Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

27 серпня 2024 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ТОВ "Євро-Реконструкція" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що у зв`язку із неналежною сплатою відповідачами коштів по наданню послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою їх місця проживання: [ADDRESS] , у них виникла заборгованість, а саме:23 614,53 грн - заборгованість за постачання теплової енергії, 4062,60 грн - заборгованість за постачання гарячої води, 1524,82 грн - заборгованість з абонентської плати. Загальна сума заборгованості із врахуванням інфляційної складової боргу та 3% річних від суми боргу, складає 33 993, 37 грн, та її позивач просить стягнути на свою користь у судовому порядку. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 753/16591/24 між суддями від 28 серпня 2024 року головуючим суддею обрано Шаповалову К.В. 11 вересня 2024 року до суду з електронного реєстру територіальної громади м. Києва "ГІОЦ/КМДА" надійшла інформація стосовно зареєстрованого місця проживання відповідачів. Ухвалою суду від 17 вересня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 20 листопада 2024 року до суду від представника відповідача-2 [PERSON] адвоката Буцан О.В. було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами. Так вимога за послугу про гаряче водопостачання є необґрунтованою, оскільки у квартирі відповідача встановлений лічильник води, який опломбований. 1 серпня 2023 року було проведено повірку та опломбування лічильника та передано дані позивачу, який у платіжці за серпень 2023 року здійснив перерахунок та зазначив, що переплата відповідача становить 3208, 22 грн. Після проведеної повірки, відповідач-2 не передавав показники засобів обліку води позивачу, проте 15 вересня 2024 року звернувся до позивача із листом про здійснення перерахунку, відповідно до фактичних показників лічильника. За підрахунком представника відповідача - 2 за період з 1 серпня 2023 року по 15 вересня 2024 року відповідач спожив 30,98 м3, а тому він має заплатити, враховуючи встановлений тариф 75,96 грн - 2353,24 грн, при цьому маючи переплату у розмірі 3208,22 грн, відповідач не має заборгованості перед позивачем. Стосовно заборгованості по централізованому опаленню, представник відповідача вказала, що доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості не містять інформації про застосований тариф та коефіцієнт, на підставі якого позивач здійснював нарахування, а тому такий розрахунок не є належним та достатнім доказом та не може бути прийнятий судом до уваги. Також вказала, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат були здійснені позивачем неправомірно, оскільки такі нарахування здійснювались навіть за період, коли відповідач сплачував комунальні послуги у розмірі, нарахованому позивачем, а також позивачем не вірно визначені індекси інфляції за відповідні періоди. Також просила врахувати, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат у період дії карантину, а саме з березня 2020 року є безпідставним та незаконним. Просила суд врахувати, що нарахування абонентської плати позивачем за період з листопада 2021 року по червень 2024 року також є незаконним та безпідставним, бо позивачем не надано доказів встановлених тарифів на це, а вони щороку змінюються. Враховуючи все зазначене, просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідачем [PERSON] відзив на позовну заяву подано не було. Поряд з цим, суд зазначає, що адвокат Буцан О.В. при ознайомлені з матеріалами справи, надала ордери на представництво інтересів обох відповідачів, проте відзив був поданий лише від імені відповідача [PERSON] 5 грудня 2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив. в якій позивач вказав, що з 1 серпня 2016 року на обліку у позивача перебував індивідуальний засіб обліку гарячої води по квартирі відповідачів № 102122983 , 1 серпня 2023 року в квартирі [ADDRESS] обліковується індивідуальний лічильник обліку гарячої води № 00844636. Нарахування за послуги гарячого водопостачання за період з 2019 року по липень 2024 року здійснювалось по показникам індивідуального засобу обліку води, а у випадку не подання показників, нарахування здійснювалось за кількістю зареєстрованих осіб: з квітня 2019 року по липень 2023 року на 3 особи, а з серпня 2023 року по липень 2024 року -на 2 особи. Також позивач вказав, що у серпні 2023 року відповідачам було здійснено перерахування щодо послуг з постачання гарячої води на суму: - (мінус) 19838,02 грн, яка складається з 3208,22 грн зняття нарахування норми споживання відповідно до кількості зареєстрованих осіб за період з листопада 2019 року по грудень 2020 року та 16629,80 грн зняття нарахування норми споживання відповідно до кількості зареєстрованих осіб за період з січня 2021 року по серпень 2023 року. Надалі нарахування за послуги здійснювалось по показникам індивідуальних лічильників. Крім того, вказав, що з листопада 2021 року по особових рахунках споживачів нараховуються витрати на функціонування внутрішньо будинкових систем гарячого водопостачання (ФГВ) та з листопада 2021 року щомісяця нараховується окремо за послугу з постачання гарячої води та за ФГВ розрахунок здійснюється, застосовуючи тариф на послугу з постачання теплової енергії, що визначено Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року. Квартира відповідачів не має індивідуального засобу обліку тепла, а тому нарахування за період з жовтня 2019 року по липень 2024 року здійснювались на підставі показників загальнобудинкового обліку теплової енергії пропорційно до опалювальної площі квартири. Також вказав, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснено з дотриманням всіх нормативно-правових актів, що діяли за період заборгованості. Стосовно нарахування абонентської плати вказав, що позивач самостійно не визначає тарифи на вказану послугу, оскільки такі встановлюються постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, а з 8 липня 2021 року - розпорядженням виконавчого органу КМДА № 2610 від 15 грудня 2021 року, № 508 від 22 квітня 2022 року та № 674 від 30 вересня 2022 року. 10 грудня 2024 року від представника відповідача - 2 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що позивач пропустив строк на подання відповіді на відзив. Будь-яких додаткових пояснень по суті спору зазначено не було. 23 грудня 2024 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про поновлення строку на подання відповіді на відзив, в якому було зазначено, що представником позивача вчасно було підготовлено відповідь на відзив до 2 грудня 2024 року, з урахуванням ухвали суду про відкриття провадження у справі та підготовлено до відправлення засобами поштового зв`язку, проте через графіки відключень світла, в тому числі в приміщеннях «Укрпошти», працівники відділення не змогли вчасно надіслати документи до суду та вони були надіслані 3 грудня 2024 року. Щодо клопотання представника позивача, суд зазначає, що ухвалою суду від 17 вересня 2024 року позивачу було встановлено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів, з дня отримання відзиву. Як вбачається з долучених до заперечення на відповідь на відзив доказів, уповноважений представник позивача отримав відзив відповідача 25 листопада 2024 року, отже 5-ти денний строк закінчувався 2 грудня 2024 року, з урахуванням того, що 5-тий день припадав на вихідний день -субота. Відповідно до відбитку штампу на поштовому конверті відповідь на відзив позивачем була надіслана 3 грудня 2024 року. Отже, враховуючи аргументи, зазначені у клопотанні представника позивача, з огляду на пропуск позивачем лише 1 дня для надсилання відповіді на відзив, з метою повного та всебічного розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження позивачу строку на подання відповіді на відзив та прийняття його до розгляду. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, доводи відзиву та докази, долучені до нього, відповіді на відзив та докази, долучені до неї, доходить наступного висновку. Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 № 1198-VII виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 1 липня 2014 року є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Надання послуг з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання в будинку [ADDRESS] здійснюється Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01.06.2012 № 198. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та є споживачами послуг з постачання теплової енергії та гарячої води. Вказані обставини, також обставини наявності у відповідачів обов`язку щодо оплати послуг, наданих позивачем, відповідачами не заперечувались та не спростовувались, зокрема у відзиві на позов. Звертаючись із позовом до суду позивач вказує, що відповідачі у період з жовтня 2019 року не вносили плату за отримані послуги з постачання теплової енергії, з листопада 2021 року за отримані послуги з гарячого водопостачання та абонентське обслуговування, внаслідок чого у відповідачів станом на 01 липня 2024 року утворилась заборгованість за надані послуги в розмірі 29201,95 грн, з яких 23614,53 грн заборгованість за постачання теплової енергії 4062,60 грн - заборгованість за послуги з гарячого водопостачання, 1524,82 грн - плата за абонентське обслуговування. Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів вказану суму заборгованості, а також 3% річних та інфляційні втрати, через порушення умов та строків внесення оплати за отримання відповідачами послуги. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2015 року № 630, врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІУ (діяв до 1 травня 2019 року), ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (введено в дію з 1 травня 2019 року відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень), п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 № 630 (далі - «Правил»), п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 № 572, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. 23 липня 2014 року у газеті Хрещатик (№103 (4503)) позивачем розміщено відповідне повідомлення, із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської Ради - газеті «Хрещатик» 6 серпня 2014 року (№ 111 (4511)). Згідно із пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за №630 (далі - Правила) регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. За змістом пунктів 18, 30 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. З 1 травня 2019 року набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року (далі - Закон № 2189-VIII). За приписом пункту 5 частини 2 статті 7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року, Постановою КМУ від 11 грудня 2019 року № 1182 "Про затвердження Правил надання послуг з постачання гарячої води та попових договорів про надання послуг з постачання гарячої води" та Постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830 "Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії". Відповідно до статті 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з ТЕ/ПГВ включає в себе також і плату за абонентське обслуговування. Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідачами у справі не було подано суду будь-яких заперечень щодо вимог позивача, а також не надано доказів на спростування наявності заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води чи існування такої заборгованості у меншому розмірі ніж визначено позивачем. У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦКУ порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно наданої позивачем довідки, заборгованість відповідачів за послуги з постачання теплової енергії станом на 01 липня 2024 року становить 23614,53 грн, за послуги з постачання гарячої води - 4062,60 грн, за абонентську плату - 1542,82 грн, загальна сума боргу - 29201,95 грн, яка доведена позивачем суду належними та допустимими доказами та підлягає задоволенню в повному обсязі. Суд відхиляє доводи представника відповідача -2 про те, що розрахунок позивача про нарахування коштів за послугу з постачання теплової енергії не є належним доказом, оскільки, зокрема до відповіді на відзив представником позивача було долучено розгорнутий розрахунок всіх здійснених позивачем нарахувань, в якому зазначено розмір опалювальної площі, тариф, витрати в Гкал, а також здійснені відповідачами оплати за період з жовтня 2019 року по липень 2024 року. З наданого розрахунку вбачається, що відповідачі не сплачували взагалі кошти за постачання теплової енергії у вказаний період, крім 119,50 грн у листопаді 2019 року. При цьому, заперечуючи проти заявленої вимоги, представник відповідача не долучила до відзиву належних та достатніх доказів того, що відповідачі сплачували позивачу кошти за вказану послуги та заборгованість у них відсутня, або менша, ніж заявлено у позовній заяві. Крім того, після отримання відповіді на відзив, до якої був долучений розширений розрахунок, представник відповідача -2 жодних заперечень суду щодо нього не надала. Також щомісячні нарахування та заборгованість відображались у рахунках, які надходили відповідачам щомісячно, проте ними не вчинено жодних дій для їх оплати чи оспорення (протилежного суду не надано). Контррозрахунку представником відповідача суду надано не було. Аналогічна позиція суду й щодо заперечень представника відповідача про відсутність підстав для сплати абонентської плати. Стосовно нарахувань за послугу з постачання гарячої води, суд зазначає, що як вбачається із долученого до відповіді на відзив розширеного розрахунку, позивачем було здійснено перерахунок відповідачам на загальну суму 19838, 02 грн у серпні 2023 року, при цьому враховуючи, що та той час у відповідачів була заборгованість у загальному розмірі 20348 грн, та враховуючи щомісячне нарахування з листопада 2021 року окремо коштів за ФГВ та зважаючи на те, що відповідно до цього розрахунку відповідачі з серпня 2023 року жодних коштів на оплату отриманих послуг не сплачували, позивачем правомірно було нараховано заборгованість у розмірі 4062,60 грн. Представником відповідача - 2 до відзиву на позов долучено лише квитанції за 2019 рік, проте за наступний період до липня 2024 року жодних квитанцій суду надано не було. Доказів того, що у відповідачів наявна переплата, як про те зазначено у відзиві, суду надано не було (квитанції за 2020, 2021, 2022, 2023 та 2024 року відсутні), відсутня така інформація і в розрахунку позивача, в тому числі розширеному. Отже, враховуючи викладене, з огляду на те, що відповідачами не надано суду заперечень щодо наданих/отриманих послуг, відсутність обов`язку щодо сплати коштів за надані послуги, відсутність заборгованості з оплати комунальних послуг чи наявність її в у меншому розмірі, ніж визначено позивачем, вимоги позивача є правомірними. Також позивачем ставиться вимога про стягнення нарахованих у період до 23 лютого 2022 року 3% річних у розмірі 792,03 грн грн та інфляційних втрат у розмірі 3999,39 грн, яка підлягає задоволенню із таких правових підстав. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши розрахунок інфляційного збільшення та 3% річних, наданий позивачем, судом встановлено вірність здійсненого нарахування. Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки він виконаний за вірними формулами, з урахуванням статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення і не спростований відповідачем. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що позивачем здійснювались нарахування 3% річних та інфляційних втрат у періоди, коли заборгованість була відсутня, оскільки таке не відповідає дійсності та спростовується наданим позивачем розрахунком. Також суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що ним застосовані невірні індекси інфляції, зважаючи на таке. Обов`язок сплати коштів за надані послуги у споживача виникає з 20 числа місяця, наступного за тим, в якому така послуга надавалась. Позивачем інфляційне збільшення нараховувалось за місяць, тобто з 21 числа місяця, в якому мала бути здійснена оплата за попередній місяць по 21 число наступного місяця, а отже індекс інфляції враховувався саме за наступний місяць. (Приклад: кошти за квітень 2019 року мали бути сплачені відповідачами до 20 травня 2019 року, враховуючи, що сума відповідачами була сплачена за квітень 2019 року не в повному обсязі (заборгованість у розмірі 148,44 грн), позивачем за період з 21 травня по 21 червня 2019 року нараховано інфляційне збільшення, та при цьому для розрахунку взятий індекс інфляції за червень 2019 року - 99,5, що відповідає встановленому Мінфіном індексу споживчих цін). При цьому суд зазначає, що при розрахунку розміру інфляційного збільшення, позивачем також враховувалась дефляція. Таким чином, перевіривши розрахунок інфляційного збільшення, судом встановлено його відповідність, зокрема в частині визначення щомісячного індексу споживчих цін, який враховувався позивачем при здійснені відповідного розрахунку. Також суд відхиляє посилання представника відповідача - 2 щодо того, що з березня 2020 року позивач неправомірно нараховував 3% річних та інфляційне збільшення, через дію карантину в країні, з огляду на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до частини 3 розділу II Прикінцеві положення на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги та припинення/ зупинення надання послуг громадянам України у разі їх несплати або оплати не в повному обсязі, проте 3% річних та інфляційне збільшення не є неустойкою, в розумінні приписів Цивільного кодексу України, а отже така норма не застосовується до вимог позивача. На вказаний період позивач не нараховував на заборгованість відповідачів ані штрафу, ані пені. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, зважаючи на встановлені обставини та наведені положення Закону, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог ТОВ «Євро-Реконструкція» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням інфляційної складової боргу та трьох процентів річних в загальному розмірі 33993,37 грн, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідачів сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved