003 року [PERSON] на випадок своєї смерті розпорядилася належним їй на праві приватної власності майном, склавши заповіт, посвідчений цього ж дня секретарем Пригір ївської сільської ради Високопільського району Херсонської області, зареєстрованого в реєстрі за № 15, яким усе її майно, яке буде їй належати на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося та все те, на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , що підтверджується копією заповіту. Про існування заповіту складеного 24 червня 2003 року [PERSON] на ім я позивача, останньому не було нічого відомо до серпня місяця 2024 року. Заповіт він знайшов в речах Спадкодавця, коли сортував документи та фотографії. Спадкодавець не доводилася родичкою ані першої, ані другої лінії споріднення, тому позивач не пов язував її смерть із своїми спадковими правами на майно, що їй належало. Судом встановлено, що позивач своєчасно не звернувся до нотаріуса з метою прийняття спадщини після померлої, у зв`язку з необізнаності про наявність заповіту. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Так, відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною першою статті 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною третьою вказаної статті визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з роз`ясненнями наданими пленумом Верховного суду України в постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.2 статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що спадкоємець, який не звернувся до нотаріуса у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини, має право прийняти спадщину у вказаний спосіб у випадку доведення перед судом поважності причин його пропуску. При цьому слід зазначити, що висновок про поважність причин пропуску вказаного строку дає суд у кожному конкретному випадку, виходячи з особливих обставин справи, дій спадкоємця, обставин смерті спадкодавця, наявності інших спадкоємців, їх поведінки та поведінки органів місцевого самоврядування, яка мала місце впродовж існування неоформленої спадщини. Наведене положення закону також свідчить про наділення суду дискреційними повноваженнями при вирішенні вказаного питання, який на власний розсуд кваліфікує наведені позивачем причини поважними або неповажними, які завадили останньому звернутись вчасно до нотаріуса. Будь-які обмеження при цьому законодавчо не встановлені, а отже суд враховуючи наведене має ухвалити у справі законне, і найголовніше справедливе рішення, яким буде досягнуто справедливий баланс прав та інтересів сторін. Оскільки причин пропуску вказаного строку може бути безліч, законодавець і надав можливість суду вирішувати таке питання, в кожному випадку виходячи з «поважності» причин без будь-яких обмежень. При вирішенні заявлених позовних вимог прошу суд врахувати вже сталу практику Верховного Суду, зокрема його постанову від 15.04.2020 у справі № 190/106/18 (провадження № 61-41455св18), де Верховний Суд зазначає про те, що, виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem»,яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти. Туреччини» від 27 червня 2000 року, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 26 липня 2021 року у справі № 405/7058/19. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважних причини, а отже не позбувся можливості оформлення прав на нього, так і відповідача, який таке право не набув у порядку встановленому законом та не заявив про свої права на неї. Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було невизнане неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до його компетенції, відповідачем позовні вимоги не заперечувалися з приводу підстав та предмету позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved