Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні нерухомим майном. Окрім того, просили скасувати заборону відчуження нерухомого майна житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , зареєстровану в Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна 08.02.2008, за реєстраційним номером обтяження 6556538, підстава обтяження: Договір застави за реєстром № 676 від 29.04.2003, приватний нотаріус Куліш Л.Г., ВАТ «Державний ощадний банк України», додаткові відомості: архівний запис № 186310-2492 від 29.04.2003. Свої вимоги обґрунтували тим, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , належить позивачам [PERSON] , [PERSON] на праві власності, що підтверджується договором дарування жилого будинку від 26.09.2001 р., посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кібальник О.Ф. за реєстраційним № 3183; технічним паспортом на будинок від 24.06.1996 р. 24 квітня 2003 року між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір № 10 відновлювальної кредитної лінії. Крім того, в забезпечення виконання зобов?язань за вказаним кредитним договором укладено між ВАТ «Державний ощадний банк України» (Заставодержатель) та [PERSON] , який діяв від свого імені та від імені [PERSON] (Заставодавці) договір застави нерухомого майна № 10 від 29.04.2003 р. щодо житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , який належить позивачам. На виконання умов договору застави нерухомого майна № 10 від 29.04.2003 р. приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г. накладено обтяження на вказане нерухоме майно у вигляді заборони відчуження. [PERSON] всі зобов?язання за договором № 10 відновлювальної кредитної лінії від 24.04.2003 р. були виконані, заборгованість по кредиту погашено у повному обсязі, однак обтяження у вигляді заборони відчуження та застави з належного йому нерухомого майна не зняті, що створює йому перешкоди у користуванні та розпорядженні вказаним майном. Однак відповідачем не вжито дій задля припинення застави, що порушує право позивача. Вирішити дане питання в позасудовому порядку виявилось неможливим, оскільки на адвокатський запит щодо отримання документів у кредитора про сплату боргу [PERSON] за кредитним договором № 10 від 24.04.2003 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» не надало відповіді. 26.09.2024 року представником відповідача надано відзив на позовну заяву по суті позовних вимог, де просять відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заперечення обґрунтовані тим, що Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» є неналежним відповідачем у даній справі, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, позивач не є боржником АТ «Ощадбанк», договори між АТ «Ощадбанк» та позивачем, а також рахунки на його прізвище для обслуговування кредитних договорів відсутні. Також АТ «Ощадбанк» не входить до кола суб`єктів державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і не може відповідати за внесення записів про обтяження нерухомого майна. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.09.2024 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 31.10.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивачі не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Позивачі подали до суду клопотання, в якому просили проводити розгляд справи без їх участі, позов підтримують, просять задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином та завчасно. В матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у відсутність представника АТ «Державний ощадний банк України». Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлений вчасно та належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного документу (судових повісток та прикріплені до нього файли) до його електронного кабінету підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС, причини неявки суд не повідомив. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши матеріали справи, всебічно, повно і об?єктивно з`ясувавши усі фактичні обставини, оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне. 24 квітня 2003 року між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір № 10 відновлювальної кредитної лінії (а.с.10,11). Житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , належить позивачам [PERSON] , [PERSON] на праві власності, що підтверджується договором дарування жилого будинку від 26.09.2001 р., посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кібальник О.Ф. за реєстраційним № 3183 (а.с.9), а також технічним паспортом на будинок від 24.06.1996 р. (а.с.17-22). На забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору було укладено між ВАТ «Державний ощадний банк України» (Заставодержатель) та [PERSON] , який діяв від свого імені та від імені [PERSON] (Заставодавці) договір застави нерухомого майна № 10 від 29.04.2003 р. щодо жилого будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , який належить позивачам (а.с.12-15). Даний договір застави нерухомого майна № 10 від 29.04.2003 р. посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 676. 29.04.2003 р. приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г. на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку із посвідченням договору застави нерухомого майна, зареєстровано заборону відчуження жилого будинку з надвірними будівлями, що належить [PERSON] , [PERSON] на праві приватної власності до припинення договору застави, за реєстровим № 677. В повідомленні АТ «Ощадбанку» від 17.10.2024 № 46/12-11/129567/2024/БТ, на запит суду, зазначено, що кредитна заборгованість на ім`я [PERSON] , [PERSON] перед АТ «Ощадбанк» відсутня. Також вказано, що термін зберігання справ 5 років після виконання умов договору, станом на 14.10.2024 р. відсутня інформація та підтверджуючі документи, на підставі яких було зареєстроване обтяження будинку (а.с.72). Як вбачається з довідки, виданої філією-Кіровоградського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 11.07.2024 р. № 109.40/071-14-130,станом на 11.07.2024 заборгованість [PERSON] за кредитами відсутня (а.с.76). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до п. 4 розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного Кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатись своєю власністю. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження - це заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину. Відповідно до умов договору застави, застава за цим договором забезпечує виконання зобов`язань за кредитним договором № 10 від 24.04.2003 року. Також умовами договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до виконання зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України, право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Юридичним наслідком належного виконання зобов`язання відповідно до статтей 598, 599 Цивільного кодексу України є припинення зобов`язання. Таким чином, з моменту виконання боржником зобов`язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов`язків сторін, що складають зміст конкретного зобов`язального правовідношення. Аналізуючи всі зібрані у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи відсутність даних про заборгованість [PERSON] за кредитним договором, то суд приходить до висновку, що зобов`язання [PERSON] за кредитним договором припинені шляхом його виконання. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. У ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека визначена як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно з ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За системним аналізом вищезазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. На підставі зазначеного вище, враховуючи, що основне зобов?язання припинено шляхом виконання [PERSON] , припиненою є і застава за договором застави нерухомого майна № 10 від 29.04.2003 р. В статті 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. При цьому іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою. Абзацом четвертим пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що іпотека належить до обтяжень речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. При цьому відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 цього ж Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В такий спосіб наявність зареєстрованих забезпечувальних обтяжень нерухомого майна (іпотеки) після виконання зобов`язань за основним договором вочевидь підтверджує наявність у позивача права або законного інтересу за захистом якого він звертається до суду, оскільки порушує права власника на вільне володіння, користування та розпорядження зазначеним майном, створює для нього та зацікавлених осіб правову невизначеність щодо його статусу. Як вбачається з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 17.07.2024 року, міститься запис: тип обтяження заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 6556538, зареєстровано 08.02.2008 за № 6556538, підстава обтяження: договір застави за реєстром № 676 від 29.04.2003, приватний нотаріус Куліш Л.Г., ВАТ «Державний ощадний банк України», об`єкт обтяженнябудинок, житловий з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] , [PERSON] , додаткові відомості: архівний запис № 186310-2492 від 29.04.2003. Суд приходить до висновку, що наявність запису щодо заборони відчуження належного позивачам нерухомого майна у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позбавляє позивачів, як власників жилого будинку [ADDRESS] , який було передано в іпотеку, можливості реалізувати свої права на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Щодо твердження відповідача стосовно того, що він є неналежним, зокрема, що АТ «Ощадбанк» не входить до кола суб`єктів державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і не може відповідати за внесення записів про обтяження нерухомого майна, то суд виходить з наступного. На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 6 квітня 2011 № 502 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2003 № 261» 7 червня 2011 року здійснено державну реєстрацію змін до Статуту ВАТ «Ощадбанк», які стосуються зокрема найменування банку. Відповідно до п. 4 Статуту АТ «Ощадбанк» повне найменування банку: Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», скорочене - АТ «Ощадбанк». Згідно з ст. 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат» одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернень органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з п. 5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного в постанові від 13 червня 2024 року у справі № 333/8899/21, визначено, належним відповідачем за вимогою про скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна є саме банк. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду № 204/3806/20 від 23.02.2022 року зазначено, що «за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: у справі № 910/16461/16 від 14.02.2018 р., у справі № 500/4127/16 від 14.11.2018 р, у справі № 337/1000/19 від 06.08.2020 р. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує судовий збір з відповідача на користь позивачів.

Outcome: approved