Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив про те, що 10 жовтня 2015 року він уклав шлюб з відповідачем. Починаючи з серпня 2023 року сторони спільне господарство не ведуть, разом не проживають. Крім того, вони припинили будь-які відносини, що можуть вказувати на характер шлюбних, внаслідок різних поглядів на життя, що призводить до душевних та емоційних переживань, які дають значні наслідки на здоров`я та взагалі поточне будення позивача. Відповідач ухиляється від розірвання шлюбу, припинити його іншим шляхом ніж в судовому порядку без примусу не є можливим. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у позивача вже більше одного року повністю відсутні спільні інтереси з дружиною, яка не є тією особою, з якою він планував будувати життя та вести спільне господарство. З серпня 2023 року кожен живе своїм життям та приймає одноосібні рішення в усіх питаннях, які випливають з шлюбних, без погодження іншої сторони шлюбу, у власних інтересах. За вказаних обставин, спільне життя і збереження шлюбу не можливе. На добровільне розірвання шлюбу позивач не погоджується. Просить суд розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , про який 10.10.2015 було складено відповідний актовий запис №2040 та провести розподіл судових витрат. Ухвалою судді від 22.10.2024 у справі відкрито провадження та призначений розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає проти розірвання шлюбу заперечує. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що з моменту повномасштабного вторгнення та запровадження на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, вони із чоловіком дійсно час від часу змушені проживати окремо один від одного нетривалі проміжки часу, які не носять постійний характер, не відображаються негативно на їхніх фактичних шлюбних стосунках та не свідчать про фактичне їх припинення. Такі обставини їхнього спільного сімейного життя є вимушеними та тимчасовими з огляду на вищевказані обставини, які від них не залежать та є характерними для більшості українських сімей, які змушені були на період війни, виїхати за межі України. Просить звернути увагу, що подружжя вважається сім`ю і тоді, коли дружина та чоловік з поважних причин не проживають спільно, а тому вважає, що військові дії на території України є поважною причиною, у зв`язку із якою вони як подружжя змушені нетривалі проміжки часу проживати окремо один від одного, і цей факт сам по собі не може бути підставою для розірвання шлюбу. Укріплення і збереження сім`ї є одним із основних завдань СК України, а тому суд при розгляді справ про розірвання шлюбу має уникати формального підходу при винесені рішення, враховувати всі обставини справи, з`ясовувати підстави заявлення позовних вимог, які мають бути підтверджені відповідними доказами. Припинення шлюбу це юридичний факт, який завжди тягне за собою правові наслідки майнового та немайнового характеру, а тому розгляд позовних вимог щодо його розірвання та постановлення судом відповідного рішення можливе за умови, якщо буде встановлено, що подана позовна заява відповідає дійсній волі дружини або чоловіка і при цьому не будуть порушені їх права. Просить суд, при розгляді даної справи, врахувати те, що про наміри позивача припинити сімейні відносини та розірвати шлюб вона дізналася лише коли отримала відповідні процесуальні документи, твердження позивача про те, що із серпня 2023 року вони припинили будь-які відносини, що мають характер шлюбних, не відповідають реальним обставинам їхнього сімейного життя та є повною несподіванкою для неї, а фактичні шлюбні відносини між ними тривають дотепер. Наразі вони проживають за межами України і у зв`язку із цим, спільно вирішують всі поточні організаційні питання, пов`язані із оформленням відповідних документів, відкриттям банківських рахунків, оформленням сімейних страхових договорів, після серпня 2023 року уклали довготривалий договір оренди житла тощо. Крім того, вони як подружжя володіють, користуються та розпоряджаються майном на праві спільної сумісної власності, спільно володіють корпоративними правами в статутному капіталі Товариство з обмеженою відповідальністю «АгроАльянс МЛС» (код за ЄДРПОУ 40950818) та «Максберрі» (код ЄДРПОУ 42098242), постійно вирішують різного роду питання, пов`язані із організаційним планування щодо ведення бізнесу, мають спільні рахунки в банківських установах тощо, що також підтверджує ведення спільного побуту, наявність спільних планів та відсутність будь-яких протиріч, які могли би бути підставою для розірвання шлюбу. Отже, твердження позивача про те, що з серпня 2023 року вони як подружжя разом не живуть, а також те, що «Відповідач ухиляється від розірвання шлюбу і припинити його іншим шляхом ніж в судовому порядку без примусу не є можливим.» не відповідає дійсним обставинам справи та не підтверджено жодними доказами, отже, вважає, що вказані обставини, мають бути перевірені судом в установленому цивільним процесуальним законодавством порядку при розгляді справи. Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому не погодився з обставинами, зазначеними у відзиві та просив його позов задовольнити. Зазначив, що заходи щодо примирення подружжя шляхом надання строку для примирення не є доцільним, оскільки вважає примирення неможливим, та тривалий час суперечить інтересам Позивача до примушування перебування у шлюбі, якого він категорично не бажає. У позивача та відповідача відсутні діти, тому жодного зв`язку більше року між ними не має та він його і не бажає. Відзив Відповідача підтверджує, що між сторонами дійсно існує спір, оскільки Відповідач в добровільному порядку відмовляється припинити шлюб, тому це можливо лише судовим рішенням. Він підтверджує, що розірвання шлюбу є його дійсною та бажаною волею, а подальше перебування у шлюбі суперечить його волі та бажанню, і не можу бути здійснено примусово. З урахуванням наведеного, просить прийняти рішення з дотриманням процесуального строку та розірвати шлюб укладений з відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію сторін, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом достовірно встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м.Києві [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 10 жовтня 2015 року в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №2040. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . У позивача та відповідача спільних дітей не має. На цей час сторони у справі не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарства. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки останній не бажає зберегти шлюб та на примирення не згодний, на розірванні шлюбу позивач наполягає та просить строк на примирення не надавати. Згідно ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Статтею 56 Сімейного кодексу України\~визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Отже, за цими правилами суд надає оцінку доказам, які є в матеріалах справи та на які сторони посилаються, як на підтвердження своїх вимог та заперечень, та не може вважати встановленими факти, які не підтверджені наявними у справі доказами. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд не враховує посилання відповідача [PERSON] на недоцільність розлучення через наявність спільних з позивачем інтересів та спільного вирішення життєвих, у тому числі сімейних питань, оскільки нею не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував обставини, викладені у відзиві, та спростовував би обґрунтування позовних вимог позивача. Враховуючи викладене, суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім`ї за встановлених обставин не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя суперечило б інтересам позивача, тому на думку суду, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, а тому вважає, що сплачений позивачем при зверненні з позовом судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved