Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом та уточненим позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями на вказане майно є вона та діти спадкодавця [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які від прийняття спадщини відмовились. На її звернення до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири, у вчинені вказаної дії їй було відмовлено і роз`яснено, що на момент смерті спадкодавця з ним був зареєстрований його син [PERSON] , який згідно п.3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Його заява про відмову від прийняття спадщини надійшла до нотаріальної контори після шести місяців з часу відкриття спадщини. Вказала, що [PERSON] з липня 2007 року не мешкає за місцем реєстрації, його особистих речей в квартирі немає. Вважає, що сам по собі факт реєстрації відповідача разом зі спадкодавцем на час смерті не свідчить про те, що він прийняв спадщину після смерті батька. Заяву про прийняття спадщини відповідач до нотаріальної контори не подавав. Заяву про відмову від прийняття спадщини на її користь він надіслав до нотаріальної контори 02.08.2021 року, після спливу шестимісячного строку, яку нотаріус врахувати не може. Враховуючи викладене, просила визнати за нею право власності на частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , актовий запис про смерть №1230 від 08.12.2020 року. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не надав. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в раз якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладання шлюбу серії [NUMBER] виданого повторно 23.02.1979 року. Від даного шлюбу мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с.10,12,13). Згідно копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 04.10.2004 року Лозівською міською радою Харківської області,- [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) 08.12.2020 року (а.с.8). Із витягу Відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 822 від 20.02.2024 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.14). Із копії спадкової справи №36/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що [PERSON] у встановлений законом строк звернулася до Лозівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , на підставі чого була заведена спадкова справа. Спадкове майно складається з 1/2 частки у праві спільної сумісної власності у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Діти спадкодавця [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] звернулись до нотаріальної контори з заявами про відмову від прийняття спадщини на користь матері [PERSON] (а.с.32-36). Згідно листа завідувача Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області за №467/02-14 від 24.05.2024 року,- [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу частку спадкового майна, яке складається з 1/2 частки у праві спільної сумісної власності у квартирі за адресою: [ADDRESS] , оскільки на момент смерті спадкодавця з ним був зареєстрований його син [PERSON] , 1973 року народження, який згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Його заява про відмову від прийняття спадщини надійшла до нотаріальної контори після шести місяців з часу відкриття спадщини (а.с.15). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). Спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Частинами першою та третьою статті 1268, частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. \~ \~ \~ \~Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно із ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України. Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб, позивач набув чи має намір набути право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як зазначає позивач у позові, [PERSON] з липня 2007 року не мешкає за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , його особистих речей в квартирі немає. Його реєстрація була формальна. Факт не проживання відповідача за вказаною адресою підтверджується актами, складеними сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 10.12.2019 року, 24.02.2020 року, 13.11.2020 року, 20.05.2024 року (а.с.16,17,18,19,20,21). Отже фактичне місце проживання відповідача [PERSON] було відмінним, оскільки останні роки, зокрема і на день смерті спадкодавця він не проживав з батьком та матір`ю за цією адресою, а проживав в іншому місці. Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. У постанові від 26 липня 2023 року у справі № 641/3893/20 Верховний Суд дійшов висновку, що встановлення факту неприйняття спадщини у зв`язку із не проживанням зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є способом захисту, який не ґрунтується на законі. Відповідно до статті 392 ЦК України з вимогами про визнання права власності на спадкове майно спадкоємець вправі звернутися до особи, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Оскільки позивачем доведені вимоги стосовно визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, а також підтверджені належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved