Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

25.12.2023 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся представник позивача - адвокат Савін О.С. в інтересах [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позовній заяві представник позивача посилався на те, що 01 липня 2017 року Харківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Під час шлюбу позивач завагітніла трійнею, після чого відносини між сторонами стали напруженими, і фактично одразу після народження дітей відповідач покинув сім`ю, та до цього часу жодного разу не спілкувався з дітьми. В подальшому, рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 08 липня 2021 року по справі № 637/448/21 шлюб між сторонами було розірвано. На теперішній час позивач проживає разом з дітьми в будинку своєї матері. Місце мешкання відповідача невідоме. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 22 листопада 2023 року, складеного службою у справах дітей Шевченківської селищної ради Харківської області, догляд за дітьми здійснює мати [PERSON] за допомогою бабусі, батько дітей від їх народження участі у вихованні не приймає. Згідно довідки № 01-45/44 від 11 грудня 2023 року, наданої закладом дошкільної освіти "Калинка", батьківські обов`язки по вихованню дітей виконує їх мати. Відповідно до листа № 691 від 12 грудня 2023 року, наданого КНП "Шевченківський центр первинної медико-санітарної допомоги", доглядом та лікуванням дітей займається їх мати [PERSON] , батько жодного разу лікувальний заклад не відвідував. Стосовно матеріального забезпечення дітей представник зазначає, що із самого народження дітей відповідач не надавав будь-якої матеріальної допомоги позивачу на їх утримання. Відповідно до листа Салтівського відділу державної виконавчої служби в місті Харкові № 137955 від 10 жовтня 2023 року борг, заборгованість відповідача по аліментам складає 176516 грн. 34 коп. Лише після вжиття державним виконавцем заходів з примусового стягнення боргу та накладання на відповідача максимальних обмежень, борг був сплачений. У зв`язку із викладеним, позивач звернулася до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою суду від 15.01.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. 29.02.2024 року від представника відповідача - адвоката Солодовнікової О.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник зазначила, що позивач в позовній заяві стверджує, що їх відносини з відповідачем стали напруженими після того, як вона завагітніла, і відповідач покинув сім`ю одразу після народження дітей. Як зазначає відповідач, під час вагітності позивача, остання досить часто лежала в медичних установах на збереженні, і відповідач постійно її підтримував в лікарнях, провідував. При народженні дітей був присутнім, підтримував та допомагав доглядати дітей. Після народження дітей, позивач почала дуже агресивно себе вести, скандалити з відповідачем та з його матір`ю, яка приїхала допомогти з дітьми. Позивач сказала відповідачу, що це не його діти та інше. Після оформлення дітей в органі ДРАЦС, позивач забрала дітей і переїхала жити до своєї матері в смт. Шевченкове Куп`янського району Харківської області, де вона зареєстрована та проживає з дітьми до теперішнього часу. З відповідачем перестала спілкуватися зовсім, та перешкоджала будь-якому спілкуванню відповідача з дітьми. Говорила, що у дітей уже є їх батько, з яким вона жила. Відповідач ще до судового наказу по сплаті аліментів регулярно допомагав позивачу матеріально, переводячи їй кошти через укрпошту з «доставкою їй на дім» де вказував в призначенні - «на содержание тебя и детей». При цьому, позивач, мешкаючи з іншим чоловіком (з його слів) все одно не давала бачитися та спілкуватися з дітьми. Таким чином, непорозуміння між позивачем та відповідачем не є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача, який бажає брати участь у вихованні дітей, але натепер перебуває на непідконтрольній території України та фізично не може приймати участь у вихованні своїх дітей. Крім того, представник зазначає, що відповідач дізнався про судовий наказ про стягнення аліментів на його дітей тільки на початку 2022 року від державного виконавця, який відкрив виконавче провадження в грудні 2021 року. З початком повномасштабного вторгнення рф, Відповідач знаходився на непідконтрольній Україні території, як і позивач та в нього не було можливості сплачувати аліменти, з технічних підстав. Наявність заборгованості щодо сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька або матері дитини батьківських прав. Факт стягнення з одного з батьків на користь іншого аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо її утримання, оскільки таке стягнення є одним зі способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька або матері до надання їй належного утримання. Перебування батька або матері на тимчасово окупованій території є об`єктивною причиною, яка ускладнює спілкування з дитиною та участь у її вихованні. Також відповідач не заперечує проти тверджень позивача, що він не з`являється в дитячому садочку та медичному закладі, але він дуже хоче спілкуватися зі своїми дітьми, тільки щоб це дозволяла позивач без скандалів та істерик, які негативно можуть вплинути на дітей. Щодо Висновку органу опіки і піклування селищної військової адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача - відповідач категорично заперечує. Так орган опіки викликали відповідача для участі щодо вирішення питання щодо доцільності позбавлення його батьківських прав. Оскільки відповідач перебував на непідконтрольній території України за місцем своєї реєстрації, він фізично не міг з`явитися на засідання комісії, і про це їм повідомив надіславши СМС, крім того, заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування № 02-21/2521 від 26 грудня 2023року не містить переконливих підстав щодо доцільності висновку про позбавлення батька батьківських прав. Він складений в односторонньому порядку зі слів матері, без урахування позиції та доказів відповідача. Така ж ситуація і з актом обстеження умов проживання. Відповідач не проживає з дітьми та не має і не мав доступу до цього помешкання та до дітей. Позивачем не надано достатніх доказів вини відповідача щодо не здійснення участі покладених на нього обов`язків у вихованні дітей. Таким чином, сторона відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог, та просить суд відмовити в їх задоволенні в повному обсягу. 04.03.2024 року від представника позивача - адвоката Савіна О.С. надійшла відповідь на відзив, у якій адвокат зазначав, що відповідач, стверджуючи у відзиві, що позивач перешкоджала йому спілкуватись з дітьми не надає жодного доказу на підтвердження своїх слів. Представник зазначає, що як би відповідач дійсно бажав спілкуватись з дітьми, а позивач чинила йому перешкоди, він повинен був звернутись до відповідної служби у справах дітей зі скаргою на дії позивача або звернутись до суду з позовом про встановлення графіку побачень з дітьми. Проте, відповідач жодних таких дій не вчиняв, натомість 12 січня 2022 року він звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом про оспорювання свого батьківства, стверджуючи, що діти взагалі не його. Дана справа спочатку розглядалась Шевченківським районним судом Харківської області, а потім Орджонікідзевським районним судом міста Харкова, поки, в лютому 2024 року, вже після відкриття Синельниківським районним судом Дніпропетровської області провадження по справі № 191/5798/23, відповідач залишив позов без розгляду. Вказані обставини свідчать проте, що відповідач не те що ухилявся від спілкування з власними дітьми, а взагалі намагався оспорити свої батьківство, що свідчить про його негативне ставлення до дітей. В той же час відповідач взагалі не приймає участі у вихованні своїх дітей та не спілкується з ними, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Щодо знаходження відповідача на непідконтрольній території, представник зазначив, що відповідно до довідки Міністерства доходів і зборів, що міститься в матеріалах виконавчого провадження: [PERSON] фактично мешкав за адресою: [ADDRESS] , аналогічна адреса міститься в судовому наказі про стягнення аліментів. Таким чином всі посилання відповідача про незнання та неможливість сплати аліментів, неможливість прибути на засідання комісії, де розглядалось питання щодо позбавлення його батьківських прав не відповідають дійсності та спростовуються належними доказами. Ухвалою суду від 02.05.2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено до судового розгляду по суті. У сьогоднішньому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідач до судового засідання повторно не з`явився, від представника відповідача - адвоката Сулика Р.А. надійшло клопотання про відкладення судового засідання в черговий раз, докази поважності неприбуття у судове засідання до клопотання не долучено, у зв`язку із чим суд на місці ухвалив визнати за можливе продовжити розгляд справи за відсутності представника відповідача, враховуючи, що думка попереднього представника вже була заслухана раніше. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог, враховуючи наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 08.07.2021 року було розірвано, після розірвання шлюбу позивачу [PERSON] повернуто дошлюбне прізвище - [PERSON] (а.с.37-38). У сторін є спільні неповнолітні діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно (а.с.39-41). На даний час сторони проживають окремо, діти зареєстровані та проживають разом зі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу №1332 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданого 11.12.2023 року начальником відділу ЦНАП Шевченківської селищної ради Ходак Наталією (а.с.44). Відповідно до листа Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.10.2023 року за №137955, згідно даних АСПВ встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження №67736148 з виконання судового наказу №637/449/21, виданого 31.05.2021 року Шевченківським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, при щомісячному нарахуванні, починаючи стягнення з 11.05.2021 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.47-48). Відповідно до довідки №01-45/44 від 11.12.2023 року, виданої директором ЗДО «Калинка» Мар`яною Сивокоз, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , виховуються у середній групі «Соняшник» Шевченківського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Калинка» Шевченківської селищної ради Куп`янського району Харківської області з 01.09.2023 року. На даний час освітній процес в закладі дошкільної освіти організовано у дистанційній формі. Зі слів вихователів групи батьківські обов`язки, пов`язані з вихованням дітей (відвідування онлайн-занять, здійснення зворотного зв`язку та інше) здійсню мати - [PERSON] (а.с.45). Відповідно до листа КНП «Шевченківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Шевченківської селищної ради за вих.№691 від 12.12.2023 року, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають за адресою: [ADDRESS] , знаходяться на обліку у лікаря-педіатра [PERSON] . Доглядом, вихованням, лікуванням, відвідуванням лікаря перед проведенням профілактичних щеплень займається тільки мати дітей [PERSON] . Батько [PERSON] жодного разу не відвідував заклад (а.с.46). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 22.11.2023 року, встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , та має на утриманні трьох дітей, які постійно проживають разом з матір`ю, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В ході обстеження встановлено, що мати дітей [PERSON] здійснює догляд за дітьми сама за допомогою бабусі дітей [PERSON] . Батько дітей від їх народження участі у вихованні дітей не приймає, не цікавиться їх життям і здоров`ям (а.с.42-43). Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Шевченківської селищної військової адміністрації Куп`янського району Харківської області від 26.12.2023 року за вих. №02-21/2521 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування селищної військової адміністрації вважає можливим надати висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.29-31). Відповідачем чи його представником не надано доказів того, що [PERSON] перебуває на тимчасово окупованій території. Також стороною відповідача не надано доказів щодо того, що він звертався до органу опіки та піклування чи до суду, в зв`язку з тим, що [PERSON] чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми чи іншим чином позбавляє його можливості виконувати свої обов`язки щодо виховання дітей. Крім того, 12.01.2022 року [PERSON] звертався до суду з позовом до [PERSON] з позовом про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актових записів про народження та ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 29.02.2024 року позов було залишено без розгляду за заявою представника позивача (а.с.198). Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч її бажанню, за випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною першою статті 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Частинами першою, другою та четвертою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Тобто законодавством України розмежовано обов`язки батьків щодо виховання дітей і щодо їх утримання та, як наслідок, підставою для позбавлення батьківських є невиконання батьками саме їх обов`язку щодо виховання дітей. Крім того, у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 661/2532/17 КЦС ВС вказав, що самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав недостатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними, наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати в майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи. У даному випадку суд бере до уваги і те, що [PERSON] на початку 2022 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актових записів про народження усіх трьох дітей, однак після повномасштабного вторгнення залишив позов без розгляду, що може бути зумовлено тим, що він як багатодітний батько має право на відстрочку від призову (пункт 3 статті 23 закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію»), а в разі позбавлення батьківських прав він втрачає таке право. Також суд бере до уваги те, що відповідачем здійснювалася сплата аліментів протягом 2018-2021 року (до його звернення до суду з позовом про оспорювання батьківства) і лише три платежі у 2023-2024 році (докази, що долучені до відзиву на позовну заяву). Оцінюючи вищенаведені докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки останній не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, виховання, підготовку до самостійного життя, а тому позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. Судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved