Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-01 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТОВ/ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», через систему «Електронний суд» подав до суду позовну заяву до [PERSON] , в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 49 704, 12 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13 000, 00 грн. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. 28.11.2019 між ТОВ «ІНФІНАНС» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 095321701. Договір позики укладено в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом відповідача . 18.02.2020 відповідач [PERSON] підписала електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису, який було надіслано за допомогою СМС - повідомлення на телефонний номер зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця) пропозицію надання 4 траншу кредиту згідно Заявки - анкети №2628568386 від 18.02.2020 в рамках Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 095321701 від 28.11.2019 (оферта). Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається сторонами відповідно до умов договору. Відповідач [PERSON] здійснила дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі встановленому договором. Підписанням договору позики відповідач [PERSON] , підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами, а також їй була надана інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. 14.07.2021 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу № 14-07/21, відповідно до якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників за Договорами позики, в тому числі договором позики №0959321701, що укладений між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило право вимоги до боржників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, у тому числі за вищевказаним Договором позики, що укладений між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] . Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] взятих на себе зобов`язань за договором позики не виконала, станом на день формування позовної заяви відповідач має перед позивачем прострочену заборгованість на загальну суму 75 044,12 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 49 704, 12 грн., з яких: 4 000,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням ( за тілом кредиту); 45 704,90 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Позиція відповідача. 19.11.2024 відповідач [PERSON] , через електронну пошту надіслала до суду відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, в якому просила про часткове задоволення позову, а саме в розмірі 6 100 (шість тисяч сто) гривень та зменшення стягнення витрат на правову (правничу) допомогу до 3 000 (три тисячі) грн, а в решті позовних вимог просила відмовити. У відзиві на позовну заяву про стягнення заборгованості посилалась, що з даною сумою заборгованості не погоджується з наступних підстав: 28.11.2019 між нею та ТОВ «ІНФІНАНС» відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» було укладено кредитний договір № 0959321701, який складався із: заявки-акцепт на отримання кредиту; пропозиції надання 4 траншу кредиту згідно Заяви-анкети № 2628568386 від 18.02.2020 в рамках Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0959321701 від 28.11.2019 (оферта); акцепт оферти від 18.02.2020 на отримання 4 траншу кредиту згідно Заяви - анкети № 2628568386 від 18.02.2020 в рамках Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0959321701 від 28.11.2019. Договір укладений на таких умовах: сума кредиту 4000 грн; строк, користування кредитом - 30 днів; строк дії Договору - 3 року; відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом; річна відсоткова ставка 638,75%; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить: 6 грн. 14.07.2021 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ ««ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»» було укладено Договір факторингу № 14-07/21, відповідно до умов якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Договором позики № 0959321701 від 28.11.2019, що укладений між ТОВ «ІНФІНАНС» та нею. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за Договором позики № 0959321701 від 28.11.2019, що укладений між ТОВ «ІНФІНАНС» та нею. 28.10.2024 ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» подав позовну заяву до суду про стягнення з неї заборгованості, яка станом на 03.10.2024 становить - 49 704,12 грн, з яких: 4 000,00 грн - заборгованості по тілу кредиту; 45 704,12 грн - заборгованість по процентах. З даною сумою заборгованості не погоджується, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Розрахунок заборгованості ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по відсотках в розмірі 45 704,12 грн включає період по 03.10.2024, який виходить за межі строку кредитування. Оскільки після закінчення строку кредитування, тобто після 28.12.2019, у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позивачем вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування позикою в розмірі 45 704,12 грн є безпідставною та задоволенню не підлягає. Враховуючи, що договором позики від 28.11.2019 передбачено строк кредитування 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,75 % від суми позики щоденно, то заборгованість за процентами за користування позикою становить 2 100 грн. за період з 28.11.2019 по 28.12.2019. Виходячи з викладеного, з неї на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» може бути стягнено заборгованість за договором позики від 28.11.2019 у розмірі 6 100 грн, з яких 4 000,00 грн - сума позики, 2 100 грн - проценти за користування позикою. 01.01.2025 представник відповідача подала до суду клопотання із письмовими поясненнями, в яких вказала, що відповідач визнає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4000 грн., щодо розміру нарахованих відсотків вважає що стягнення підлягає сума 2100 (4000 х 1,75 х30), як заборгованість за період з 18.02.2020 по 19.03.2020 в межах строку кредитування. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Турківського району суду Львівської області від 06.11.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи на 21.11.2024 о 10:30 год. за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 25.10.2024 відповідач [PERSON] , через електронну пошту надіслала до суду відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості та заяву про розгляд справи у її відсутності. 26.11.2024 представник позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» через систему «Електронний суд» подав до суду відповідь на відзив в якому вказав, що відповідачем не надано жодних доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів неправильного нарахування вказаної суми заборгованості по відсотках, відповідно до умов договору. Зазначив, що нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов договору в межах строку дії кредитного договору. З урахуванням клопотань учасників справи, розгляд справи неодноразово відкладався на 10.12.2024, на 23.12.2024 та на 02.01.2025. У судовому засіданні представник позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підтримала заявлені позовні вимоги, покликаючись на підстави, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку, у судове засідання повторно не з`явилася. Просила розгляд справи здійснювати у її відсутності, повідомила про неможливість своєї участі в судових засіданнях про що, 19.11.2024 та 26.11.2024 надіслала до суду відповідні заяви. Представник відповідача адвокат Жовта А.С. у судовому засіданні заперечила позовні вимоги та пояснила, які викладені у клопотанні від 01.01.2025. Інших заяв, клопотань від сторін не надходило. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин. 28.11.2019 між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] було укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 095321701. Договір позики укладено в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом відповідача. Відповідно до п.1.2. Договору кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії Договору - 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов Договору: Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Позичальник має право достроково повністю або частково повернути кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних платежів. Позичальник у разі дострокового повернення кредиту сплачує Товариству проценти за користування кредитом та вартість усіх послуг, пов`язаних з обслуговуванням та погашенням кредиту, за період фактичного користування кредитом. Відповідно до п.1.5., 1.6. Договору позики, загальний (максимальний) розмір кредитної лінії - 20 000 гривень. В рамках дії даного Договору сторони погодили наступні загальні умови, а саме: до умов даного Договору застосовуються фіксована процентна ставка. Порядок обчислення процентної ставки встановлюється цим пунктом Договору та Правилами: максимальний строк (кількість календарних днів користування кредитом (траншем) - 30 календарних днів; діючий ліміт (сума) кредиту (в національній валюті) - 20 000,00 грн; максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1,75 %. Розмір відсотків за один день користування кредитом (траншем) та річна відсоткова ставка визначаються сторонами у Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Відсотки за користування поточним кредитом (траншем) нараховується за один календарний день від фактичної суми грошових коштів, які позичальник зобов`язаний повернути Товариству в рамках наданого кредиту (траншу) в день такого нарахування. Таким чином, строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається сторонами відповідно до умов договору. 18.02.2020 відповідач [PERSON] підписала електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису, який було надіслано за допомогою СМС - повідомлення на телефонний номер зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця) пропозицію надання 4 траншу кредиту згідно Заявки - анкети №2628568386 від 18.02.2020 в рамках Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 095321701 від 28.11.2019 (оферта). Основні умови кредиту (траншу) такі: розмір кредиту (траншу) 4000 грн; строк користування кредитом (траншем) - 30 днів; строк дії Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0959321701 від 28.11.2019 - 36 календарних місяців; відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом; річна відсоткова ставка 638,75%; загальна вартість кредиту у грошовому виражені становить - 6 грн; реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) становить 638, 75 % . Всі інші умови викладені у Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneuBOOM», затверджених наказом №11/1 від 11.05.2019, та Договорі надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0959321701 від 28.11.2019, у тому числі: умови взаєморозрахунків, порядок зміни і припинення дії договору, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору (.а.с.20). Відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору передбачена п. 5 Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0959321701 від 28.11.2019. Згідно з п.5.1., 5.2, 5.3. Договору, у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору винна Сторона несе відповідальність, визначену цим Договором, Правилами та чинним законодавством України. Порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору. У разі прострочення позичальником строків сплати поточного кредиту та відсотків за користування кредитом частково/або у повному обсязі Позичальник самостійно нараховує та сплачує Товариству, на його вимогу, пеню в розмірі 1,75 % від несвоєчасно сплаченої суми (кредиту та відсотків) за кожен день, прострочення. Нарахування пені здійснюється із врахуванням п. 5 ч. і ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно довідки про ідентифікацію, за підписом директора ТОВ «ІНФІНАНС» Балабко О.О., клієнт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено договір № 0959321701 від 28.11.2019, ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю /ТОВ/ «ІНФІНАНС». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор 9v4v6u, час відправки ідентифікатора позичальнику 18.02.2020, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор 380959321701 (а.с.26). Отже, відповідач [PERSON] здійснила дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором. На підтвердження факту отримання грошових коштів відповідачем [PERSON] , позивачем надано квитанцію № 48968925 від 18.02.2020 про перерахування коштів відповідачу на суму 4000,00 грн, картка [NUMBER] (а.с.26 зворот). Підписанням цього договору відповідач [PERSON] підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. 14.07.2021 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу № 14-07/21, відповідно до якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників за Договорами позики, в тому числі договором позики №0959321701, що укладений між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] . У п. 2.3. сторони погодили, що за цим договором клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені у реєстрах боржників. У реєстрі боржників до договору факторингу № 14-07/21 від 14.07.2021 (додаток №3) під №4969 зазначено відповідача у справі [PERSON] за договором 0959321701 від 28.11.2019 на загальну суму 39904,12 грн (а.с.42). Таким чином, відповідно до первинних документів, а саме розрахунків виданих ТзОВ «ІНФІНАНС», заборгованість відповідача перед первісним кредитором станом на 14.07 2021 становила 39904 грн 12 коп. та складалась з 4000 грн. 00 коп. заборгованості по тілу кредиту, 35904 грн 12 коп. заборгованості по відсотках. 10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір відступлення (купівля-продаж) прав вимоги № 10-03/2023, відповідно до умов якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступає шляхом продажу новому кредитору ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» належні первісному кредитору права вимоги до боржників за кредитними договорами та договорами забезпечення до них і сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти. Таким чином ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило право вимоги до боржників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору відступлення (купівля-продаж) права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, у тому числі за вищевказаним Договором позики, укладеним між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] , тому ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача [PERSON] . У реєстрі боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 (витяг з додаток №3) під №10455 зазначено відповідача у справі [PERSON] за договором 0959321701 від 28.11.2019 на загальну суму 75 044,12 грн (а.с.6). На підтвердження позовних вимог представником позивача подано розрахунки заборгованості відповідача за договором позики № 0959321701 від 28.11.2019, відповідно до яких заборгованість відповідача за вказаним договором станом на 10.01.2023 становить 75044 грн 12 коп. та складається з 4000 грн. 00 коп. заборгованості по тілу кредиту, 71044 грн. 12 коп. заборгованості по відсотках. При цьому, слід зауважити, що вказана сума є більшою ніж заборгованість відповідача перед первісним кредитором ТОВ «ІНФІНАНС». Пунктом 2.3. договору факторингу № 14-07/21 від 14.07.2021 встановлено, що сторони погодили, що ТОВ «ІНФІНАНС» відступає факторові право грошової вимоги до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені у реєстрах боржників. Згідно реєстру боржників до договору факторингу № 14-07/21 від 14.07.2021 ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги до відповідача [PERSON] за договором № 0959321701 в межах суми заборгованості 39 904 грн 12 коп., яка складається з 4000 грн. 00 коп. заборгованості по тілу кредиту, 35904 грн 12 коп. заборгованості по відсотках. З урахуванням зазначеного, подальше нарахування ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» процентів за користування кредитом за Договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 095321701 від 28.11.2019 є безпідставним, оскільки до матеріалів позову не надано доказів на підтвердження права зазначених юридичних осіб на здійснення такої діяльності. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Дані правовідносини регулюються нормами ЦК України. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст.ст. 77-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, припинення цивільних прав і обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст.628 ЦК України). Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону зазначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд вважає, що договор надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0959321701 від 28.11.2019 між відповідачем [PERSON] та ТОВ «ІНФІНАНС» укладено згідно вимог чинного законодавства. Як визначено в ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем [PERSON] не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання фінансового кредиту. Зазначений договір недійсним не визнано. Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином ( ч. 1ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ч.1 ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Висновки суду. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення відповідачем [PERSON] отриманих в позику коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки відповідачка [PERSON] не виконала зобов`язання за договором позики № 2628568386 від 18.02.2020 в рамках Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 095321701 від 18.11.2019 (оферта), а тому з неї підлягає до стягнення заборгованість. Разом з тим, суд враховує, що згідно договору № 0959321701 від 28.11.2019 строк дії договору позика - 36 календарні місяці, загальний (максимальний) розмір кредитної лінії - 20000 грн, максимальний строк (кількість календарних днів користування Кредитом (траншем) - 30 календарних днів, максимальна відсоткова ставка, що нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості - 1,75 %, реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) становить 638,75%. Матеріалами справи підтверджується, що 4 транш у розмірі 4000 грн відповідач отримала 18.02.2020. Структура пропозиції надання 4 траншу кредиту згідно Заявки - анкети № 2628568386 від 18.02.2020 в рамках Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0959321701 від 28.11.2019 достатньо свідчить, що строк користування кредитом (траншем) визначається предметом договору - пункт 1.6 Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0959321701 від 28.11.2019 та основними умовами кредиту (траншу) в пропозиції надання 4 траншу згідно Заяви - анкети № 2628568386 від 18.02.2020 в рамках Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0959321701 від 28.11.2019 і становить 30 днів, а подальші умови, що визначені у подальших розділах договору, передбачають лише умови виконання самого предмета договору, тобто пункту 1.6 Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0959321701 від 28.11.2019. Будь-яких доказів щодо погашення суми позики відповідачем не представлено, в судовому засіданні представник відповідача також вказала що сума траншу відповідачем не сплачувалась. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказує що строк користування кредитом становить 30 днів - з 28.11.2019 по 28.12.2019, тому нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування, тобто після 28.12.2019 є безпідставним. У письмових поясненнях представник відповідача зазначила, що відповідач визнає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4000 грн., щодо розміру нарахованих відсотків вважає що стягнення підлягає сума 2100 (4000 х 1,75 х30), як заборгованість за період з 18.02.2020 по 19.03.2020 в межах строку кредитування Суд критично оцінює наведені у відзиві твердження представника відповідача, оскільки строк дії Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0959321701 від 28.11.2019 становить 36 календарні місяці починаючи з 28.11.2019, а максимальний строк користування траншем -30 календарних днів. Згідно представлених доказів, які містяться в матеріалах справи, відповідач отримала 4 транш на суму 4000 грн 18.02.2020 й мала право користуватися зазначеними коштами впродовж 30 календарних днів (до 19.02.2020), після яких їй нараховувались відповідні відсотки згідно умов договору та станом на день закінчення строку дії договору - до 27.11.2022 не сплатила суму заборгованості. При цьому, суд враховує, що п 2.3. договору факторингу № 14-07/21 від 14.07.2021 встановлено, що сторони погодили, що ТОВ «ІНФІНАНС» відступає факторові право грошової вимоги до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені у реєстрах боржників (а.с.37). Згідно реєстру боржників до договору факторингу № 14-07/21 від 14.07.2021, ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги до відповідача [PERSON] за договором № 0959321701 в межах суми заборгованості 39 904 грн 12 коп., яка складається з 4000 грн. 00 коп. заборгованості по тілу кредиту, 35904 грн 12 коп. заборгованості по відсотках. До матеріалів позову не надано доказів на підтвердження права ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» щодо подальшого нарахування ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» процентів за користування кредитом за договором, після передання права вимоги за договором факторингу. З огляду на вказане, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача за договором № 095321701 від 28.11.2019, становить 39 904 грн 12 коп., яка складається з 4000 грн. 00 коп. заборгованості по тілу кредиту, 35904 грн 12 коп. заборгованості по відсотках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України) . В силу приписів ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Суд встановив, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується та сторонами не оспорюється факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора ТОВ «ІНФІНАНС» до ТОВ «Вердикт Капітал», а згодом і до позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за договором про відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023. Частинами 1-3 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». При цьому відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора ТОВ «ІНФІНАНС», які вказані в Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0959321701 від 28.11.2019 та в Пропозиції надання 4 траншу згідно Заяви - анкети № 2628568386 від 18.02.2020 в рамках Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0959321701 від 28.11.2019, а саме в частині суми тіла кредиту та 1,75% за його використання протягом 30 днів (максимальний строк користування кредитом (траншем) і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст.516 ЦК України. При цьому, всупереч умовам договору, відповідач не виконав свого зобов`язання, а після відступлення позивачу права грошової вимоги і відповідач не здійснив належних платежів для погашення кредитної заборгованості ні на рахунок позивача, ні попереднього кредитора. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблений висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована за рішенням суду. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором № 0959321701 від 28.11.2019 підлягає частковому задоволенню, зокрема щодо суми заборгованості у розмірі 39904 грн12 коп. Розподіл судових витрат. Судові витрати в цій справі, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат на професійну правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати в розмірі 2422,40 грн. Щодо витрат на професійну правову допомогу, то в позовній заяві позивач просив стягнути такі з відповідача в розмірі 13 000,00 грн. Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. 01.07.2024 між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» укладено договір № 01-07/2024 від 01.07.2024 про надання правової допомоги. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн представник позивача Ткаченко М.М. подав такі докази: 1. Договір № 01-07/2024 від 01.07.2024 про надання правової допомоги. 2. Заявка на надання юридичної допомоги № 516 від 14.08.2024; 3. Витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 02.10.2024 згідно якого, загальна вартість послуг складає 13 000, 00 грн, а саме: надання усної консультації з вивченням документів -4 000 грн ( 2 година); складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 9000, 00 грн (3 години), всього разом - 13 000, 00 грн. Відповідно до ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. В ч. 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини /ЄСПЛ/, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V). В пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями). Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у п.154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Разом з тим, суд не позбавлений об`єктивної можливості оцінити рівень адвокатських витрат, достовірно встановити несення таких витрат позивачем, а також обґрунтованість рівня їх вартості. Суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта, однак в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial