Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

В березні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (далі ТОВ «ФК «Ріальто») звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором №210306-35310-3 від 06.03.2021 року у розмірі 23188 грн, що утворилася станом на 01.03.2023 та складається з 4000 грн заборгованості за кредитом; 2388 грн заборгованість за процентами; 16800 грн заборгованість за процентами згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. В обґрунтування позову посилається на те, що 06.03.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] укладено кредитний договір № 210306-35310-3, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн строком на 30 днів шляхом переказу на його платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». 06 березня 2021 року о 18:56:06 год. відповідач підписав кредитний договір шляхом введення одноразового ідентифікатора 426214 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет. Цього ж дня кредитні кошти були відправлені на платіжну карту відповідача, емітовану в АТ КБ «Приватбанк». 17 червня 2021 між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено договір відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3, відповідно до умов якого право вимоги за договором №210306-35310-3 від 06.03.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто». У зв`язку з тим, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, станом на 01.03.2023 року виникла заборгованість у сумі 23188 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 4000 грн., заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом в період з 06 березня 2021 року по 05 квітня 2021 року включно в сумі 2388 грн; заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом в період з 06 квітня 2021 року по 03 серпня 2021 року включно у сумі 16800 грн. Просив суд стягнути з відповідача вказну заборгованість, 2684 грн судового збору, а також 9000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Заочним рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21.04.2023 позов задоволено в повному обсязі, стягнуто судові витрати у справі. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 04.12.2023 за заявою відповідача скасовано зазначене заочне рішення та визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.12.2023 дану цивільну справи передано за підсудністю до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Ухвалою від 05.02.2024 дану справу прийнято до розгляду Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області (суддя Зінченко А.С.) та визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 12.03.2024 витребувано докази у справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, долучив до позовної заяви клопотання про проведення розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, надав заяву про розгляд справи без його участі, просить врахувати його позицію, викладену в заяві про перегляд заочного рішення та врахувати стягнення проведені з нього на виконання рішення суду від 21.04.2023 відповідно до довідки ДВС. В заяві про перегляд заочного рішення від 08.11.2023 щодо суті позовних вимог відповідач зазначив наступне. Зазначає, що право вимоги до нового кредитора перейшло за договором відступлення прав вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021. За умовами даного договору до нового кредитора перейшло право вимоги виключно за тими вимогами які існували на день укладення договору, яким було відступлено право вимоги за кредитними договорами, де первісним кредитором було ТОВ ФК Фінанс Іновація. Тобто нарахування 3,5% можливо виключно за період з 06.04.2021 по 17.06.2021, а не як зазначає позивач з 06.04.2021 по 03.08.2021, що фактично зменшує суму стягнення майже вдвічі. Також просить зменшити розмір витрат на правову допомогу , так як не надано детального опису наданих послуг, також вважає, що їх вартість завищено так як позов є типовим, розмір є неспівмірним зі складністю, вважає обґрунтованим розмір не більше ніж 2000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виникли правовідносини щодо заборгованості за кредитним договором, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Судом встановлено, що 06 березня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] укладено кредитний договір № 210306-35310-3, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. строком на 30 днів шляхом переказу на його платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування (п. 1.2 Договору) та 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день неправомірного користування кредитом понад строк кредитування, визначений п. 1.3 договору (п. 3.3 Договору). Згідно п. 1.4 Договору невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація», які розміщені та сайті monetka.ua. На підтвердження укладення договору №210306-35310-3 від 06 березня 2021 року позивачем відображено послідовність укладення даного договору, з якої слідує, що 06 березня 2021 року о 18:56:06 позичальником підписано кредитний договір одноразовим ідентифікатором. В подальшому друкована форма укладеного кредитного договору розміщена в особистому кабінеті позичальника та кредитні кошти перераховано на картку позичальника. Згідно довідки №68191 від 28.02.2023 року, виданої ТОВ «Девелопмент Інновейшинс», смс-повідомлення від альфа-імені «MONETKA» з текстом «Для підтвердження згоди з умовами Договору введіть 426214» було відправлено на номер [NUMBER] за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 06 березня 2021 року о 18:55:56 год. Факт перерахування ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» грошових коштів в розмірі 4000 грн. на картку відповідача на умовах фінансового кредиту за договором підтверджується чеком №382814067 та випискою руху коштів за рахунком відповідача в АТ КБ «Приватбанк» по картці [NUMBER] , наданої суду на виконання ухвали суду про витребування доказів від 12.03.2024. Відповідно до інформації ВДВС № 80821/09 від 20.12.2023 на виконання заочного рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21.04.2023 було відкрито два виконавчі провадження та в період з 05.07.2023 по 04.12.2023 примусового виконання стягнуто на користь позивача 7341,70 грн в рахунок стягнутої заборгованості в розмірі 23\~188 грн. та 2581,80 грн в рахунок судових витрат в розмірі 11684 грн. У зв`язку зі скасування заочного рішення стягнення у виконавчих провадженнях припинено. Відповідно до умов договору про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновацій» (первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» (новий кредитор) 17 червня 2021 року, останній набув право грошової вимоги за кредитними договорами, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників (позичальників за кредитними договорами), включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить первісному кредитору, в т.ч. за договором №210306-35310-3 від 06 березня 2021 року, що підтверджується витягом з акта приймання-передачі прав №1 від 17 червня 2021 року до вищевказаного договору відступлення права вимоги. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 цього Кодексу встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1048 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на таке. 06 березня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та відповідачем укладений кредитний договір в електронному вигляді, шляхом підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 4000 грн. 17 червня 2021 року ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» відступило своє право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором для ТОВ «ФК «Ріальто» на підставі договору відступлення прав вимоги № 17/06/2021-Р/М-1. Відповідно до умов зазначеного договору відступлення прав вимоги правонаступник набув право грошової вимоги за кредитними договорами, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників (позичальників за кредитними договорами), включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить первісному кредитору, тобто позивач набув право вимоги також і за процентами нарахованими відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України , розмір яких визначено п. 3.3 кредитного договору. Посилання відповідача на те, що до нового кредитора перейшло право вимоги виключно за тими вимогами які існували на день укладення договору відступлення прав вимоги не відповідає чинному законодавству та умовам укладеного договору, а є вільним неправильним трактуванням відповідачем умов договору . Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що право позивача на повернення фактично отриманої суми кредитних коштів підлягає захисту в судовому порядку. Суд бере до уваги розрахунки, надані позивачем, згідно яких заборгованість за кредитним договором №210306-35310-3 від 06.03.2021 року станом на 01.03.2023 становить 23188 грн, що складається з: 4000 грн заборгованості за кредитом; 2388 грн заборгованість за процентами; 16800 грн заборгованість за процентами згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2019 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Окрім цього, у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини 4 статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною 1 статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною 1 статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, провадження № 12-142гс19. Так як відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а в даному випадку розмір процентів за час прострочення виконання договору встановлений кредитним договором №210306-35310-3 від 06.03.2021 в п. 3.3, то заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом в період з 06 квітня 2021 року по 03 серпня 2021 року включно у сумі 16800 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За наведених обставин позов підлягає задоволенню частково та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 4000 грн, 2388 грн заборгованість за процентами, нарахованими за період з 06.03.2021 по 05.04.2021 за ставкою 1,99%; 16800 грн заборгованість за процентами згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 06.04.2021 по 03.08.2021 за ставкою 3,5%, а всього 23188 грн - 7431,70 грн (кошти примусово стягнуті з відповідача на виконання рішення суду від 21.04.2023 в рахунок заборгованості в сумі 23188 грн) = 15 756,30 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. У зв`язку із задоволенням вимог позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір в розмірі 2684 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Доказами в цивільному у судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 89\~ЦПК України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Такого висновку дійшла ВП ВС у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Звертаючись до суду, позивач згідно вимог ст. 134 ЦПК України, в позовній заяві зазначив про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що складається з витрат на правову допомогу та становить 9000 грн, на підтвердження понесення яких долучив до позовної заяви договір про надання юридичних послуг №02/09/2022 від 02 червня 2022 року, акт приймання передачі наданих послуг №1 до договору №02/09/2022 про надання юридичних послуг від 02 червня 2022 року та платіжне доручення №211 від 06 жовтня 2022 року. Судом встановлено, що 02 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Ріальто» та фізичною особою-підприємцем Руденком К.В. (адвокатом) укладено договір про надання юридичних послуг №02/09/2022. Предметом вказаного договору є надання наступних юридичних послуг: складання проектів процесуальних документів, складання листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, представництво інтересів Замовника у органах державної влади та місцевого самоврядування (на підставі окремої довіреності). Відповідно до п. 3.1 даного договору, сторони погодили вартість послуг виконавця, яка становить в т.ч. 8000 грн. за складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника замовника, 1000 грн. за складання та надсилання адвокатського запиту. Згідно акту приймання-передачі наданих послуг №1 до договору про надання юридичних послуг №02/09/2022, складеного 15 липня 2022 року та підписаного сторонами (п. 9), ТОВ «ФК «Ріальто» прийняло послуги, надані ФОП [PERSON] , в т.ч. - за підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором №210306-35310-3 від 06 березня 2021 року та клопотання про витребування доказів, що подається разом з позовною заявою, вартість якої складає 8000 грн., а також послугу по складанню адвокатського запиту про витребування доказів, вартість якої складає 1000 грн. Згідно платіжного доручення №211 від 06 жовтня 2022 року ТОВ «ФК «Ріальто» перерахувало [PERSON] 90000 грн. Призначення платежу оплата за надання юридичних послуг згідно акта №3 від 12 серпня 2022 року по договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02 червня 2022 року. Отже, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача, його представником надано всі необхідні докази, розмір гонорару є обґрунтованим та співмірним, крім того, адвокат продовжував представляти інтереси позивача в даній справі в період до ухвалення даного рішення, та сума витрат на послуги адвокат не змінювалась, а тому з відповідача слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 9000 грн. Загальна сума судових витрат складає 9000 грн+2684 грн=11684 2581,80 грн (кошти примусово стягнуті з відповідача на виконання рішення суду від 21.04.2023 в рахунок судових витрат) = 9102,20 грн.

Outcome: partial