Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом, у якому, з урахуванням заяви від 24.04.2024 р., просить визнати спільною сумісною власністю його та [PERSON] 69/100 часток жилого будинку за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1810400000:019:0018 (що є очевидно. опискою, оскільки з матеріалів справи вбачається, що правильним є 1810400000:01:019:0018), виділити йому у власність з 69/100 часток вказаного жилого будинку в натурі приміщення 1-3, 1-4, хлів В-1, а [PERSON] - приміщення 1-1, 1-2, 1-5, 1-6, погріб Д-1, вбиральню Ж-1, поділити зазначену земельну ділянку, виділивши йому в натурі у власність 1/2 її частку, визнати за [PERSON] право власності на 31/100 часток жилого будинку за адресою: [ADDRESS] , а саме - на приміщення 3-1, 3-2, 3-3, 3-4, 3-5, 3-6, 3-7, хлів Б-1, погріб п/д, хлів Г-1, вбиральню Е-1 (а. с. 68 - 70). Позов обґрунтований тим, що під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] набули у власність 69/100 часток жилого будинок за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,1000 га за цією ж адресою, кадастровий номер 1810400000:019:0018 (1810400000:01:019:0018). Інші 31/100 часток вказаного жилого будинку належать [PERSON] . У фактичному користуванні [PERSON] та [PERSON] перебувають приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, хлів В-1, погріб Д-1, вбиральня Ж-1, а у фактичному користуванні [PERSON] - приміщення 3-1, 3-2, 3-3, 3-4, 3-5, 3-6, 3-7, хлів Б-1, погріб п/д, хлів Г-1, вбиральня Е-1. На даний час між [PERSON] та [PERSON] склалися неприязні стосунки, які перешкоджають спільному користуванні майном. [PERSON] позов визнала, про що її представник подав заяву від 04.11.2024 р. [PERSON] позов визнав, про що подав заяву від 05.07.2024 р. Суд, розглядаючи справу, виходить з того, що позовні вимоги фактично зводяться до визнання 69/100 часток у праві власності на жилий будинок спільною сумісною власністю, виділу в натурі співвласникам будинку частки із майна (будинку), та поділу земельної ділянки між двома співвласниками (а не виділу в натурі частки з земельної ділянки, як це вказано у позовній заяві, так як в останній не наведено конкретних меж земельної ділянки для такого виділення, тобто фактично йдеться про її поділ, а не виділ в натурі). Судом з`ясовано, що [PERSON] та [PERSON] з 07.09.2013 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, що встановлено рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у цивільній справі № 274/2968/22-ц, яким шлюб між ними розірвано (а. с. 9 - 10), рішення набрало законної сили 29.12.2022 р. Між [PERSON] та [PERSON] 15.06.2017 р. було укладено договір, відповідно до умов якого перший передав у власність (продав) продав, а другий прийняв у власність (купив) 69/100 часток жилого будинку за адресою: [ADDRESS] , розташованих на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер 1810400000:01:019:0018 (а. с. 11 - 13). Між [PERSON] та [PERSON] 15.06.2017 р. було укладено договір, відповідно до умов якого перший передав у власність (продав) продав, а другий прийняв у власність (купив) земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га, кадастровий номер 1810400000:01:019:0018, на якій розташовано 69/100 часток жилого будинку (а. с. 14 - 15). 26.09.2017 р. право власності на 69/100 часток жилого будинку за адресою: [ADDRESS] , та на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га, кадастровий номер 1810400000:01:019:0018, було зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується інформацією від 10.02.2023 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а. с. 16 - 18). Право власності на інші 31/100 часток жилого будинку за адресою: [ADDRESS] , та на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0596 га, кадастровий номер 1810400000:01:019:0404, зареєстровано 01.08.2009 р. з [PERSON] , що підтверджується інформацією від 10.02.2023 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а. с. 16 - 18). Жилий будинок адресою: [ADDRESS] , складається з таких приміщень: 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 3-1, 3-2, 3-3, 3-4, 3-5, 3-6, 3-7, та господарських будівель і споруд: сарай Б-1, погріб п/д, сарай В-1, сарай Г-1, погріб Д-1, вбиральня Е-1, вбиральня Ж-1, що підтверджується технічним паспортом на цей будинок, виготовленім станом на 26.09.2017 р. (а. с. 24 - 28). [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не заперечується, що у фактичному користуванні [PERSON] та [PERSON] перебувають приміщення жилого будинку 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, та господарські будівлі і споруди: сарай (хлів) В-1, погріб Д-1, вбиральня Ж-1, а у фактичному користуванні [PERSON] - приміщення 3-1, 3-2, 3-3, 3-4, 3-5, 3-6, 3-7, та господарські будівлі і споруди: сарай (хлів) Б-1, погріб п/д, сарай (хлів) Г-1, вбиральня Е-1. Законодавством України презюмується, що за загальним правилом будь-яке майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Так, згідно з частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60, частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У матеріалах справи відсутні будь-яких докази, які б вказували, що 69/100 часток будинку та земельна ділянка, які стосуються спору, не є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , а зі змісту позовної заяви та заяви про визнання позову випливає, що [PERSON] та [PERSON] не заперечується, що це майно є їхньою спільною сумісною власністю. Частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Зі змісту позовної заяви та заяви [PERSON] про визнання позову випливає, що: - між [PERSON] та [PERSON] досягнуто домовленості, що їхні частки у праві власності на 69/100 часток жилого будинку за адресою: [ADDRESS] , є різними, а саме - відповідно до приміщень та господарських будівель і споруд, які перебувають у їхньому фактичному користуванні; - між [PERSON] та [PERSON] досягнуто домовленості, що їхні частки у праві власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га, кадастровий номер 1810400000:01:019:0018, є рівними. Разом з тим, увесь жилий будинок за адресою: [ADDRESS] , є спільною частковою власністю [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно зі статтею 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Частиною першою статті 364 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Тобто [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мають право на виділ у натурі їхніх часток з будинку за адресою: [ADDRESS] , при цьому [PERSON] та [PERSON] також мають право на поділ належної їм земельної ділянки. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] . Частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного та зважаючи, що визнання [PERSON] та [PERSON] позову [PERSON] не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд задовольняє позов. На підставі статей 141 та 142 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат (50% судового збору, сплаченого за подання позовної заяви) підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 1 080,14 грн. (по 540,07 грн. з кожного), інші 50% судового збору (1 080,14 грн.) підлягають поверненню [PERSON] з державного бюджету.

Outcome: approved