Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

26 серпня 2024 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача 200000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Обґрунтувано позов тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася [INFO] , загинув син позивача - [PERSON] . Досудовим розслідуванням встановлено, що його смерть настала внаслідок ДТП, за участю транспортного засобу троллейбус «Еталон Т12110», інвентарний (реєстраційний) номер 533, який рухався міським маршрутом № 10 в м. Чернігові по вул. Шевченка у напрямку проспекту Левка Лук`яненка до вул. Механізаторів, яким керував [PERSON] . За вказаним фактом було відкрито кримінальне провадження, яке внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12023270000000321 від 20.11.2023, по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вказане кримінальне провадження розглянуто Деснянським районним судом м. Чернігова у справі № 750/2389/24, провадження № 1-кп/750/264/24 і винесено обвинувальний вирок від 08 квітня 2024 року, який набрав чинності 02 серпня 2024 року. Внаслідок смерті сина позивачу завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 200000 грн. та просить стягнути її з відповідача. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи та призначено по справі підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник відповідача подав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що згідно витягу з наказу по КП «ЧТУ» № 83-К від 19.05.2003 року, копії наказу № 164-К від 03.09.2024 року про припинення трудового договору (контракту) та витягу з трудової книжки [NUMBER] , [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинув [PERSON] , перебував у трудових відносинах з КП «ЧТУ» ЧМР та виконував трудові обов`язки. Таким чином саме КП «ЧТУ» ЧМР несе відповідальність за заподіяну шкоду та є належним відповідачем у даній справі. Також, представник відповідача зазначає, що сім`я [PERSON] проживає у частково зруйнованому внаслідок військових дій будинку, мати відповідача хворіє, у зв`язку із чим потребує постійного амбулаторного лікування та періодичного стаціонарного лікування. Також, відповідач надає допомогу дочці, на утриманні якої ще перебуває малолітня дитина і яка втратила чоловіка, що служив у ЗСУ та згинув [INFO] під час ракетного обстрілу м. Чернігова. Позивач у судове засідання не з`явилася, на електронну адресу суду надіслала клопотання про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суду їх задовольнити. Також позивач вказала, що вважає безпідставними доводи відповідача про те, що відповідати за завдану моральну шкоду має КП «ЧТУ» ЧМР, так як матеріали справи не містять доказів, що на час вчинення ДТП відповідач перебував у трудових відносинах та виконував трудові обов`язки (відсутній подорожній листок із зазначенням робочого часу, табель робочого часу із підписами відповідальних осіб працедавця і відповідача). Позивач припускає, що відповідач міг у свій вільний від роботи час підміняти іншого водія. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та дослідивши матеріали кримінальної справи № 750/2389/24, суд встановив наступне. 20.11.2023, близько 18 год. 40 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом - троллейбусом «Еталон Т12110» інвентарний (реєстраційний) номер 533, рухався міським маршрутом № 10 в м. Чернігові по вул. Шевченка у напрямку проспекту Левка Лук`яненка до [ADDRESS] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . У результаті наїзду пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди. Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 квітня 2024 року у справі № 750/2389/24 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортним засобами на строк 3 (три) роки (а.с. 5-7). Відповідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. Судом встановлено, що згідно витягу з наказу по КП «ЧТУ» № 83-К від 19.05.2003 року, копії наказу № 164-К від 03.09.2024 року про припинення трудового договору (контракту) та витягу з трудової книжки [NUMBER] , [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинув [PERSON] , перебував у трудових відносинах з КП «ЧТУ» ЧМР та виконував трудові обов`язки. Згідно ч. 1 статті 4 Цивільно процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільно процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 5 статті 12 ЦПК України, пункту 1 частини 1 статті 189 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Разом із тим, суд не може примушувати сторін до вчинення тих чи інших процесуальних дій, оскільки це суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства. Частиною 4 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову. Позивач, отримавши відзив відповідача, в якому зазначено, що відповідальним за завдану моральну шкоду внаслідок ДТП є роботодавець, з яким відповідач перебував у трудових відносинах та виконував трудові обов`язки, не заявила клопотання про залучення до участі у справі в якості відповідача (співвідповідача) або заміни неналежного відповідача, а натомість у своїй заяві від 06 січня 2025 року зазначила, що вважає належним відповідачем у даній справі саме [PERSON] . При цьому, позивач до суду жодного разу не з`являлася, подавши заяву про розгляд справи без її участі. Суд у силу покладених на нього процесуальним законом повноважень, позбавлений можливості самостійно визначити суб`єктний склад учасників справи, проте, встановивши, що у справі не залучено усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачі, суд відмовляє у позові з цих підстав. Вказане узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц. Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed