Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. В обґрунтування позову посилаючись на те, що 31.05.2023 по вул. Високовольтній, 51 в м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ХОНДА» (державний номерний знак [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] , та автомобіля «ТАЙОТА» (державний номерний знак [NUMBER] ), що належить ТОВ «Перша лізингова компанія» та яким керував водій [PERSON] , внаслідок чого останній отримав механічні ушкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.07.2023 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, визнано відповідача [PERSON] ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування. За умовами договору страхування, страхова компанія відшкодовує фактичну вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, тому на підставі Рахунків-Актів виконаних робіт ТОВ «ТВК «Автолайф Дніпро» № 200/1 від 10.08.2023, № 145/1 від 02.08.2023, ТОВ «СОС Сервіс Україна» № 2457 від 21.06.2023, відповідно до страхового акту №6057949 від 22.08.2023 було сплачено страхове відшкодування у розмірі 246 116,87 грн. Оскільки, автомобіль марки «ХОНДА» (державний номерний знак [NUMBER] ) був забезпечений, а цивільно-правова відповідальність відповідача, на момент ДТП, була застрахована в СК «КНЯЖА» за договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № ЕР/212964568, то позивач звернувся з вимогою про виплату страхового відшкодування до СК «КНЯЖА» у розмірі, відповідно до умов полісу № ЕР/212964568 (ліміт за шкоду майну становить 160 000,00 грн., франшиза - 3 200,00 грн.). Враховуючи те, що розмір заподіяних відповідачем збитків, перевищує ліміт відповідальності страховика за полісом № ЕР/212964568 (160 000,00 грн.), то відповідно до ст. 1194 ЦК України на відповідача покладається обов`язок відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням у розмірі 89 316,87 грн. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 89 316,87 грн., а також судові витрати по справі в розмірі 3 028,00 грн.. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.10.2024 дану цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2024 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, вирішено її розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] повідомлявся судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої він є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 травня 2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст.178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 31.05.2023 по вул. Високовольтній, 51 в м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ХОНДА» (державний номерний знак [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] , та автомобіля «ТАЙОТА» (державний номерний знак [NUMBER] ), що належить ТОВ «Перша лізингова компанія» та яким керував водій [PERSON] , внаслідок чого останньому було пошкоджено автомобіль, що був застрахований у Приватному акціонерному товаристві «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», що підтверджується Страховим Сертифікатом №250565912.23 від 22.02.2023 до Генерального договору №47-07 від 07.06.2007. Данні обставини встановлені та підтверджуються постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.07.2023 по справі №201/7248/23 про визнання [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди та факти встановлені при розгляді адміністративної справи є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи. 17.08.2023 потерпілий звернувся до АТ «СК «ІНГО» з Заявою на виплату страхового відшкодування. Відповідно до страхового акту №6057949 від 22.08.2023 АТ «СК «ІНГО» було сплачено ТОВ «Перша лізингова компанія» страхове відшкодування у розмірі 246 116,87 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №17985 від 28.08.2023. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] , була застрахована в СК «КНЯЖА» за договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № ЕР/212964568 (ліміт за шкоду майну становить 160 000,00 грн., франшиза - 3 200,00 грн.). Відповідно до ч. ч. 16, 17 статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»). Згідно з частиною другою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування». У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала. Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. При застосуванні наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, провадження №14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом N 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Отже, відносини між АТ «СК «ІНГО» та [PERSON] регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди в деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди [PERSON] , в порядку суброгації. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на зазначене, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму, відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов`язання за участі деліквента (особи, яка винна у скоєнні ДТП) та потерпілого, або іншої особи, до якої у встановленому порядку перейшло право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди. У спірних правовідносинах такою особою є страховик АТ «СК «ІНГО», яке забезпечило майнові інтереси потерпілого у відносинах майнового страхування. За таких обставин, позовні вимоги АТ «СК «ІНГО» підлягають задоволенню у повному обсязі і з [PERSON] на користь АТ «СК «ІНГО» підлягає до стягнення сума страхового відшкодування в розмірі 89 316,87 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи результат розгляду справи та згідно вимог ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 3028 грн. 00 коп.

Outcome: approved