Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа: Служба у справах дітей Жашківської міської ради. В обґрунтування вказала, що з 24 січня 2014 року по 10 серпня 2016 року дочка позивача - [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем.. Від спільного проживання в шлюбі у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син - [PERSON] , який після розірвання шлюбу проживав разом з [PERSON] та перебував на повному її утриманні. [INFO] [PERSON] померла і з дня її смерті і до цього часу її син - [PERSON] проживає разом з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Відповідач проживає в іншому місці і не бере участі у вихованні сина, не надає ніякої матеріальної допомоги, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не спілкується з сином взагалі, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, його навчанням, харчуванням медичним доглядом та лікуванням, підготовкою до самостійного життя. Всі питання щодо виховання сина вирішуються позивачем. У зв`язку з цим, позивач звернулася до органу опіки та піклування Служби у справах дітей з проханням позбавити відповідача батьківських прав, на що їй було рекомендовано звернутися до суду та після перевірки було надано висновок про доцільність позбавлення батьківських обов`язків [PERSON] . Посилаючись на норми Сімейного кодексу України та роз`яснення постанови ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позивач вважає, що вищевказану поведінку відповідача можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідоме нехтування ним своїми обов`язками та відсутність серйозного ставлення до них, що, на думку позивача, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно їх неповнолітніх дітей. За вказаних вище обставин позивач звернулася до суду та просить позбавити батьківських прав [PERSON] 03 червня 2024 року ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 10 жовтня 2024 року у справі закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду. 14 листопада 2024 року вказану справу прийнято до свого провадження та призначено судовий розгляд. У судове засідання позивач [PERSON] не з?явилася. В матеріалах справи наявна заява, в якій вона підтримала позовну заяву повністю, просила її задовольнити та розглядати справу без її участі.. У судове засідання відповідач не з?явився по невідомих суду причинах, про час і місце розгляду справи повідомлений неодноразово, своєчасно і належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - Служби у справах дітей Жашківської міської ради Ментей І.- у судове засідання не з?явилася, при цьому в ході судового розгляду подала лист, в якому просила розгляд справи проводити без її участі, на розсуд суду. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з частинами 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи суд установив наступне. [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 10.08.2016р. розірвано (арк.с. 6). [PERSON] та [PERSON] являються батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (арк. с. 7). [INFO] [PERSON] померла, актовий запис про смерть №279, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (арк. с. 8). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] встановлено, що позивач [PERSON] являється її матір?ю (арк. с. 5). З довідки № 114/03-08/13 від 21.02.2024 р. Виконавчого комітету Жашківської міської ради вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та постійно проживає за адресою своєї бабусі [PERSON] по [ADDRESS] , разом з бабусею та молодшими братами, та перебуває на її утриманні (арк.с. 11). Органом опіки та піклування Жашківської міської ради Черкаської області надано висновок від 24.04.2024р. про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , в якому з урахуванням того, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню, навчанню і вихованню сина, комісія вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (арк. с. 9-10). Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Закон України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.07.2016 № 760/18209/15-ц та від 14.09.2016 № 216/2914/14-ц). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ч. ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про те, що відповідач дійсно не виконує своїх батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СК України, не надає матеріальну допомогу своїй дитині, не приймає участі у її вихованні, не дбає про її духовний і моральний розвиток, не відвідує її і взагалі не цікавиться її життям, а тому суд вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відповідає інтересам дитини - [PERSON] . Проаналізувавши та надавши оцінку встановленим вище обставинам, приймаючи до уваги те, що відповідач до суду не з?явився та не надав будь-яких заперечень з приводу позбавлення батьківських прав, враховуючи насамперед інтереси дітей, суд вбачає небажання батька брати участь у вихованні своєї дитини та вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним. Частинами 2, 3 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, починаючи з дня подання заяви до досягнення нею повноліття. Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved