Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-26 00:00:00

У жовтні 2023 року представник [PERSON] - [PERSON]. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у квартирі [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Відповідач [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] , з липня 2010 року. Він переїхав до м. Дніпро, працював там на посаді зварювальника. Потім відповідач переїхав до Криму і прийняв російське громадянство. Де він зараз перебуває, позивачу не відомо. Відповідач разом із позивачем не проживають. Особистих речей у квартирі немає, він не сплачує комунальні платежі, в отриманні житла участі не приймає і взагалі житлом не цікавиться. Позивач вважає, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із тривалою, понад шість місяців без поважної причини, відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по його утриманню житлового приміщення, а тому позивач вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює позивачу перешкоди у здійснені права користування, позивач позбавлена можливості приватизувати квартиру, оскільки є реєстрованим відповідач. Він, як громадянин іншої держави, права на приватизацію не має. Позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся, у відповідності до ст.128 ЦПК України, належним чином, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї. Разом з тим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української РСР; ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Так, судом встановлено, що відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 73 від 25.09.2023 року, виданої КП Ізмаїльської міської ради «Житсервіс», за адресою: [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] - наймач, [PERSON] - син, [PERSON] - онука, [PERSON] - правнука. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 967. Відповідно до відомостей сектору ведення реєстру територіальної громади м. Ізмаїл секретаріату виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою ЧП «Ольховой А.М.» від 13.05.2021 року № 38 [PERSON] працює на посаді зварювальника з 17.07.2010 року по теперішній час. З матеріалів справи вбачається, що на ім`я [PERSON] , [INFO] , 09.03.2016 року Російською Федерацією видано паспорт. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування власністю, що є адекватним змісту порушеного права. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, відповідач за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , не проживає. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач не реалізував свого права на проживання, протягом встановленого законом строку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, вказане рішення суду є підставою для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку місця проживання. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved