Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що [INFO] померла його матір [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом, посвідченим 09 січня 2020 року старостою с. Жукотин Коломийського району Івано-Франківської області та зареєстрований в реєстрі за № 1, відповідно до якого все належне їй на момент смерті майно заповіла йому. До складу спадщини, що відкрилася входять належні померлій житловий будинок та земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після смерті матері, особа уповноважена на вчинення нотаріальних дій, працівник Коршівської сільської ради не сповістила його про наявність заповіту, складеного спадкодавицею на нього. Також зазначив, що в період з 2019 року по 2024 рік він перебував за межами території України, що підтверджується відповідними відмітками в його паспорті, та звітом про трудову діяльність на території Іспанії. Повернувшись у 2024 році до України йому стало відомо про існування заповіту [PERSON] . З метою оформлення права на спадщину він звернувся із відповідною заявою до нотаріуса. Однак, у зв`язку із пропуском встановленого законом строку для звернення із заявою про прийняття спадщини у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому відмовлено, про що надано відповідне письмове роз`яснення. Тому просить суд визнати дані обставини пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини поважними та надати йому додатковий строк достатній для прийняття спадщини. Ухвалою від 11 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, 15 січня 2025 року подав до суду письмову заяву в якій зазначив, що позовну заяву підтримує в повному обсязі, розгляд справи просить проводити в його відсутності. Крім того позивач зазначив про те, що не мав можливості повернутися до України та прийняти спадщину через запроваджені карантинні заходи, а згодом початок воєнних дій на території України, також просить взяти до уваги що на даний час він має онкологічне захворювання. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи був належно повідомлений судовими повістками, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у відсутності представника сільської ради чи відзиву на позовну заяву не подав. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. [INFO] померла [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 92, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22 грудня 2020 року, виданого виконавчим комітетом Коршівського сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області (а.с. 7). Відповідно до заповіту [PERSON] , посвідченого 09 січня 2020 року в.о. старости с. Жукотин Коломийського району Івано-Франківської області [PERSON] , спадкодавиця заповіла все своє майно на належні їй права позивачу (а.с. 8). Згідно із довідкою про право на видачу спадщини за заповітом Коршівської сільської ради Коломийського району від 12 серпня 2024 року № 106/70-11, заповіт від імені [PERSON] , яка померла [INFO] , посвідчувався виконкомом Жукотинської сільської ради 09 січня 2020 року, за реєстровим № 1, не змінювався і не скасовувався (а.с. 10). Згідно письмового роз`яснення про відмову у вчинені нотаріальної дії від 19 серпня 2024 року № 18/01-16 приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Григорець М.В., відмовлено позивачу у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для подання за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття (а.с. 11). З копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] , видно, що в період з 2019 року він виїхав за межі України. В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Частина перша ст. 1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з положеннями пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Законодавцем не надається ніякого значення тривалості періоду, який пройшов з дня закінчення строку для прийняття спадщини, що не виключає можливості одержання своєї частки спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, також і після спливу значного строку. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постановах від 25 березня 2020 року у справі № 296/12396/18 (провадження № 61-10481 св 19), від 17 грудня 2021 року у справі № 315/386/19 (провадження № 61-15100св21), від 29 січня 2024 року у справі № 552/4825/22 (провадження № 61-16505 св 23), від 07 лютого 2024 року у справі № 474/454/18 (провадження № 61-14756св23), від 21 лютого 2024 року у справі № 760/4267/21 (провадження № 61-14640 св 23) Верховний Суд вказував, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а також те, що при вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) зауважила, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з незнанням спадкоємця про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. У контексті даної справи суд зазначає, що оскільки позивач тривалий час перебував за межами України, а також беручи до уваги обставини за яких він не міг повернутися до України, що зумовлені запровадженими карантинними заходами, а згодом воєнним станом, враховуючи стан здоров`я позивача, суд вважає, що заява про прийняття спадщини не була подана позивачем з поважних причин і дійшов висновку, що додатковий строк тривалістю 3 місяці буде достатнім для прийняття ним спадщини. Враховуючи вищенаведене, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу, враховуючи те, що позовні вимоги є підставними, оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. На підставі ст.ст. 1216, 1217, 1220, 1222-1223, 1258, 1261, 1268-1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved