Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

16.04.2024р. АТ КБ «Приват Банк» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 5 - 8). Ухвалою судді Наумової О.С. від 22.04.2024р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 182). Представник позивача\~звернувся до\~суду з\~вказаним позовом,\~в якому\~просить стягнути\~з відповідачки\~заборгованість за\~кредитним договором\~№ б/н\~від 05.09.2014р.\~у розмірі\~94\~560,24\~грн.,\~що складається\~із заборгованості\~за тілом\~кредита 77\~352,86\~грн.\~та заборгованості\~за простроченими\~відсотками 17\~207,38\~грн.\~(станом\~на 26.03.2024р.),\~вказуючи,\~що 05.09.2014р.\~між сторонами\~було укладено\~договір №\~б/н,\~відповідно до\~умов якого\~ [PERSON] \~отримала кредит\~на картковий\~рахунок у\~вигляді кредитного\~ліміту.\~ [PERSON] \~підтвердила свою\~згоду на\~те,\~що підписана\~анкета -\~заява разом\~з «Умовами\~та правилами\~надання банківських\~послуг»,\~а також\~«Тарифами Банку»,\~які викладені\~на банківському\~сайті,\~складає між\~ним та\~банком договір\~про надання\~банківських послуг,\~що підтверджується\~підписом у\~заяві.\~АТ КБ\~«Приват Банк»\~свої зобов`язання\~за договором\~виконав у\~повному обсязі,\~а саме\~надав відповідачці\~можливість розпоряджатися\~кредитними коштами\~на умовах,\~передбачених договором.\~Відповідачка свої\~зобов`язання\~за вказаним\~договором з\~повернення отриманих\~коштів належним\~чином не\~виконала,\~у зв`язку\~з чим\~станом на\~26.03.2024р.\~у відповідачки\~перед банком\~виникла заборгованість\~у вищезазначеному\~розмірі,\~яку позивач\~просить стягнути\~в судовому\~порядку, а також понесені ним судові витрати у розмірі 3 028,00 грн. В судові засідання, призначені на 21.05.2024р., 22.06.2024р., 28.07.2024р., 21.08.2024р., 23.10.2024р., 20.12.2024р. і на 14.01.2025р. представник позивача не з`явився, про дати та час слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення повідомлення про виклик до суду на поштову адресу для листування зазначену у позові. При цьому, у поданому позові представник позивача Ляр Д.Ю. (діє на підставі довіреності № 9714-К-Н-О від 17.10.2023р. а.с. 86) зазначив, що у разі неявки в судове засідання відповідача АТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом (а.с. 8). Відповідачка [PERSON] в судові засідання, призначені на 21.05.2024р., 22.06.2024р., 28.07.2024р., 21.08.2024р., 23.10.2024р., 20.12.2024р. і на 14.01.2025р. не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином (з урахуванням того, що місце його реєстрації є тимчасово окупованою територією) шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судової влади». Також відповідачка має зареєстрований «Електронний кабінет» ЄСІТС, в якому завчасно отримувала повідомлення про дату та час судового засідання. Отже, належним чином повідомлена про розгляд справи судом, відповідачка в судові засідання повторно не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надавала, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталася, а також не скористалася правом надання заперечень проти позову. Згідно з ч. 1 ст.\~223\~ЦПК\~України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідачка, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач надає банківські послуги відповідно до Закону України «Про банки та банківську діяльність» на підставі ліцензії Національного банку України від 05.10.2011р. № 22, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частина друга статті 207 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Так, 05.09.2014р. [PERSON] було заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 37). З тексту даної анкети-заяви вбачається, що [PERSON] висловила свою згоду на те, що дана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою [PERSON] 05.09.2014р. було укладено договір про надання банківських послуг. Також 01.02.2022р. [PERSON] підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 38 - 49). До кредитного договору банк додав також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку, які розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms, паспорт споживчого кредиту від 01.02.2022р., а також заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 01.02.2022р. (а.с. 55 80, 50 54, 38 49). На підставі підписаної відповідачкою заяви, 05.09.2014р. АТ КБ «Приватбанк» видав відповідачці кредитну картку № [NUMBER] (строк дії до 03/18), на яку їй встановлено кредитний ліміт 500.00 грн. Після спливу строку дії картки, остання неодноразово перевипускалась, востаннє 01.02.2022р. за № 4149629355486242 строком дії до 02/26. При перевипусканні видається картка з новим номером, однак, вона приєднується до раніше відкритого карткового рахунку (а.с. 35 - 36). З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] вбачається, що кредитний ліміт неодноразово змінювався, зокрема, та 14.03.2018р. кредитний ліміт збільшений до 8\~000 грн., 21.07.2020р. кредитний ліміт збільшився до 15 000 грн., 16.07.2021р. кредитний ліміт збільшений до 25\~000 грн., 10.12.2021р. кредитний ліміт було збільшено до 75\~000 грн., 27.07.2022р. кредитний ліміт збільшено до 77\~360 грн., 30.09.2022р. кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. (а.с. 35). Відповідно до виписки по картковому рахунку [PERSON] , наявної у матеріалах справи, також вбачається, що їй був встановлений кредитний ліміт, який неодноразово змінювався, таким чином, були надані кредитні кошти, якими відповідачка активно користувалася, здійснюючи фінансові операції, в тому числі, в продуктових магазинах, в аптеках, отримання готівки у банкоматах, поповнення мобільного зв`язку тощо (а.с. 92 178). АТ КБ «Приват Банк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами. Відповідачка взяті на себе зобов`язання з повернення наданих кредитних коштів не виконує. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з наданим банком розрахунком, у [PERSON] за вказаним кредитним договором від 05.09.2014р. станом на 26.03.2024р. виникла заборгованість в розмірі 94 560,24 грн., що складається із заборгованості за тілом кредита 77 352,86 грн. та заборгованості за простроченими відсотками 17 207,38 грн. (а.с. 21 34). Наявність заборгованості з повернення тіла кредиту підтверджується наданими позивачем доказами, в тому числі, розрахунком представника позивача та випискою з особового карткового рахунку відповідачки [PERSON] , які останньою не спростовані, контррозрахунку нею не надано, клопотань про призначення судом економічної експертизи не заявлялось. Надання кредиту відповідачці підтверджується також наданими кредитором доказами (розрахунком заборгованості, анкетою-заявою від 05.09.2014р.). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, на підставі частини другої статті 530 ЦК України АТ КБ «Приватбанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Вказана позиція цілком узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.07.2019р. (провадження 14-131цс19). Щодо стягнення з відповідачки нарахованої суми процентів в розмірі 17 207,38 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У підписаній сторонами анкеті-заяві від 05.09.2014р. відсутні умови про встановлення процентів за користування кредитом. Обґрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення відсотків банк посилався, зокрема на паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені умови кредитування та який підписаний відповідачкою [PERSON] . Слід зазначити,\~що вказаний\~паспорт споживчого\~кредиту підписаний\~відповідчкою [PERSON] \~електронним підписом\~-\~01.02.2022р.\~(а.с. 50 - 54). Зі змісту цього паспорту слідує (розділ 7), що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування. Анкета-заява, яка підписана [PERSON] 05.09.2014р. не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору. За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не може свідчити про те, що відповідач ознайомлений з відсотками, які йому можуть бути нараховані. Окрім того, в розділі 7 Паспорта зазначено, що датою надання вказаної інформації є 01.02.2022р. В той час, [PERSON] підписала анкету-заяву про надання банківських послуг 05.09.2014р. Тобто Паспорт споживчого кредиту підписаний нею майже через 8 років після того, як вона підписала та заповнила заяву про надання банківських послуг. Термін «паспорт споживчого кредиту» визначається у Законі України «Про споживче кредитування» в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1734-VIII)). З огляду на ці приписи, паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Проте, як вже було встановлено, такий паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачкою [PERSON] майже через 8 років після того, як вона підписала та заповнила заяву про надання банківських послуг. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.06.2021р. у справі № 201/10403/19 вказано, що положення Закону № 1734-VIII допускають те, що укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язане з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб, але вимагають, щоби відомості про це були відображені у паспорті споживчого кредиту, з яким кредитодавець має ознайомити позичальника у письмовій формі до укладення договору про споживчий кредит. Інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, зокрема, розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються за невиконання зобов`язання за договором про споживчий кредит, має бути зазначена у такому договорі. Враховуючи, що Паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка отримана відповідачкою майже через 8 років після підписання договору про отримання кредиту, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування, запропонованих відповідачці [PERSON] щодо сплати відсотків згідно кредитного договору від 05.09.2014р. Також позивач обґрунтовував свої позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками підписанням 01.02.2022р. відповідачкою заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 38 - 49), яка також як і Паспорт споживчого кредиту був підписаний [PERSON] майже через 8 років після підписання договору про отримання кредиту відповідачкою, а отже, аналогічно з наведених вище підстав, ця інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування, запропонованих відповідачці [PERSON] щодо сплати відсотків згідно кредитного договору від 05.09.2014р. Інших доказів існування погоджених сторонами істотних умов договору від 05.09.2014р. щодо умов та порядку сплати процентів, крім зазначених вище, і з якими, як вважає позивач, відповідачка була ознайомлена, позивач не зазначив. Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019р. №342/180/17, Правила надання банківських послуг Приват Банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, і лише факт підписання умов може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату та розмір відсотків за користування кредитом, надані банком Витяг з Тарифів, Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. За положеннями ст. 634 ЦК України, споживач послуг банку може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений, отже доданий позивачем витяг з Умов, Тарифів та Паспорт споживчого кредиту не має необхідних ознак письмового договору між сторонами, оскільки суперечить вимогам ст.ст. 633, 634, 1055 ЦК України. Таким чином, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками у розмірі 17 207,38 грн., з огляду на недоведеність заявленої вимоги. Встановлено, що в анкеті-заяві від 05.09.2014р. не зазначено строк повернення кредиту, а також не передбачено порядку погашення заборгованості щомісячними черговими платежами до певної дати чи повернення кредиту в повному обсязі у строк кредитування, а зазначення позивачем про здійснення щомісячного платежу до 25 числа кожного місяця ґрунтується на Умовах та Правилах надання банківських послуг, з якими відповідач не був ознайомлений під час підписання анкети-заяви 05.09.2014р., тому відсутні підстави вважати, що сторони узгодили такі умови і строк повернення кредитних коштів. Водночас, як видно з матеріалів справи, сторони погодили строк дії кредитних карток [PERSON] , зокрема, останньої № 4149629355486242 до 02/26, що відповідачкою не спростовано. Таким чином, враховуючи строк дії кредитної картки, позовна давність за вимогами банку про стягнення тіла кредиту не сплинула. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду від 03.02.2021р. (справа № 333/36/18). Таким чином, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» фактично отриману та неповернуту суму кредитних коштів в розмірі 77 352,86 грн. Вимоги про стягнення відсотків задоволенню не підлягають з огляду на їх безпідставність. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог, а саме: 2 476,98 грн. (розмір заявлених вимог 94 560,24 грн., розмір вимог, що підлягають задоволенню 77 352,86 грн., розмір судового збору, що підлягав сплаті при звернення до суду з цим позовом 3 028,00 грн. (3 028,00 грн. х \~77 352,86 грн.: 94 560,24 грн. грн. = 2\~476,98 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial