Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін у справі. Позивач [PERSON] 30.09.2024 року через канцелярію подав у Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 6638, в якій просить ухвалити рішення про визнання за ним у порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] у с. Либохора Сколівського (тепер - Стрийського) району Львівської області, право власності на об`єкт нерухомого майна - домоволодіння у складі житлового будинку садибного типу (позначений у технічній документації літерою А-1) загальною площею 68,8 кв. м., з котрої житлова площа - 18,8 кв. м. та нежитлова площа - 50,0 кв. м., з верандою «а», ганком «а1», господарських будівель - літньої кухні (позначена у технічній документації літерою Б), трьох сараїв (позначені у технічній документації літерами В, Д, Е), вбиральні (позначена у технічній документації літерою Г) та господарських споруд - огорожі № 1, хвіртки № 2, колодязя № 3, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] ус. Либохора Сколівського (тепер - Стрийського) району Львівської області у віці 80 років помер батько позивача [PERSON] - [PERSON] , який за життя розпорядився усіма своїми правами й обов`язками на випадок смерті, зокрема 18.03.1996 року у м. Сколе Львівської області спадкодавець [PERSON] склав заповіт, котрий був посвідчений у встановленому порядку державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Батлюк Ю.П., номер у реєстрі 332, й цей заповіт до дня смерті спадкодавця [PERSON] ним не змінювався та не скасовувався. За змістом вказаного заповіту, спадкодавець [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він за законом матиме право, заповів своєму синові - позивачеві [PERSON] .. Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина за вказаним заповітом, у тому числі й на належне йому право на спірне домоволодіння. Отож, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за вказаним заповітом усіх прав та обов`язків, котрі залишились після смерті спадкодавця [PERSON] , у тому числі й на спірне домоволодіння, при цьому він прийняв спадщину та не відмовився від неї, а інших спадкоємців, які б претендували на обов`язкову частку у майні незалежно від змісту вказаного заповіту, немає. Проте оформити відповідне право на спадщину за вказаним заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] на спірне домоволодіння позивач [PERSON] не може у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на нього. З огляду на вказане, отримавши 02.09.2024 року відмову Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції у вчиненні нотаріальної дії, пов`язаної із видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] на спірне домоволодіння, позивач [PERSON] змушений був звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом. Відповідач Славська селищна рада Стрийського району Львівської області у запропоновані судом строки та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] до неї про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна у порядку спадкування за заповітом не подала, свою позицію у справі із обґрунтуванням її відповідними доказами суду не навела. Заяви та клопотання сторін у справі. Позивач [PERSON] 07.11.2024 року через канцелярію подав у Сколівський районний суд Львівської області клопотання, що було зареєстроване в діловодстві за вх. № 7548, у котрому, з-поміж іншого, просив проводити підготовче засідання у цій справі за його відсутності, та у котрому також висловив позицію на підтримання позовних вимог з тих підстав, котрі викладені у пред`явленому позові, проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті не заперечував. Позивач [PERSON] 08.01.2025 року через канцелярію подав у Сколівський районний суд Львівської області клопотання, що було зареєстроване в діловодстві за вх. № 77/2025, у котрому просив проводити розгляд цієї справи по суті за його відсутності. Одночасно у такому клопотанні позивач [PERSON] просить задовольнити свої вимоги у повному обсязі. Інших заяв та/чи клопотань від сторін у цій справі до Сколівського районного суду Львівської області не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 01.10.2024 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Визначено місце, дату та час підготовчого засідання у справі - зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 07.11.2024 року, 10:30 год.. Витребувано від Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належно засвідчену копію спадкової справи № 159/2024, заведеної 01.07.2024 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у с. Либохора Сколівського (тепер - Стрийського) району Львівської області. Від Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 28.10.2024 року на відповідну ухвалу у частині витребування доказів до Сколівського районного суду Львівської області надійшла належно засвідчена копія спадкової справи № 159/2024, заведеної 01.07.2024 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у с. Либохора Сколівського (тепер - Стрийського) району Львівської області, із супровідним листом, що був зареєстрований в діловодстві за вх. № 7326, з якоїне вбачається тієї обставини, що розгляд цієї справи та ухвалене у ній рішення у майбутньому може вплинути на права та/чи законні інтереси будь-яких інших осіб. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 07.11.2024 року підготовче засідання у цій справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду цієї справи по суті - зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 03.12.2024 року о 11:00 год.. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 03.12.2024 року судовий розгляд цієї справи по суті відкладено на підставі пункту 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. Визначено місце, дату та час нового судового засідання щодо розгляду цієї справи по суті - зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 09.01.2025 року о 11:00 год.. Сторони у справі належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження, проте ніхто з них не з`явився та/чи не забезпечив явку уповноважених представників. Відтак, судом було задоволено клопотання позивача [PERSON] про розгляд даної справи за його відсутності, а також, виходячи з положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, та враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, суд вважав за доцільне та можливе здійснювати судовий розгляд даної справи за відсутності її учасників на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Усі заяви та клопотання сторін у цій справі були вирішені судом у встановленому чинним ЦПК України порядку. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Своєю чергою, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача [PERSON] за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, та причетність до порушення таких його прав відповідача Славської селищної ради Стрийського району Львівської області, встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як вбачається з свідоцтва про народження на бланку серії [NUMBER] , виданого Тухлянською сільською радою Сколівського району Львівської області 08.02.1960 року у відповідності до актового запису про народження № 3, виконаного 18.01.1960 року (копія міститься у справі, а. с. 9), позивач [PERSON] народився [INFO] у с. Либохора Сколівського району Львівської області, а його батьками значаться [PERSON] та [PERSON] , обоє за національністю - українці. Судом встановлено, що [INFO] у віці 65 років у с. Либохора Сколівського (тепер - Стрийського) району Львівської області померла матір позивача [PERSON] - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть на бланку серії [NUMBER] , виданим повторно Сколівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 05.09.2024 року у відповідності до актового запису про смерть № 25, виконаного виконавчим комітетом Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області 21.09.1983 року (копія міститься у справі, а. с. 10). Своєю чергою, [INFO] у віці 80 років у с. Либохора Сколівського (тепер - Стрийського) району Львівської області помер батько позивача батько позивача [PERSON] - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть на бланку серії [NUMBER] , виданим Либохорівською сільською радою Сколівського району Львівської області 03.07.1998 року у відповідності до актового запису про смерть № 7, виконаного 03.07.1998 року (копія міститься у справі, а. с. 11). Вказаний день смерті спадкодавця [PERSON] є часом відкриття спадщини після його смерті. За життя спадкодавець [PERSON] зробив розпорядження щодо належних йому прав й обов`язків на випадок своєї смерті, зокрема 18.03.1996 року у м. Сколе Львівської області склав заповіт, котрий був посвідчений у встановленому порядку державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Батлюк Ю.П., номер у реєстрі 332, й цей заповіт до дня смерті спадкодавця [PERSON] ним не змінювався та не скасовувався (копія міститься у справі, а. с. 13). За змістом вказаного заповіту, спадкодавець [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він за законом матиме право, заповів своєму синові - позивачеві [PERSON] . Судом встановлено й те, що позивач [PERSON] , який бажає оформити спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] , прийняв спадщину, так як вступив в управління та володіння спадковим мйаном. Окрім того, позивач [PERSON] 01.07.2024 року звернувся до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом(копія мітиться у справі, а. с. 24). Як вбачається з витребуваної від Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції спадкової справи № 159/2024, заведеної 01.07.2024 року після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] у с. Либохора Сколівського (тепер - Стрийського) району Львівської області (копія міститься у справі, а. с. 35-50), інших спадкоємців, які б претендували на обов`язкову частку у майні незалежно від змісту заповіту, прийняли спадщину та/чи звернулися із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , немає. Відтак, саме позивач [PERSON] за вказаним заповітом вправі успадкувати усі права та обов`язки, які належали спадкодавцю [PERSON] на момент відкриття спадщини після його смерті і не припинилися внаслідок його смерті, а також входили до складу спадщини. Так, детально перевіряючи відповідні права та обов`язки, які належали спадкодавцеві [PERSON] на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а також входили до складу спадщини, зокрема прав на домоволодіння, котре розташоване по [ADDRESS] , та котре є предметом спору у межах пред`явлених позовних вимог, судом встановлено, що таке домоволодіння в цілому складається з житлового будинку садибного типу (позначений у технічній документації літерою А-1) загальною площею 68,8 кв. м., з котрої житлова площа - 18,8 кв. м. та нежитлова площа - 50,0 кв. м., з верандою «а», ганком «а1», господарських будівель - літньої кухні (позначена у технічній документації літерою Б), трьох сараїв (позначені у технічній документації літерами В, Д, Е), вбиральні (позначена у технічній документації літерою Г) та господарських споруд - огорожі № 1, хвіртки № 2, колодязя № 3, воно збудоване у 1944 році, в цілому не є об`єктом самочинного будівництва. Наведені вище обставини стверджуються технічним паспортом, виготовленим 11.07.2024 року суб`єктом господарювання КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» на замовлення позивача [PERSON] (копія міститься у справі, а. с. 16-18), а також Випискою з погосподарської книги № 1 с. Либохора за 1996-2000 роки, сформованим адміністратором ЦНАП Славської селищної ради Стрийського району Львівської області Миго Р.В. 12.06.2024 року за вих. № 746 (копія міститься у справі, а. с. 14). Як уже йшлося вище, позивач [PERSON] , який прийняв спадщину у встановленому порядку після смерті спадкодавця [PERSON] , 01.07.2024 року звертався до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак 02.09.2024 року одержав відмову у вчиненні зазначеної нотаріальної дії за вих. № 603/01-16, через відсутність правовстановлюючих документів (копія міститься у справі, а. с. 28). Релевантні норми та джерела права, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, мотиви їх застосування. Встановлені судом цивільні правовідносини щодо визнання права на об`єкти нерухомого мана у порядку їх спадкування регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), іншими актами цивільного законодавства. При цьому, прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності діючим ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки згадані вище правовідносини виникли до набрання чинності діючим ЦК України, то суд при розгляді даного спору у вказаній частині керується положеннями ЦК Української РСР 1963 року та діючими на той час законодавчими актами. Так, відповідно до частин 1, 2 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За змістом ст. 534 ЦК Української РСР 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. При цьому, неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку (ст. 535 ЦК Української РСР 1963 року). Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений (ст. 541 ЦК Української РСР 1963 року). Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 зазначеного Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог за результатами розгляду цієї справи. Узагальнюючи оцінку доводів та аргументів позивача [PERSON] , виходячи з відсутності у господарства, до котрого входить спірне домоволодіння, фактично статусу колгоспного двору, а також враховуючи ту обставину, що незаконність набуття за життя спадкодавцем [PERSON] права на спірне домоволодіння не встановлена судом і такий факт не оспорюється відповідачем у справі, то суд вважає, що право на спірне домоволодіння було набуте спадкодавцем [PERSON] правомірно, зокрема його частина - як майно, набуте за час шлюбу з [PERSON] , а інша його частина - у порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON] тим з подружжя, який її пережив. При цьому, оскільки судом було також встановлено, що правовстановлюючі документи на спірне домоволодіння відсутні в силу того, що спадкодавець [PERSON] не зареєстрував за життя своє право на спірне домоволодіння в цілому, що, відповідно, унеможливлює здійснити спадкування позивачем [PERSON] прав та обов`язків на цей об`єкт нерухомого майна у державного нотаріуса Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області, то у суду немає перешкод для можливості захисту зазначених порушених прав позивача [PERSON] як спадкоємця за заповітом спадкодавця [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті зазначеного спадкодавця та не відмовився від такої спадщини. За таких наведених вище обставин справи, а також з урахуванням обрання позивачем [PERSON] у межах пред`явлених ними позовних вимог способу захисту своїх порушених прав щодо спадкування, який не суперечить закону та найбільш правильно й повно захистить таке його порушене право, позовні вимоги підлягають до задоволення. Зокрема, слід визнати за позивачем [PERSON] право власності у цілому на домоволодіння у складі житлового будинку садибного типу (позначений у технічній документації літерою А-1) загальною площею 68,8 кв. м., з котрої житлова площа - 18,8 кв. м. та нежитлова площа - 50,0 кв. м., з верандою «а», ганком «а1», господарських будівель - літньої кухні (позначена у технічній документації літерою Б), трьох сараїв (позначені у технічній документації літерами В, Д, Е), вбиральні (позначена у технічній документації літерою Г) та господарських споруд - огорожі № 1, хвіртки № 2, колодязя № 3, розташоване за адресою: [ADDRESS] , - у порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] у с. Либохора Сколівського (тепер - Стрийського) району Львівської області. Щодо розподілу судових витрат у справі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до роз`яснень, котрі містяться у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при пред`явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно, судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки. Своєю чергою, позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору за подання вищевказаної позовної заяви на підставі пункту 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», так як йому встановлена інвалідність ІІ групи (загальне захворювання), що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК на бланку серії 12 ААВ № 723681 від 07.06.2023 року (копія міститься у справі, а. с. 7) та пенсійним посвідченням на бланку серії [NUMBER] від 28.06.2023 року (копія міститься у справі, а. с. 8). Тому, судові витрати у справі щодо справляння судового збору, у цілому слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Доказів понесення сторонами у справі інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як необхідності справляння судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, відповідні матеріали не містять.

Outcome: approved