Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

Позивач, в інтересах якого діє представник, звернувся в жовтні 2024р. до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з розроблення веб сайту від 28.03.2024р. у сумі 43621грн., судових витрат: витрат на правову допомогу у сумі 13000грн. та судовий збір у сумі 1211.20грн. Позов обґрунтував тим, що між [PERSON] та ФОП [PERSON] 28.03.2024р. було укладено договір №1014 на розроблення веб сайту, за умовами якого відповідач взяв на себе зобов`язання надати послуги, вартістю 2200 доларів США в термін 1 місяць 15 днів. Замовником оплачено кошти в сумі 43621грн., однак такі послуги не надано, а з 13.07.2024р. відповідач спілкування з позивачем уникав. На претензію від 20.07.2024р. про повернення коштів за ненадані послуги, однак станом на 19.10.2024р. кошти не повернуто, послуги не надано. Представник позивача подав 19.11.2024р. заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи та ухвалення заочного рішення судом. Відповідач в судові засідання не з`являлась, про день та час слухання справи була повідомлена відповідно до вимог закону. Про судове засідання відповідач повідомлена також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». Причину неявки суду не повідомила, відзив на позов не подавала. З врахуванням вимог п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України за неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності учасника справи в заочному порядку за згодою позивача, та з врахуванням строків розгляду справи, в т.ч. в порядку спрощеного позовного провадження. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову частково, враховуючи наступне. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та ФОП [PERSON] 28.03.2024р. було укладено договір №1014 на розроблення веб сайту, за умовами якого відповідач взяв на себе зобов`язання надати послуги, вартістю 2200 доларів США, зі сплатою авансового платежу (а.с.11-16), договір підписано електронним підписом. Сторонами обумовлено, що факт виконання робіт (послуг) засвідчуватиметься в угоді про завершення робіт (послуг). Оплата за роботу здійснюється у національній валюті за ринковим курсом у день оплати. Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 204 ЦК України, передбачено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як передбачено ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як зазначено в ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом та суттю договірних правовідносин. Відповідно до положень ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 «Послуги. Загальні положення» підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Також, за ст.902,905,906 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. \~ Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України). Сторона позивача доводила, що\~ термін виконання послуг обумовлено усно між сторонами - 1 місяць 15 днів, про такий термін сторони\~ повторились і у переписці по вайберу (а.с.17-35, 52-57). Замовником-позивачем оплачено кошти в сумі 43621грн. трьома платежами 28.03,25.05 та 21.06.2024р.(а.с.36-38). Однак такі послуги не було надано, а з 13.07.2024р. відповідач спілкування з позивачем уникав, як зазначено в позові та не спростовано відповідачем. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 20.07.2024р. було направлено позивачем претензію відповідачу про повернення коштів за ненадані послуги (а.с.42-43), але останній кошти не повернув, послуги не надано станом на 19.10.2024р., що спонукало звернення до суду за захистом порушених прав. На підставі зазначеного, судом встановлено, що позиція позивача і надані докази на підтвердження заявлених позовних вимог, повністю обґрунтовані доказами, дослідженими в ході судового розгляду за їх сукупністю, які є належними і допустимими. Відповідачем не спростовано доводи належними письмовими чи іншими доказами. Отже, аналізуючи в сукупності вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки сторони правочину обумовили вид робіт, оплату, а 20.07.2024р. відповідач отримав претензію з якої вбачався 30-ти денний строк для реагування, проте не надав послуги та не повернув кошти оплачені замовником, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з розроблення веб сайту від 28.03.2024р. у сумі 43621грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Стосовно судових витрат, то представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 13000грн. та судовий збір у сумі 1211.20грн. (а.с.67). Оскільки сума заборгованості до стягнення задоволена повністю, судовий збір підлягає стягненню з відповідача. За вимогами ст.133, 137, 141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в т.ч. на професійну правничу допомогу, які несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Адвокат позивача обґрунтовуючи суму 13000.00грн. витрат зазначив про сплату гонорару у сумі 6500грн. станом на 15.07.2024р. та сплату наступного платежу у сумі 6500грн. після завершення розгляду справи (а.с.61). Разом з тим, у договорі про надання правничої допомоги, додаток №1 до договору (а.с.58-59) та описі наданих послуг (а.с.50) написання претензії відповідачу у досудовому порядку та написання позовної заяви складає 10500грн. із 13000грн.. Враховуючи, що участі у судових засіданнях адвокат позивача не брав, інших процесуальних заяв під час розгляду не готував, то слід зменшити витрати на правову допомогу у відповідній вартості послуг на 2500грн., а отже до стягненню підлягає сума 10500грн.

Outcome: partial