Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~І. Рух провадження та процесуальні рішення Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] (далі- Позивач), законний представник позивача [PERSON] (далі- Законний представник) до держави Російської федерації в особі представницького органу: Міністерства юстиції Російської Федерації (далі-Відповідач) про відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі внаслідок збройної агресії Російської Федерації в сумі 5\~000\~000 гривень та розгляд справи призначено на 27 листопада 2024 року. 27 листопада 2024 року підготовче судове засідання відкладено на 12 грудня 2024 року у зв`язку із неявкою Відповідача. 12 грудня 2024 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду на 15 січня 2025 року. 15 січня 2025 року в судове засідання з`явився представник Позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи 27 листопада 2024 року та 12 грудня 2024 року шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. При вирішенні питання щодо належності повідомлення Відповідача про дату, час і місце розгляду справи Суд зазначає, що у відповідності до вимог пункту 11 частини восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно статті 280 Цивільного процесуального кодексу України Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі викладеного, враховуючи, що Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин та не подав відзив, а Позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, 15 січня 2025 року Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. \~ \~ \~ \~ІІ. Стислий виклад позиції сторін Законний представник Позивачки зазначає, що Позивач є дочкою [PERSON] та [PERSON] (Законний представник). З 30 квітня 2018 року по 16 травня 2018 року її батько перебував у лавах Збройних Сил України та захищав Батьківщину. [INFO] батько Позивача загинув в селі Богданівка Донецької області від ушкоджень, отриманих внаслідок бойових дій під час захисту Батьківщини від збройної агресії Російської Федерації проти України. Внаслідок смерті батька Позивач відчуває душевні болі та страждання. Вона втратила душевний спокій, сенс життя та віру в майбутнє. Вона постійно відчуває незахищеність та розчарування, така втрата не дає можливості нормально спілкуватись з оточуючими та підтримувати нормальний спосіб соціального життя. Враховуючи характер та обсяг завданих моральних страждань, умисного характеру дій Відповідача, душевний біль від втрати батька, почуття безпорадності через це, вважає, що справедливим розміром компенсація є сума 5\~000 000 гривень, яка співвідноситься із розміром відшкодування 111\~863,08 Євро, яке в середньому в аналогічних справах визначається Європейським Судом з прав людини ( зокрема у справах Харчукаєви проти Росії, Сагаєва та інші проти Росії, Ісламова проти Росії, Султигов та інші проти Росії). В зв`язку із викладеним, у відповідності до статей 23, 1167, 1168 Цивільного кодексу України просить стягнути з Відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 5 000 000 гривень. \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив, а також письмові пояснення до суду не надав. \~ \~ \~ \~ІІІ. Докази, досліджені судом 1.Копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відповідно до якого [INFO] народилась [PERSON] , про що виконкомом Драгомирчанської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області 28 грудня 2010 року зроблено актовий запис №21 в Книзі реєстрації народжень. Батьками є Позивача є [PERSON] та Законний представник.. 2.Копія картки платника податків Позивача. 3.Копія довідки\~про реєстрацію\~місця проживання\~особи, відповідно до якої Позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 4.Копія посвідчення дитини військовослужбовця, який загинув чи пропав безвісти під час проходження військової служби серії БР №000325 від 25 жовтня 2018 року, відповідно до якого Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для дітей військовослужбовців, які загинули чи пропав безвісти під час проходження військової служби. 5.Копія довідки видана Законному представнику Позивача, відповідно до якої Позивачу встановлено статус члена сім`ї загиблого відповідно до абзацу 8 п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 6.Копія паспорту Законного представника Позивача та карти фізичної особи-платника податків. 7.Копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24 травня 2018 року, [PERSON] помер [INFO] , місце смерті село Богданівка Донецької області, про що Волноваським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 17 травня 2018 року зроблено актовий запис №411. 8.Копія свідоцтва про поховання від 19 травня 2018 року, відповідно до якого Законний представник Позивача здійснила поховання [PERSON] . 9.Копія довідки про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганських областях, забезпеченні їх здійснення. Згідно довідки, [PERSON] дійсно брав в період з 30 квітня 2018 року по 16 травня 2018 року безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганських областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в цих районах. Ця довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій. 10.Копія акту службового розслідування від 22 травня 2018 року затвердженого командиром в/ч [NUMBER] , відповідно до якого загибель [PERSON] сталася під час виконання ним обов`язків військової служби. 11.Копія довідки про причини смерті №132, відповідно до якої [PERSON] помер [INFO] внаслідок наскрізного вогнепального кульового поранення грудної клітки з множинними травмами органів грудної порожнини. 12.Витяг з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону, відповідно до якого причиною смерті [PERSON] є, поранення, які пов`язані із захистом Батьківщини. 13.Витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії, відповідно до якого причиною смерті [PERSON] є, поранення, які пов`язані із захистом Батьківщини. 14.Копія витягу з рішення виконавчого комітету Івано-Франківської області, відповідно до якого Позивачу надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. 15.Копія військового квитка [PERSON] серії [NUMBER] . \~ \~ \~ \~IV. Фактичні обставини, встановлені судом [INFO] народилась Позивач, батьком якої є [PERSON] . [INFO] [PERSON] загинув в місті Богданівка Донецької області під час захисту Батьківщини в зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України. Причиною смерті [PERSON] є наскрізне вогнепальне кульове поранення грудної клітки з множинними травмами органів грудної порожнини. Внаслідок смерті [PERSON] Позивачеві спричинена моральна шкода внаслідок втрати душевного спокою та розчарування, сенсу життя та віри в майбутнє, про що зазначається в позовній заяві. \~ \~ \~ \~V. Висновки суду щодо збройної агресії Російської Федерації проти України Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.04.2012 року № 9-рп/2012 (справа № 1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Преамбула Статуту Організації Об`єднаних Націй визначає, що держави-учасниці ООН сповнені рішучості позбавити прийдешні покоління нещасть війни, проявлятимуть терпимість та житимуть в світі як добрі сусіди, об`єднуватимуть зусилля для підтримки міжнародного миру та безпеки. Пункт 9 Резолюції 60/1, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 24.10.2005 року, визначає мир, безпеку та розвиток прав людини тими опорами, на яких тримається система ООН. Пункт 120 Резолюції нагадує про обов`язок держав-учасниць ООН сприяти повазі та захисту усіх прав людини та основних свобод відповідно до Статуту ООН, Загальної Декларації прав людини та іншим документам, які стосуються прав людини. Універсальний характер цих прав не підлягає жодному сумніву. Пункт 122 Резолюції підкреслює, що всі держави зобов`язані поважати права людини та основні свободи. 5 грудня 1994 року між Україною, Росією, Великою Британією та США був укладений Будапештський меморандум-міжнародна угода про гарантії Україні у зв`язку з набуттям нею неядерного статусу. Пунктом 2 Будапештського меморандуму російська федерація взяла на себе зобов`язання разом зі Сполученим Королівством Великої Британії та Північної Ірландії і Сполученими Штатами Америки утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй. Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 року суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 року, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці. Виходячи із викладеного держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну. Згідно зі статтею 1\~Закону України\~«Про оборону\~України» агресія\~це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом. Загальновідомим є той факт, що датою початку тимчасової окупації російською федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року, а 24 лютого 2022 року російська федерація здійснила широкомасштабну військову агресію проти України, що стало підставою для введення з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнного стану на всій території України, а тому вказані обставини не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, та який наступними указами Президента України неодноразово продовжувався, та триває станом на момент постановлення судового рішення по даній справі. Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, російську федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №210/4458/15-ц, від 30 січня 2020 року у справі №287/167/18-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 серпня 2017 року у справі №761/9437/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії російської федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує. Таким чином, судом беззаперечно встановлено вчинення Російською Федерацією військової агресії проти України та всіх її громадян. Виходячи із сукупності наведеного, суд вважає, що право позивача на належне та ефективне відшкодування шкоди повинно бути захищене, а судовий імунітет не повинен бути перешкодою для такого відшкодування у тих виняткових обставинах, коли немає інших механізмів відшкодування. щодо стягнення моральної шкоди Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За змістом ч. 1ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з ч. 3, 5 ст.\~23\~ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього. При цьому на потерпілого (позивача) покладається обов`язок довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу). Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, у тому числі внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого. У разі вирішення спору судом розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються моральні втрати особи, що призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується потерпілому (позивачеві) одноразовим платежем, а також іншим майном або в інший спосіб. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей16і23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом в пункті 62 рішення у справі «Станков проти Болгарії. Також, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Беззаперечно, що дочка, батько якої загинув під час захисту Батьківщини, зазнала безумовних моральних страждань. Проте це не позбавляє особу, яка звернулась до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації обов`язку обґрунтувати та довести у суді належними доказами, а суд - обов`язку встановити на підставі наданих доказів елементи правопорушення, що призвело до завдання моральної шкоди (не тільки наявність шкоди, але й те, що вона є наслідком саме діяння держави-відповідача (причинно-наслідковий зв`язок). Дослідивши позовну заяву та викладені в ній обставини щодо втрати Позивачем душевного спокою та розчарування, сенсу життя та віру в майбутнє, здійснення похорон Законним представником Позивача, дослідивши інші матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Позивач звернулася до суду з позовом до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок збройної агресії Російської Федерації на території України та просила суд стягнути з відповідача на її користь 5\~000 000 гривень моральної шкоди. Частиною 1\~ст. 12 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу приписів ч. 1, 3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1статті 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вирішуючи питання щодо розміру такої компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду, суд бере до уваги, що в національному та міжнародному законодавстві відсутні чітко визначені критерії для обчислення розміру компенсації моральної шкоди у грошовому еквіваленті. Вирішуючи питання щодо розміру такої компенсації за спричинену позивачу моральної шкоди, суд виходить із наслідків збройної агресії Російської Федерації, а саме смерті батька Позивача, наслідків цієї події для подальшого життя Позивача, віку позивача, для якої такі події в її житті є складними та обтяжливими. Враховуючи тривалість та характер моральних переживань та фізичних страждань, що пов`язані із втратою рідного сина через військову агресією Російської Федерації проти України, вимушеністю позивача змінити повноцінний спосіб та якість життя, негативних змін у її житті, які є незворотними та усвідомлення завдає їй душевного болю та моральних страждань, враховуючи стан здоров`я, відчуття нею душевних страждань, що не дають можливості проживати повноцінним життям та життям, яким вона проживала до збройної агресії Російської Федерації проти України, те, що Позивач зазнає душевного болю та страждань, втрати душевного спокою, постійно відчуває невпевненість і незахищеність, з урахуванням вимог справедливості, співмірності та розумності, Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача 5\~000\~000 гривень. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На переконання суду, відшкодування Позивачу моральної шкоди в розмірі 5 000 000 гривень відповідатиме заподіяним їй моральним стражданням і буде достатнім та необхідним для відшкодування спричиненої шкоди та відновлення душевного стану. \~ \~ \~ \~VI. Щодо судового збору Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 22\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. Враховуючи викладене, з відповідача в дохід держави України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 15140 гривень.

Outcome: approved