Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

Адвокат Міськів О. Т. звернулася до суду із заявою в інтересах [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та перебування на утриманні. Заяву обгрунтовувала тим, що брат заявника [PERSON] був призваний на військову службу під час мобілізації 13.07.2022 [INFO] . 10.02.2023 заявник отримав повідомлення про смерть №1/30 військовослужбовця [PERSON] . Загиблий брат був неодружений, дітей не мав. Батьки загиблого та заявника померли 10 років тому. Отже, заявник та його загиблий брат проживали лише вдвох у будинку [ADDRESS] , вели спільне господарство. Під час перебування на військовій службі [PERSON] відправляв заявнику кошти на харчування, проведення поточного ремонту, сплату комунальних послуг та інші потреби. Заявник не працює та соціальних допомог не отримує. Тому заявник має право на отримання компенсації-допомоги, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022. Встановлення фактів спільного проживання з братом, який загинув, та перебування на його утриманні необхідне заявнику для оформлення грошових виплат. Просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] по день смерті останнього та перебування заявника на утриманні брата до його загибелі. Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24.06.2024 до участі в справі залучено в якості заінтересованих осіб Міністерство оборони України та [INFO] . Представник заінтересованої особи- [INFO] у поданому пояснення щодо заяви [PERSON] заперечував, мотивуючи, що останній не відноситься до кола осіб, які згідно ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ мають право на отримання грошового забезпечення загиблого військовослужбовця. В якості доказів проживання однією сім`єю заявником не долучено жодного доказу, будучи рідними братами, є ймовірність їхнього проживання разом та ведення спільного господарства, проте не підтверджує проживання однією сім`єю. Також заявник не відноситься до осіб, які можуть перебувати на утриманні загиблого військовослужбовця. Просив відмовити у задоволенні заяви. Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України в письмових поясненнях заперечила щодо задоволення заяви [PERSON] , пояснивши, що постановою КМУ №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їхнім сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 15000000 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають: батьки, один з подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Законом чітко визначене коло членів сім`ї, яким може здійснюватися виплата грошового забезпечення загиблого військовослужбовця. Виходячи з норм Закону, заявник як рідний брат загиблого, до членів сім`ї, яким здійснюється виплата грошового забезпечення загиблого військовослужбовця, не відноситься. Також надані до заяви докази перебування заявника на утриманні у загиблого брата є хибними, такими, що суперечать нормам чинного законодавства. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і, що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. З наданих заявником документів не вбачається за можливе встановити факт спільного проживання однією сім`єю та перебування заявника на утриманні у загиблого [PERSON] . Вважає, вимоги заявника безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримала та просила заявлені вимоги задоволити. Представник заінтересованої особи МОУ в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення заяви. Представник [INFO] у поданій суду заяві просив справу розглянути в його відсутності, щодо задоволення заяви про встановлення фактів заперечував. Заслухавши пояснення представника заявника, представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Установлено, що заявник [PERSON] є рідним братом [PERSON] , який [INFO] помер в госпіталі міста Краматорськ Донецької області від поранень, отриманих при виконанні бойового завдання під час воєнних дій на території України (а.с.13). Батьки заявника та загиблого померли також, зокрема батько [PERSON] помер [INFO] (а.с.14), мама [PERSON] - [INFO] (а.с.15). Згідно довідки Тисменицької міської ради Івано-Франківської області від 14.11.2023 №140 померлий [INFO] [PERSON] був постійним жителем с. Вільшаниця Івано-Франківського району Івано-Франківської області та до дня смерті проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] разом зі своїм братом [PERSON] (а.с.22). Згідно довідки державного нотаріуса Тисменицької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Колтун С. В. від 16.05.2023, заявник [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [INFO] спадкодавця [PERSON] (а.с.16). Отже, заявник звернувся в Міністерство оборони України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю його рідного брата військовослужбовця [PERSON] . Згідно листа №1/152 від 14.12.2023 Міністерство оборони України повідомило заявнику, що за поданими ним документами неможливо встановити чи перебував він на утриманні брата, солдата [PERSON] , проживав разом з братом, вів з ним спільне господарство та чи мав взаємні права та обов`язки, тому підстав для оформлення висновку щодо призначення грошової допомоги та направлення документів на комісію МОУ з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою грошової допомоги та компенсаційних сум для прийняття рішення щодо можливості виплати одноразової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, немає (а.с.25-26). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. З приводу заявленої вимоги заявника щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд уважає за необхідне зазначити, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету для якої необхідне його встановлення. Відповідно, метою встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні брата до його загибелі, заявник указав отримання виплати грошового забезпечення. Відповідно до частин 2, 4 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Конституційний суд України у рішенні від 03.06.1999 № 5-рп/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин. Указаний висновок неодноразово використовувався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.03.2019 у справі № 357/6408/17, від 05.04.2019 y справі № 387/938/17, від 16.05.2019 у справі № 467/404/17. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №554/8023/15-ц містить правовий висновок, згідно якого вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд має встановити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 Сімейного кодексу України). Суттєвою умовою для визнання осіб такими, що перебувають у сімейних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Законом не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає заявник є підставою для відмови у задоволенні заяви. Так, заявником долучено до матеріалів справи копію акту №17 від 20.03.2023 обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї, в якому зазначено, що комісія встановила, що в заявника [PERSON] загинув брат [PERSON] [INFO] (а.с.18), однак інформації про їх спільне проживання даний документ не містить. Що стосується пов`язаності заявника з [PERSON] спільним побутом, то подана заява не містить належних та допустимих доказів зазначеного. Більше того, заявник жодних підтверджуючих документів щодо придбання майна для спільного користування не надав. Аналогічно, не представлено жодних документів на підтвердження проведення ремонтних робіт у будинку, не зазначено, які саме роботи проводились та коли. Відсутні докази на підтвердження спільних витрат, зокрема участі заявника в утриманні будинку шляхом сплати коштів за комунальні послуги. Заявником також документально не підтверджено наявності спільного бюджету з [PERSON] , заявник не надав доказів наявності у нього доходів, не зазначив як формувався та витрачався бюджет та яка його частка в ньому. Заявник не надав будь-яких документів на підтвердження придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Матеріали справи не містять жодного документу, який би підтверджував наявність у заявника та [PERSON] спільного майна. Крім того, заявником жодним чином не доведено наявність взаємних прав та обов`язків, як обов`язкового критерію для визнання членом сім`ї, який вимагає необхідність встановлення взаємних прав та обов`язків, як по відношенню до загиблого [PERSON] , так і з боку останнього по відношенню до заявника. Певні права та обов`язки можуть випливати, зокрема, із нормативно- правових актів, договорів, укладених між особами. Однак, жодних доказів визначення заявником та його братом порядку користування житловим будинком, іншими будівлями чи спорудами, земельною ділянкою тощо, не надано. Фактів реалізації права на укладення між собою договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їх особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, не наведено. З приводу заявленої вимоги заявника щодо встановлення факту перебування на утриманні слід зазначити наступне. Пунктом 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - одноразова грошова допомога виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; Частиною 1 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. Пунктом 4 зазначеної статті визначено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець);батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", одноразова грошова допомога виплачується сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції Закону від 23.12.2022, чинній на день загибелі військовослужбовця), а саме: батькам, одному із подружжя, який не одружився вдруге, дітям, які не досягли повноліття, утриманцям загиблого (померлого). Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Відповідно ч. 2 ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 592/17552/18 також наголосив, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановлені факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Також Верховний суд зазначив, що постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ані отримання непрацездатною особою пенсії, ані її окреме проживання від годувальника не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні. Так, судом установлено, що [PERSON] є рідним братом заявника [PERSON] та останні проживали разом за адресою: [ADDRESS] . Їхні батьки померли ще до загибелі [PERSON] . Заявник займався похованням брата, про що свідчить довідка Тисменицької міської ради від 14.11.2023 №141 (а.с.23). Свідок [PERSON] суду пояснила, що є родичкою братів [PERSON] , загиблий деколи пересилав їй гроші, на які вона купувала одяг для заявника. Свідок [PERSON] суду пояснила, що неодноразово приносила рахунки на комунальні послуги, за які платив загиблий [PERSON] , він працював, але чи працював десь заявник вона не знає. З огляду на зазначене, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, свідчення, надані в судовому засіданні, суд не знайшов достатніх підтверджень, які б доводили факт перебування заявника на утриманні в його загиблого брата [PERSON] , а також того, що допомога з боку останнього була основним і постійним джерелом засобів до існування. Жодних інших доказів, які б підтверджували той факт, що [PERSON] систематично отримував допомогу від брата суду не надано. Також пояснення свідків не надають достатніх підтверджень факту проживання заявника однією сім`єю зі своїм братом, а постановою Верховного Суду у справі № 531/295/19 від 8 грудня 2021 року зазначено, що показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю. З огляду на зазначене, суд вважає, що факти перебування заявника на утриманні брата [PERSON] , проживання ними однією сім`єю не знайшли свого підтвердження, тому заява не підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed