Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-02 00:00:00

Представник позивача\~ [PERSON] \~в інтересах\~ [PERSON] звернувся в суд із вказаним позовом до [PERSON] , який мотивує тим, що позивачка з метою отримання попереднього дизайнерського проекту задля ремонтних робіт у своєму помешканні за отриманим у Інтернеті номером телефону домовилася про зустріч із представником ТОВ «Олекс девелопмент». Під час зустрічі сторонни погодили деякі умови співпраці, зокрема те, що відповідач має скласти дизайн проект квартири [ADDRESS] , а остання має оплатити такі послуги. На виконання домовленості позивачка передала відповідачу передоплату в розмірі 26000 грн, що стверджується відповідною розпискою. Відповідач почав здійснювати видимість роботи, однак станом на день подання позову він так і не передав позивачці будь-якого дизайн-проєкту квартири. Зазначив, що позивачка не направляла відповідачу відповіді про прийняття умов запропонованого договору, сторони не узгодили в інший спосіб істотні умови такого договору, не вели перемовини щодо нього, не складали первинні бухгалтерські документи, тому уважаються такими, що не укладали договір підряду. Указав, що відповідач безпідставно збагатився за рахунок позивача, тому позивач має право на захист на підставі ст. 1212 ЦК України. Просить стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] загальну суму заборгованості в розмірі 26000 грн. Суд ухвалою від 03.10.24 відкрив спрощене позовне провадження у справі, ухвалою від 26.11.24 за клопотанням представника відповідача відклав судовий розгляд, ухвалою від 17.12.24 поновив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та прийняв відзив до розгляду. Представник відповідача 17 грудня 2024 року подав відзив на позов, в якому вказав, що позивачка звернулася до [PERSON] через месенджер «Телеграм» з мобільного номера, який вона указала в позовній заяві, й повідомила, що за рекомендацією подруги, вона бажає, аби відповідач розробив їй дизайн-проєкт квартири. Сторони вступили в листування, а в подальшому зустрілися у власній квартирі позивачки, де планувався ремонт. Сторони домовилися, що відповідач створить дизайн-проєкт квартири, за що позивач сплатила 26000 грн, а відповідач видав розписку, в якій зазначив про авансовий платіж за вказану роботу. Уважає, що зміст листування сторін, факт передачі позивачем коштів відповідачу, видача останнім в момент отримання коштів згаданої розписки, свідчать про те, що сторони досягли згоди щодо істотних умов і фактично уклали в письмовій формі договір про виконання дизайн-проєкту та приступили до його виконання. Указав, що в період із 11 березня до 17 травня 2024 року сторони вели постійне листування щодо проекту. Відповідач зробив план квартири на підставі раніше зроблених обмірів, надав позивачу анкету, яку остання заповнила і надіслала відповідачу, відповідач надсилав різні варіанти планувань і оздоблення квартири, позивач висловлювала свої думки і побажання, які відповідач враховував. Однак у двадцятих числах травня 2024 року, коли всі обміри, ескізи, планування, кольорова гама, проекти меблів, їх розташування вже було надіслано позивачу (по суті, послуга вже надана), остання заявила, що їй нічого не подобається і почала вимагати повернути кошти із погрозами звернення до податкової служби і поліції. Просить відмовити у позові. Представник позивача 19 грудня 2024 року подав відповідь на відзив, у якій вказав, що сторони не погодили усіх істотних умов договору про надання послуг, зокрема предмета, ціни та строку виконання. Зазначив, що попередньо сторони погодили, що відповідач надасть послуги із створення дизайн проекту квартири, однак що саме входить в поняття створення дизайн-проєкту сторони не визначили. Уважає, що сторони не обумовили, чи входять роботи із надання обмірів, ескізів, планування, кольорової гами, проектів меблів, їх розташування, до предмету договору, що свідчить, на його думку, про те, що такі роботи не були потрібні або цих робіт було недостатньо. Сторони не погодили основної суми, яка підлягає до сплати, домовившись лише про авансовий платіж. Оскільки відповідач договору не виконав, тому аванс підлягає поверненню позивачці. Представник відповідача подав заперечення, в якому вказав, що позивачка, розуміючи відсутність договору у вигляді окремого документа, вирішила недобросовісно й безпідставно отримати матеріальну вигоду за чужий рахунок. Уважає, що сторони фактично досягнули згоди щодо істотних умов та приступили до виконання договору. Представник позивача позовні вимоги підтримав із підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив, уточнивши зміст позову, а саме просив стягнути із відповідача 26000 грн безпідставно набутих коштів. Просить позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, мотивуючи доводами, зазначеними у відзиві та запереченні. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані докази, дійшов висновку про таке. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За правилами ч.ч. 3-5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника\~правочину має\~бути вільним\~і відповідати\~його внутрішній\~волі. \~Правочин має\~вчинятися у\~формі,\~встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Із пояснень представників сторін установлено, що між позивачкою та відповідачем як фізичною особою виникли відносини із приводу виготовлення останнім за замовленням позивачки дизайн-проєкту внутрішніх приміщень належній позивачці квартири [ADDRESS] . Із пояснень цих же учасників убачається, що письмового договору із фіксацією усіх істотних умов сторони між собою не уклали. Оскільки із пояснень представників та наявного у справі листування сторін у месенджері «Телеграм» установлено, що домовленість [PERSON] та [PERSON] була спрямована на виготовлення дизайн-проєкту, тобто певної погодженої замовником документації, відтак на указані відносини поширюються норми Глави 61 ЦК України, що регулюють відносини підряду. Згідно із ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Нормами Глави 61 ЦК України не врегульовано правил щодо форми договору підряду. Тому суд\~керується нормами\~Загальних положень\~ЦК України.\~Так,\~за правилами\~ч.ч.\~1-3\~ст.\~205\~ЦК України\~правочин може\~вчинятися усно\~або в\~письмовій (електронній)\~формі.\~Сторони мають\~право обирати\~форму правочину,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. \~Правочин,\~для якого\~законом не\~встановлена обов`язкова\~письмова форма,\~вважається вчиненим,\~якщо поведінка\~сторін засвідчує\~їхню волю\~до настання\~відповідних правових\~наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Норма, закріплена у ч. 1 ст. 844 ЦК України, установлює право сторін визначити в договорі підряду ціну в кошторисі. Із листування сторін у Телеграмі вбачається, що відповідач 11 березня 2024 року довів до відома позивачки вартість візуалізації з креслениками 30-50 євро за один метр квадратний залежно від складності завдання. Упродовж усього листування в період із 11 березня до 29 травня 2024 року позивачка жодних заперечень щодо ціни не висловила. Сторони визнали, що позивачки сплатила відповідачу авансовий платіж у розмірі 26000 грн за виконання дизайн-проєкту, що стверджується відповідною розпискою [PERSON] . За правилами\~ст.\~846\~ЦК України строки\~виконання роботи\~або її\~окремих етапів\~встановлюються у\~договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Суд установив, представники сторін визнали, що позивачка та відповідач у мобільному месенджері «Телеграм» із 11 березня 2024 року до 20 травня 2024 року листувалися з приводу існуючої між ними домовленості про розробку дизайн-проєкту квартири. Із вказаного доказу вбачається, що відповідач зробив план квартири на підставі раніше зроблених обмірів, надав позивачу анкету, яку остання заповнила і надіслала відповідачу, відповідач надсилав різні варіанти планувань і оздоблення квартири, кольорової гами, проектів меблів, їх місця розташування, позивач висловлювала свої думки і побажання, які відповідач ураховував. Відповідач 03 травня 2024 року висловив вимогу про оплату другого платежу в розмірі однієї тисячі євро, що позивачка погодилася зробити після Великодня. Після указаної дати сторони продовжили листування щодо проекту, однак позивачка почала висловлювати невдоволення роботою відповідача, а 20 травня 2024 року повідомила про розірвання усного договору та повернення авансового платежу, пояснюючи це тим, що послуги відповідача та процес їх надання її не задовольняють. Ураховуючи характер листування сторін, що свідчить про процес виконання договору з огляду на його специфіку, беручи до уваги право, а не обов`язок сторін визначати ціну в кошторисі, а також участь відповідача у цих правовідносинах як фізичної особи, нерелевантність норм Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» до відносин між сторонами, невисловлення позивачем будь-яких\~заперечень щодо\~строків виконання\~відповідачем роботи,\~на думку суду, безпідставними є доводи представника позивача про недосягнення згоди сторонами щодо істотних умов договору. Таким чином, суд констатує існування між сторонами правовідносин, що виникають із договору підряду. Покликання представника позивача як на підставу позову на неукладення між сторонами договору в зв`язку із недосягненням згоди щодо усіх істотних умов та на невиконання відповідачем умов договору є взаємовиключними. Так, як суд установив вище, між сторонами укладено усний договір підряду, позивач та відповідач часткового виконали свої зобов`язання за договором (позивач сплатила авансовий платіж, відповідач частково виконував роботи із розроблення дизайн-проєкту). З огляду на зміст позовних вимог, позивач уважає сплачений нею авансовий платіж безпідставно набутим майном, покликаючись на ст. 1212 ЦК України. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Аналогічний правовий висновок стосовно застосування ст. 1212 ЦК України міститься у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року в справі № 472/786/18. Як зазначалося вище, між сторонами виникли договірні правовідносини, на підставі укладеного між ними договору підряду. Відповідно до ст. 849 ЦК України замовник має\~право у\~будь-який\~час перевірити\~хід і\~якість роботи,\~не втручаючись\~у діяльність\~підрядника. \~Якщо підрядник\~своєчасно не\~розпочав роботу\~або виконує\~її настільки\~повільно,\~що закінчення\~її у\~строк стає\~явно неможливим,\~замовник має\~право відмовитися\~від договору\~підряду та\~вимагати відшкодування\~збитків. \~Якщо під\~час виконання\~роботи стане\~очевидним,\~що вона\~не буде\~виконана належним\~чином,\~замовник має\~право призначити\~підрядникові строк\~для усунення\~недоліків,\~а в\~разі невиконання\~підрядником цієї\~вимоги -\~відмовитися від\~договору підряду\~та вимагати\~відшкодування збитків\~або доручити\~виправлення роботи\~іншій особі\~за рахунок\~підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору. З огляду на існування між сторонами правовідносин з договору підряду, умови якого обидві сторони частково виконали, тому, на думку суду, на ці відносини положення ст. 1212 ЦК України не розповсюджуються. У такому випадку права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, підлягають захисту за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права. Із врахуванням установлених обставин суд уважає позовні вимоги безпідставними, тому відмовляє у їх задоволенні.

Outcome: dismissed