Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що із 10.10.2014 року позивач перебув у шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу із відповідачем вони мають 2-х спільних дітей: дочку - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] та дочку - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] . До лютого місяця 2024 року вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та виховували їх спільних дітей. На теперішній час шлюб між ними розірваний. Як випливає з положення ст. 181 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про способи виконання обов`язку з утримання неповнолітніх дітей тим із батьків, хто проживає окремо, інший, з ким проживають такі діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів на їх утримання. Відповідач звернулася до суду з позовом про стягнення із позивача на її користь аліментів на утримання дітей і рішенням Маньківського районного суду Черкаської області по цивільній праві №701/1146/24 від 31.10.2024 року номер провадження №2/701/472/24, яке на разі вступило в законну силу, із нього стягнуто аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 всіх видів доходів але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дочками: [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , [PERSON] до 18.10.2036 року. Верховний суд України, в п. п. 15, 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за №3 роз`яснив, що відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, та батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Позивач не заперечує проти стягнення із нього аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 всіх видів доходів. Статтею 183 Сімейного кодексу України встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. На підставі вище вказаних обставин, [PERSON] , звернувся до суду із вказаним позовом та просить суду зменшити розмір стягуваних аліментів згідно рішень суду. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 16.12.2024 року по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з?явилася, але згідно письмової заяви просить справу розглядати у її відсутність та підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з?явився, але згідно письмової заяви просить справу розглядати у його відсутність та визнає позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Судом встановлено, що позивач 10.10.2014 року позивач перебув у шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу із відповідачем вони мають 2-х спільних дітей: дочку - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] та дочку - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] . До лютого місяця 2024 року вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та виховували їх спільних дітей. На теперішній час шлюб між ними розірваний. Як випливає з положення ст. 181 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про способи виконання обов`язку з утримання неповнолітніх дітей тим із батьків, хто проживає окремо, інший, з ким проживають такі діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів на їх утримання. Відповідач звернулася до суду з позовом про стягнення із позивача на її користь аліментів на утримання дітей і рішенням Маньківського районного суду Черкаської області по цивільній праві №701/1146/24 від 31.10.2024 року номер провадження №2/701/472/24, яке на разі вступило в законну силу, із нього стягнуто аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 всіх видів доходів але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дочками: [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , [PERSON] до 18.10.2036 року.(а.с.6,7). Відповідно до ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст.\~181 СК України). Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ст.\~183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192\~СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»\~загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , про зменшення розміру аліментів підлягають до задоволення, шляхом зменшення аліментів до розміру вказаному позивачем та який не оспорює відповідач.

Outcome: approved