Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

Представник АТ КБ «Приватбанк» Ванжа Н.В. звернулась до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 28.11.2013 станом на 08.01.2024 у розмірі 111 718,22 грн та сплачених судових витрат у розмірі 2 422,40 грн. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідачка 09.01.2008 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанк, на підставі якої надалі отримала кредитну картку типу «Універсальна» зі строком дії 01/12. В процесі користування рахунком, відповідачкою була отримана ще одна кредитна картка типу «Універсальна» зі строком дії 10/15. З метою продовження отримання банківських послуг [PERSON] 28.11.2013 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н та приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг. На підставі вищевказаної анкети-заяви їй видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, а надалі збільшено до 90 000.00 грн. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідачка отримала кредитну картку типу «Універсальна» Gold зі строком дії до 07/17. Після спливу строку дії вказаної картки для подальшої можливості користування рахунком відповідачкою було отримано спочатку кредитну картку типу «Універсальна» Gold зі строком дії до 04/21, пізніше кредитна картка типу «Універсальна» Gold зі строком дії до 12/24, яка отримана відповідачкою при підписанні анкети заяви б/н від 29.03.2021. У процесі користування рахунком відбулась зміна відсоткової ставки до 40.8 річних. При цьому, в ході користування рахунком 29.06.2023 відповідачкою також підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та погоджено інші умови користування кредитним рахунком, продовжено строк дії кредитної картки до 01/27 із отримання нової картки під час ідентифікації клієнта 26.05.2023, на момент підписання згаданої Заяви заборгованість відповідачки становила 89 587,74 грн. Відповідач належим чином повідомлена про умови кредитування, в тому числі і щодо сплати відсотків. Таким чином, позивач відповідно до укладеного Договору повністю виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка зобов`язалась повернути використану частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договору, однак як встановлено, відповідач відмовилась вносити грошові кошти на погашення кредиту, посилаючись на проведення «спірної» операції. Банком встановлено, що 25.05.2023 приблизно о 20.00 год. на фінансовий мобільний телефон [PERSON] зателефонували невстановлені особи, які представились працівниками «Київстар». Перебуваючи під їх впливом [PERSON] ввела на своєму мобільному телефоні комбінацію цифр, що призвело до втрати нею зв`язку із СІМ-картою, належного їй фінансового номера мобільного телефону. Надалі невстановленою особою 25.05.2023 змінено пароль входу і виконано вхід в акаунт Приват24 клієнта [PERSON] . З огляду на низку необхідних дій для проведення зміни паролю для входу у Приват24 клієнтки, такий процес зміни пароля став можливий внаслідок самостійного розголошення/передачі клієнтом пін-коду картки. Надалі невстановленою особою через акаунт Приват24 проведено низку операцій «Переказ зі своєї карти» через сторонній ресурс, при здійсненні яких на сторонньому сайті було коректно введені персональні дані картки: її номер, термін дії та СVV2 код. Усі смс-повідомлення за 25.05.2023 про здійснені операції надходили на СІМ-карту згаданого фінансового номеру телефону та у месенджер «Viber». Клієнт [PERSON] звернулась із заявою про вчинення шахрайських дій до правоохоронних органів та 26.05.2023 за матеріалами заяви [PERSON] . Відділом поліції № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області відкрито кримінальне провадження і внесено відомості до ЄРДР із визначенням попередньої правової кваліфікації за ст. 190 КК України. За висновком позивача, клієнт [PERSON] , перебуваючи під впливом невстановлених осіб, 25.05.2023 самостійно допомогла отримати їм доступ до свого акаунту Приват24, що призвело до проведення операцій за її рахунками. Банк вимоги Договору дотримав та не передавав дані [PERSON] третім особам, в той же час до моменту повідомлення банку користувачем ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, саме користувач зобов`язаний не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачем, станом на 08.01.2024 наявна заборгованість у розмірі 111 718,22 грн. Просить позов задоволити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11.04.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. 30.04.2024 представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , за допомогою підсистеми «Електронний Суд» подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заявлені АТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги заперечила у повному обсязі. В обґрунтування заперечень сторона відповідача зазначає, що 26.05.2023 [PERSON] звернулась до ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області із письмовою заявою, в якій повідомила про те, що 25.05.2023 приблизно о 19.33 год. їй зателефонувала невідома особа, яка, представившись оператором мобільного зв`язку «Київстар», надалі шахрайським способом, шляхом переказу грошових коштів з її банківської карти АТ КБ «ПриватБанк», заволоділа грошовими коштами у сумі 115 000,00 грн, відомості про що внесено у ЄРДР за № 1202314130000495 від 26.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Постановою ГУ НП у Дніпропетровській області Криворізького районного управління ВП № 2 від 25.12.2023 [PERSON] визнано потерпілою у вказаному кримінальному провадженні. Як вбачається із матеріалів службової перевірки, заборгованість [PERSON] становить 111 718,22 грн за карткою типу «Універсальна» за № [NUMBER], по якій 25.05.2023 здійснення підняття кредитного ліміту з 75 000,00 грн до 90 000,00 грн та 25.05.2023 із вказаної картки знято 96 035,24 грн, з яких 90 000,00 грн - кредитні кошти та 6 035,24 грн - власні кошти, які були перераховані на картку 25.05.2023. Грошові кошти виводились через сторонні ресурси, зокрема 42 083 грн по реф. SAMDNWFC00086935635, "Оплата частинами", договір 23052534319986, рахунок [NUMBER] від 25.05.2023 р. на суму 38 700 грн., терміном на 36 місяців, який підписаний простим електронним підписом з фінансового номеру телефону: [NUMBER] - 25.05.2023 р. о 21:12:32. 25-26.05.2023 року зафіксовано вхід з нетипового мобільного телефону іРhone 9,3 операційна система ІОS, версія 15.7.6. Типовий мобільний пристрій мобільного телефону іРhone 9,3, операційна система ІО8, версія ,15.7.3.Нетиповий мобільний пристрій з Іmei [NUMBER], згідно даних програмних комплексів жодному з клієнтів Банку на постійній основі не належить. Зміна ПІН- кодів по картках [PERSON] , мала місце 26.05.2023 р., тобто після факту шахрайства, яке мало місце 25.05.2023 року. Входи в Приват24 здійснювались з [ADDRESS] . Представник відповідача звертає увагу суду на те, що за номером телефону [PERSON] за 25.05.2024 у період часу з 21.09 год. - 21.17 год. зафіксовано три діалоги з ініціативи клієнта від імені [PERSON] із оператором Банку з приводу переказу коштів, оформлення та підтвердження кредиту та розблокування карток, які закінчуються на *65 та *96, блокування яких відбулось при намаганні оформлення кредиту на суму 59 598,00 грн, в ході яких особа від імені клієнта [PERSON] надавала нечіткі відповіді про номер будинку, квартири за місцем її реєстрації, місце праці та прізвище чоловіка, тобто фактично неправильні відповіді, що не було помічено оператором Банку. Згідно даних службової перевірки, основна кількість платежів була здійснена за допомогою платіжного ресурсу ІРАY.UА р2р, що не дозволяє встановити осіб, які отримали кошти. Відповідачка не заперечує, що усі смс-повідомлення банку на підтвердження згаданих банківських операцій надходили на її фінансовий мобільний телефон, проте зазначає, що під час здійснення цих операцій у неї зв`язок із сім-картою за вказаним номером був відсутній, натомість перебував у розпорядженні шахраїв. За результатами службової перевірки встановлено, що 25.05.2023 приблизно о 20.00 год. на фінансовий мобільний телефон [NUMBER] клієнта [PERSON] зателефонували невстановлені особи, які представились працівниками мобільного оператора «Київстар», перебуваючи під їхнім впливом [PERSON] ввела у мобільному телефоні комбінацію цифр, що призвело до втрати нею зв`язку із сім-картою [NUMBER] . Надалі невстановленими особами змінено пароль входу в акаунт Приват24 [PERSON] , та перебуваючи в її акаунті Приват24 здійснили спочатку підняття кредитного ліміту до 90 000,00 грн по картці №[NUMBER] та оформили два кредити «Оплата частинами» на суму 38 700,00 грн та 35 999,00 грн, а грошові кошти виведені за межі АТ «ПриватБанк» на невідомі ресурси. З огляду на викладене, оскільки позивачем жодним чином не доведено, що відповідач умисно втратила та/або сприяла незаконному доступу до відомостей по її кредитній картці, її особового рахунку чи мобільного додатку «Приват24», із врахуванням, що першопочатково відповідачкою втрачено доступ саме до картки мобільного оператора, а не банківських карток, вважає заявлені АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а тому просить у задоволенні позову відмовити. Позивач, скориставшись правом надання відповіді на відзив на позовну заяву, подав до суду відповідь на відзив, яка надійшла поштовим зв`язком на адресу суду 09.05.2024, в якій представник позивача звертає увагу суду на судову практику у вказаній категорії тотожних справ, зокрема рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 206/2276/23 в частині аргументації щодо сприяння відповідачем вчиненню шахрайських операцій. Зокрема вказує на покликання суду на постанову ВСУ від 13.05.2015 у справі № 6-7цс15, у якій вказано, що відповідно до п. 6.7., 6.8. Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувались або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Окрім того, положенням ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на даний час, відповідачка належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, а тому просить позов задовольнити. Стороною відповідача заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву не подавались. Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (вилику) сторін за наявними у справі матеріалами. У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Матеріалами справи судом встановлено, що між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] наявні правовідносини, які виникли з приводу надання банківських послуг. Зокрема, згідно наявної у матеріалах справи Анкети-заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 28.11.2013, остання підписавши 28.11.2013 вказану Анкету-заяву погодилась із тим, що така Анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта та Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та АТ КБ «ПриватБанк» Договір про надання банківських послуг. Окрім того, згідно заяви [PERSON] від 29.03.2021 про приєднання до Умов та Правил надання послуг, остання 29.03.2021 підписавши вказану Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг АТ КБ «ПриватБанк» уклала із позивачем Договір банківського рахунка на умовах відновлювальної кредитної лінії на строк кредитування 12 місяців із пролонгацією, із визначенням процентної ставки 42% річних для карт Універсальна та 40.8% річних для карт Універсальна Gold. Як вбачається із Виписки за Договором № б/н [PERSON] за період 09.01.2008-12.01.2024, на виконання умов, укладених між сторонами кредитних договорів, [PERSON] було отримано кредитні картки у 2010 році - за № [NUMBER] , у 2011 році за № [NUMBER] , у 2013 - за № [NUMBER] , у 2017 - № [NUMBER] та у 2021 - картку із № [NUMBER] . Так, згідно згаданої виписки за Договором № б/н 13.05.2023 [PERSON] здійснено перерахування зі своєї карти № [NUMBER] через додаток Приват24 на кредитну картку № [NUMBER] на погашення заборгованості грошових коштів у сумі 5 600,00 грн, та після зарахування коштів на картці № [NUMBER] наявний залишок особистих грошових коштів [PERSON] на картці у розмірі 43,08 грн. При цьому, у період 25.05.2024-26.05.2024 по кредитній картці № [NUMBER] проведено 13 банківських операцій, серед яких зокрема здійснення переказів готівки з картки № [NUMBER] та картки № [NUMBER] . Станом на 01.01.2024 за договором № б/н укладеним між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» наявна заборгованість на загальну суму 111 718,22 грн кредитна заборгованість. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Сторона відповідача, заперечуючи проти позову, вказує, що 25.05.2023 приблизно о 19.33 год. їй зателефонувала невідома особа, яка, представившись оператором мобільного зв`язку «Київстар», ввела її в оману та заволоділа доступом до її сім карти із номером мобільного телефону [NUMBER] , надалі шахрайським способом, здійснила підняття кредитного ліміту по належній їй банківській картці АТ КБ «ПриватБанк» з 75 000,00 грн до 90 000,00 грн та в той же день-25.05.2023, із вказаної картки здійснено перерахування грошових коштів, оформлено два кредити «Оплата частинами» на суму 38 700,00 грн та 35 999,00 грн, шляхом підписання простим електронним підписом з її фінансового номеру телефону: [NUMBER] - 25.05.2023 р. о 21:12:32, а грошові кошти виведені за межі АТ «ПриватБанк» на невідомі ресурси. Зафіксовано також те, що 25.05.2023 вхід у додаток Приват24 було здійснено з нетипового мобільного телефону іРhone 9,3 операційна система ІОS, версія 15.7.6, який згідно даних програмних комплексів жодному з клієнтів Банку на постійній основі не належить, а входи в Приват24, після зміни паролів, здійснювались з [ADDRESS] . Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань судом встановлено, що 26.05.2023 о 08.25 год. Відділом поліції № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області зареєстровано кримінальне провадження № 12023141390000495 за фактом звернення 26.05.2023 до ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області із письмовою заявою [PERSON] , в якій остання повідомила про те, що 25.05.2023 о 19.33 год. невідома особа, зателефонувавши з номерів мобільного телефону [NUMBER] та [NUMBER] , та представившись працівником оператора мобільного зв`язку «Київстар», шахрайським способом, шляхом переказу грошових коштів з банківської карти «ПриватБанк» № [NUMBER] заволоділа її грошовими коштами на суму 115 000,00 грн. Попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення органом досудового розслідування визначено за ч. 3 ст. 190 КК України. Відповідно до листа старшого слідчого Відділу поліції № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області № 8921/38/02-23 від 20.07.2023, Відділом поліції № 1, з метою інформування АТ КБ «ПриватБанк» про факт неправомірного отримання грошових коштів у сумі 115 000,00 грн з банківської картки «ПриватБанк» № [NUMBER] , що належить [PERSON] , скеровано на адресу АТ КБ «ПриватБанк» копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12023141390000495 від 26.05.2023. Також встановлено, що надалі матеріали кримінального провадження № 12023141390000495 від 26.05.2023 направлено 21.07.2023 за підслідністю до Відділення поліції № 2 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області. Як вбачається із постанови слідчого СВ ВП № 2 Криворізького РУП ГУ НП у у Дніпропетровській області від 25.12.2023 [PERSON] визнано потерпілою у кримінальному провадженні № 12023141390000495 від 26.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та проводиться всебічне, повне, і неупереджене досудове розслідування встановлюються обставини вчинення кримінального правопорушення в кримінальному провадженні №12023141390000495 від 26 травня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст.190 КК України. Поруч з цим, як зазначають сторони у справі, проведено службову перевірку, в ході якої на момент її проведення, встановлено, що по клієнту [PERSON] , заборгованість становить: 111 718,22 грн. по реф. SAMDN51000125114841, Універсальна картка № [NUMBER]. 25.05.2023 невстановленою особою змінено пароль входу у додаток Приват24 клієнта [PERSON] . Надалі невстановленою особою через акаунт Приват24 проведено ряд операцій «Переказ зі своєї картки» через сторонній ресурс ІРАY.UА р2р. Призначення платежу встановити немає змоги, оскільки дана інформація доступна лише продавцю послуг та замовнику. Додатково сторона відповідача вказує, що пароль в акаунт Приват24 клієнта [PERSON] за 25.05.2023 змінено о 20.00.07 год. з нетипового мобільного номеру телефону, вхід у додаток Приват24 25.05.2023 було здійснено з нетипового мобільного телефону іРhone 9,3 операційна система ІОS, версія 15.7.6, який згідно даних програмних комплексів жодному з клієнтів Банку на постійній основі не належить, У нетиповому мобільному телефоні була включена геолокація, що дозволило визначити точки входів у Приват24 [PERSON] . Такі входи здійснювались з [ADDRESS] . Згідно даних ПК Voice Record System за 24-30.05.2023, з мобільного номеру телефону [NUMBER] , який рахується за клієнтом [PERSON] , як фінансовий, зафіксовано п`ять діалогів за ініціативи клієнта, в ході яких, при підтвердженні операції проведення платежу особа, яка діяла від імені клієнта [PERSON] надавала нечіткі відповіді. Позивач, наполягаючи на заявлених позовних вимогах, наголошує на тому, що процес зміни пароля в Приват24 відповідачки став можливий внаслідок самостійного розголошення/передачі клієнтом пін-коду картки та перебуваючи під впливом невстановлених осіб також самостійно допомогла отримати їм доступ до свого акаунту Приват24. Разом з тим, Верховний Суд України у своїй постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначив, що: «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину особи як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки особи спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що:«користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені висновки викладено і в постанові Верховного Суду від 29.03.2024 у справі 456/4026/21, в якій також вказано на те, що наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Аналізуючи встановлені обставини в межах вказаної справи, суд бере до уваги слушні покликання сторони відповідача на те, що докази, які б свідчили, що відповідач самостійно розголосила ПІН-код чи іншу конфіденційну інформацію, необхідну для проведення банківських операцій із належною кредитною карткою, а тим більше будь-яким чином сприяла третім особам у використанні ними такої інформації, у матеріалах справи відсутні. Встановлено, що під впливом невстановлених осіб, які представились відповідачу як працівники мобільного оператора, останньою 25.05.2023 приблизно з 20.00 год. втрачено доступ до сім-карти її мобільного номера телефону [NUMBER] , після чого, із використанням додатку Приват24 із кредитною карткою АТ КБ «ПриватБанк» відповідачки проведено більше банківських операцій різного роду, серед яких і неодноразове перерахування грошових коштів із такої картки, внаслідок чого станом на 26.05.2024 утворилась заборгованість у розмірі 89 584,00 грн. При цьому, слід звернути увагу і на те, що відповідач невідкладно вжила заходів для повідомлення правоохоронні органи з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій, з огляду на те, що подія мала місце близько 20.00 год. 25.05.2023, а як вбачається із витягу з Єдиного реєстру досдуових розслідувань кримінального провадження № 12023141390000495, станом на 08.19 год. 26.05.2024 до ЄРДР вже було внесено відомості за фактом звернення [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення. Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що у відповідачки дійсно було відсутнє її вільне волевиявлення на вчинення 25.05.2024 банківських операцій з приводу перехування грошових коштів. При цьому, на переконання суду, сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я відповідачки, не може слугувати безсумнівною підставою для задоволення позову. У даному випадку, відсутній факт фізичної втрати відповідачкою банківської картки чи розголошення нею ПІН-коду, конфіденційної інформації, що стосувалась карткового рахунку, до того ж позивачем не спростовано і зауваження відповідача з приводу погодження банком здійснення грошового переказу із банківської картки в ході діалогу із оператором банку особи, яка представилась [PERSON] , під час якого, незважаючи на нечіткі відповіді вказаної невстановленої особи на питання з метою ідентифікації особи, було погоджено проведення такої спірної банківської операції. Щодо покликання позивача на судову практику, а саме рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 206/2276/23, то судом така не може бути взята до уваги, оскільки положенням ч. 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, до того ж, як вбачається із загальнодоступної інформації Єдиного державного реєстру судових рішень відсутні відомості про набрання рішенням у справі № 206/2276/23 законної сили, з огляду на призначення вказаної справи Дніпровським апеляційним судом до рзгляду. В свою чергу, Верховний Суд у своїй постанові 29.03.2024 у справі 456/4026/21 вказує на необхідність дослідження та взяття судами до уваги обставин щодо нерівного стану сторін у зазначених договірних відносинах. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». Аналогічний висновок наведений також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15». Аналогічний висновок наведений також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі № 766/19614/18 (провадження № 61-19350св19) вказано, що «суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що [PERSON] ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення. Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що [PERSON] своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій [PERSON] по кредитній картці № [NUMBER] на розмір заборгованості 31 712 грн, яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19). Колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність транзакцій, які були здійснені в період із 02 год 32 хв по 04 год 14 хв 16 квітня 2018 року з використанням платіжної картки [PERSON] № [NUMBER] , у зв`язку із чим залишок коштів по цій картці підлягає відновленню. Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я [PERSON], не є підставою для відмови у задоволенні позову». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 (провадження № 61-8249св23) зроблено висновок, що «при відмові у задоволенні позову апеляційний суд вважав, що спірні операції позивачем вчинено за допомогою картки, яка була додана до сервісу Google Pay, який дозволяє безконтактне зняття готівки за допомогою засобів ідентифікації (паролі, QR-код, у тому числі сформований за допомогою системи інтернет-банкінгу, CVV/CVC-кодів, тощо), без розголошення яких інша особа, навіть перевипустивши сім-картку або маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зайти до Приват24, ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти з його рахунку. Апеляційний суд вказав, що невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ y мережі Інтернет, і саме клієнт несе повну відповідальність за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних (пункт 2.1.4.12.3. Умов), а також за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до розголошення ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію; апеляційний суд не врахував, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що матеріали справи не містять Умов і правил надання банківських послуг, підписаних позивачем, тому їх не можна розцінювати як частину договору банківського обслуговування; суд першої інстанції встановив, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції; [PERSON] як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткових рахунків [PERSON] відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року у справі № 521/20764/20 (провадження № 61-4665св22) зазначено, що «апеляційний суд вважав, що клієнт несе повну відповідальність за операції проведені з фізичним пред`явленням його карти. Клієнт у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку. Позивачем [PERSON] не надано суду належних, достовірних та достатніх доказів, які підтверджують порушення його прав діями банку, отже, позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають; апеляційний суд не врахував, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними; тому апеляційний суд зробив передчасний висновок про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в позові». Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а відтак у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити за його безпідставністю.

Outcome: dismissed