Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] 13 вересня 2024 року звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно їх спільних малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів його доходу /заробітку/, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2014 року до 19 вересня 2022 року на території рф, з березня 2021 року вона з дітьми повернулася до м. Охтирки Сумської області на своє постійне місце проживання, оскільки відповідач вчиняв відносно неї домашнє насильство у присутності дітей. В лютому 2022 року з дітьми виїхали за кордон, де вони проживають і зараз на території Італії. З березня 2021 року з відповідачем ніяких стосунків не підтримувала, він не піклувався за дітьми, матеріальної допомоги на їх утримання не надавав, у вихованні дітей участі не приймав, батьківської турботи не проявляв. Тому просить суд ухвалити рішення та позбавити відповідача батьківських прав, стягнути з нього аліменти на утримання дітей. Представниця позивачки, адвокат Качан Н.Ф., що діє на підставі ордера / а.с. 34/, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, будучи належним чином повідомленим / а.с. 51, 68, 77/. Представник служби у справах дітей Охтирської міської ради Н. Мороховська подала заяву про розгляд справи без її участі, ухвалити рішення на підставі наданих доказів / а.с. 36, 73/. Представник органу опіки та піклування Охтирської міської ради міський голова Кузьменко П. подав заяву про розгляд справи без його участі, ухвалити рішення на розсуд суду та вказав, що так як сторони та діти не проживають на території м. Охтирки Сумської області, то не можливо провести обстеження умов їх проживання, з`ясувати стан виконання батьківських обов`язків, тощо, в зв`язку з чим неможливо надати висновок органу опіки та піклування / а.с. 58/. Суд з урахуванням думки представниці позивачки вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, третіх осіб в порядку заочного розгляду справи на підставі зібраних у справі доказів, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 282 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі докази, заслухавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 2014 року до 19 вересня 2022 року, що підтверджено судовим рішенням від 19 вересня 2022 року /а.с. 16/. [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Мурманська, громадянин рф та [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Охтирки Сумської області, громадянка України, є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвами про їх народження /а.с. 10, 12-13, 15/. З постанови прокурора про відміну постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 02 травня 2022 року слідує, що [PERSON] 09 березня 2021 року зверталася з заявою до правоохоронних органів щодо нанесення їй тілесних ушкоджень [PERSON] / а.с. 56/. 18 березня 2021 року [PERSON] зверталася до лікарів психотерапевта, невролога та офтальмолога Сумської обласної лікарні з приводу дифузного забою головного мозку / а.с. 18-20/. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні надали показання кожна окремо про те, що відповідач грубо відносився до дружини, позивачки у справі, та дітей, позивачка в березні 2021 року втекла від нього з дітьми додому до м. Охтирки, де проживала разом зі своїми батьками. З 2021 року відповідач матеріальної допомоги їм не надавав, не цікавився дітьми, не спілкувався з позивачкою. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав судом, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в п. 16, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлювання; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В судовому засіданні доведено, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своїх малолітніх дітей, з якими з березня 2021 року не спілкується, не надає матеріальної допомоги. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Позбавлення батьківських прав за змістом статті 166 СК України, якою передбачені наслідки позбавлення батьківських прав, безумовно є втручання у здійснення особою права на сімейне життя. Відповідно до статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1/ втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язку її виховання; 2/ перестає бути законним представником дитини; 3/ втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4/ не може бути усиновлювачем, опікуном чи піклувальником; 5/ не може одержати в майбутньому тим майнових прав, пов`язаних з батьківством, які б вона могла мати у разу своєї непрацездатності; 6/ втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Як зазначив Пленум Верховного Суду України в постанові № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в п. 15- позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В судовому засіданні встановлено, що відповідач байдуже ставиться до своїх малолітніх доньок, це випливає як з його відношення до цієї справи, так і з письмових доказів державних органів. Судом встановлено достатньо доказів, які підтверджують, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до своїх дітей, хоча має реальну можливість їх виконувати, а тому є всі підстави для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1/ стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2/ стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3/ наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1/ наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2/ доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку /доходу/ матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 17, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей, з урахуванням його матеріального стану, фактичних обставин справи, прийшов до висновку про можливість сплачувати на користь дитини аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку /доходу/, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину. Тому в цій частині позовні вимоги підлягають повному задоволенню. При зверненні до суду з позовом позивачкою сплачено судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав в сумі 1211, 20 гривень /а.с. 4/, від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини вона звільнена. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору на користь позивачки у розмірі 1211,20 гривень та на користь держави у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved