Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

04 червня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Коллект центр» звернулося до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач обґрунтовує\~свої позовні\~вимоги тим,\~що 18.06.2021\~між ТОВ\~«Мілоан» та\~ [PERSON] \~укладено договір\~про надання\~споживчого кредиту\~№ 3808619,\~відповідно до\~умов якоговідповідачу надано кредит у сумі 5200 грн, строком на 20 днів. 16.12.2021\~між ТОВ\~«Мілоан» та\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» укладено\~договір факторингу\~№16/12-2021-43,\~відповідно до\~якого ТОВ\~«Мілоан» відступило\~на користь\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» права\~грошової вимоги\~до позичальників,\~у тому\~числі за\~договором про\~споживчий кредит\~№ 3808619\~від 18.06.2021.\~У свою\~чергу,\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» відступило\~право вимоги\~до Боржників\~ТОВ «Коллект\~Центр» відповідно\~до Договору\~відступлення права\~вимоги №\~10-03/2023/01\~від 10.03.2023,\~в тому\~числі за\~договором про\~споживчий кредит\~№ 3808619\~від 18.06.2021,\~який укладений\~між ТОВ\~«Мілоан» та\~ [PERSON] .\~Таким чином,\~ТОВ «Коллект\~Центр» наділено\~правом грошової\~вимоги до\~відповідача.\~Відповідач взятих\~на себе\~зобов`язань\~за цим\~кредитним договором\~не виконав,\~у зв`язку\~з чим\~загальний розмір\~заборгованості по\~поверненню кредитних\~коштів та\~сплаті процентів\~за користування\~кредитом,\~що підлягає\~стягненню з\~позичальника станом\~на 10.05.2024\~становить 42068,00\~грн,\~з яких:\~заборгованість за\~тілом кредиту\~5200\~грн;заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 35880,00 грн; заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 0,00 грн; заборгованість за комісією 988,00 грн. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» суму боргу за договором про споживчий кредит № 3808619 від 18.06.2021 у розмірі 42068,00 грн, а також судовий збір у розмірі 3028 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 13000 грн. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13.06.2024 року відкрито провадження у справі, справу за вищевказаним позовом постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення (викликом) сторін, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, встановлено відповідачу строк на подання до суду відзиву на позовну заяву та роз`яснено право та порядок такого подання. 22.11.2024 на адресу суду від представника відповідача, адвоката Акрітова К. К. надійшли заперечення, відповідно до яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог зважаючи на наступні обставини. Відповідно до п. 1.3 Договору строк повернення кредиту складає 20 днів з 18.06.2021. Термін повернення кредиту 08.07.2024 (п. 1.4 Договору). Згідно розрахунку, відповідно до умов укладеного договору, на момент закінчення терміну кредитування розмір заборгованості становив 7280 грн, яка складається з: 5200 грн заборгованість за кредитом; 2080 грн заборгованість за нарахованими відсотками (5200 х 2% х 20 = 2080). Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку. Враховуючи правову позицію Верховного Суду, відсотки за користування коштами, нараховані після закінчення строку кредитування не підлягають стягненню. Крім того, відповідач не отримував повідомлення про відступлення права вимоги, а отже, ТОВ «Коллект Центр» не може бути належним позивачем у справі. [PERSON] не був інформований про заміну сторони зобов`язання та про наявність боргу в сумі 42068,00 грн, а також таких доказів не додано до матеріалів справи. Договір факторингу № 16-12-2021-43 від 16.12.2023 з додатками та договір про відступлення прав вимоги № 10.03.2023 з додатками не є належними та допустимими доказами зважаючи на їх неналежне засвідчення, що не відповідає вимогам ст. 95 ЦПК України. Разом з тим, матеріали справи не містять розрахунку заборгованості. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 30.01.2018 по справі № 161/16891/15-ц зазначено необхідність дослідження саме первинних документів в справах щодо стягнення кредитної заборгованості. На обґрунтування позовних вимог позивачем не надано суду первинних документів (їх засвідчених копій), які б могли підтвердити факт видачі кредиту, правильність нарахування процентів, правильність зарахування внесених відповідачем платежів та наявну суму заборгованості на заявлену дату. Копія договору, яка долучена до позовної заяви не засвідчена підписом або електронно-цифровим його аналогом, а також відсутнє підтвердження, що саме такий договір та його редакцію погоджували сторони між собою. [PERSON] не погоджувався на такий розмір відсотків, які зазначені у договорі, оскільки вони є несправедливими. За таких обставин позивачем не доведено належними доказами факт отримання відповідачем кредитних коштів у відповідних розмірах. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 13000 грн вважав, що така вимога є необґрунтованою зважаючи на наступне. Розмір витрат є завищеним, зважаючи на те, що правова допомога в даному випадку полягала у складанні типової/шаблонної позовної заяви та не потребувала значного часу на її складання, а саме 3 робочих годин. Крім цього, консультації протягом 2 годин, також не може відповідати дійсності зважаючи на типовість та рівень складності правовідносин. Враховуючи вищевикладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю у зв`язку з їх безпідставністю. В судове засідання представник позивача не з`явився, просив розглядати справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися. Представник відповідача - адвокат Акрітов К. К. надав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача з урахуванням заперечень наданих до суду. В зв?язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що 18.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 3808619. Відповідно до п.1.1 даного договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Сума (загальний розмір) кредиту становить 5200 грн у валюті: Українські гривні. Кредит надається строком на 20 днів з 18.06.2021 (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 08.07.2021 (п.1.2-1.4 Договору). Згідно п.п.1.5.1, 1.5.2, 1.6, 1.7 вказаного договору, комісія за надання кредиту: 988,00 грн., яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 2080,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2, 2.3 цього договору. Відповідно до графіку платежів, додаток №1 до договору про споживчий кредит №3808619 від 18.06.2021, проценти за користування кредитом становлять 2080 грн., комісія за надання кредиту становить 988 грн., загальна вартість кредиту 8268 грн. Пунктами 2.2.1, 2.2.2 договору визначено, що позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2. договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 договору. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору. Згідно із\~п.2.2.3\~договору,\~проценти нараховуються\~за стандартною\~(базовою)\~ставкою,\~що визначена\~п.1.6.\~цього договору,\~яка є\~незмінною протягом\~всього строку\~кредитування,\~окрім випадків,\~коли за\~умовами акцій,\~програм лояльності,\~спеціальних пропозицій,\~тощо,\~визначена в\~п.\~1.5.2\~процентна ставка\~протягом первісного\~строку кредитування\~визначеного п.\~1.3,\~запропонована позичальнику\~зі знижкою\~і є\~меншою за\~стандартну (базову)\~ставку встановлену\~п.1.6\~договору.\~Якщо визначена\~п.1.5.2\~процентна ставка\~є нижчою\~від стандартної\~(базової)\~ставки,\~то після\~завершення первісного\~строку кредитування\~та/або\~строку пролонгації\~на пільгових\~умовах,\~проценти з\~дня продовження\~строку кредитування\~(пролонгації)\~на стандартних\~(базових)\~умовах згідно\~п.\~2.3.1.2\~продовжують нараховуватись\~за базовою\~ставкою згідно\~п.1.6.\~Договору.\~Стандартна (базова)\~процентна ставка\~не є\~підвищеною.\~Якщо розмір\~зобов`язань\~позичальника зі\~сплати процентів\~протягом первісного\~строку кредитування\~та/або\~строку пролонгації\~на пільгових\~умовах є\~меншим ніж\~заборгованість зі\~сплати процентів\~за аналогічний\~строк кредитування,\~що продовжений\~на стандартних\~(базових)\~умовах це\~означає,\~що протягом\~первісного строку\~кредитування та/або\~в період\~пролонгації на\~пільгових умовах\~позичальнику була\~надана знижка,\~що дорівнює\~різниці між\~стандартною (базовою)\~ставкою встановленою\~п.1.6\~та процентною\~ставкою визначеною\~п.1.5.2\~договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника. Пунктом 2.3.1.2 договору визначена пролонгація на стандартних (базових) умовах, а саме визначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Відповідно до п.2.4.1 позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користуванням кредитом не пізніше терміну, передбаченого п.1.4 договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. Пунктом 6.1 договору передбачено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Договір про споживчий кредит № 3808619 від 18.06.2021 підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Z42093. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до частин першої-другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами статті 12 цього Закону передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243св20), від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20 (провадження №61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст.263 ЦПК України, суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Відповідач, підписавши договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Z42093, погодився з усіма його істотними умовами. Товариство свої зобов`язання з приводу надання грошових коштів виконало повністю, кошти за кредитним договором в сумі 5200 грн було перераховано [PERSON] на платіжну карту, що підтверджується платіжним дорученням № 49095928 від 18.06.2021 (а.с. 13). 16.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №16/12-2021-43, відповідно до умов якого, ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, у тому числі за договором №3808619, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Відповідно до витягу з додатку №3 до договору факторингу №16/12-2021-43 від 16.12.2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №3808619 від 18.06.2021 року у розмірі 23868,00 грн, з яких: 5200,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 17680,00 грн заборгованість по процентам; 988,00 грн заборгованість по комісії (а.с. 20-23). Виходячи з положень ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1,3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до позичальників, у тому числі за договором №3808619 від 18.06.2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Відповідно до реєстру боржників до договору №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 року ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №3808619 від 18.06.2021 року у розмірі 42068,00 грн, з яких: 5200,00 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням; 35880,00 грн сума заборгованості за нарахованими процентами; 988,00 грн сума заборгованості за нарахованими комісіями (а.с. 27-30). Виходячи із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача станом на 10.03.2023 становить 42 068 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 5200,00 грн; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 17680,00 грн; нараховані відсотки згідно кредитного договору 18200,00 грн; заборгованість за комісією 988,00 грн (а.с. 15). Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за Кредитним договором не погашена. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. За положенням статті 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 76 ЦПК передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до положень ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за вказаним договором у строки, передбачені договором, щодо повернення суми кредиту та процентів за користування кредитом не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно із положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі 310/11534/13-ц, від 04 червня 2013 року по справі 916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі 536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі 522/1528/15-ц. Таким чином, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як вбачається із змісту позовної заяви, ТОВ «Коллект Центр» просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Договором №3808619 у сумі 42 068,00 грн, з яких: 5200 грн заборгованість за тілом кредиту; 35880,00 грн заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 988,00 грн заборгованість за комісією. Доказів повернення відповідачем позивачу ТОВ «Коллект Центр» отриманої за вказаним договором грошової суми у розмірі 5200 грн, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим вимога позивача ТОВ «Коллект Центр» про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5200 грн та комісії у розмірі 988 грн є обґрунтованою. Вирішуючи питання про стягнення процентів за користування кредитом у сумі 35 880 грн суд зазначає, що згідно розрахунку заборгованості станом на 16.12.2021 заборгованість [PERSON] складає 23868,00 грн, яка складається з заборгованості по основній сумі кредиту 5200 грн, заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 17680 грн, заборгованості з комісії 988 грн. Суд вказує, що вказані відсотки нараховані відповідно до умов Кредитного договору, а саме з 19.06.2021 по 08.07.2021 відповідно до п. 1.5.2.Договору та з 09.07.2021 по 06.09.2021 відповідно до п.1.6. та п.2.3.1.2 Договору, тому враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають до часткового задоволення, а саме в частині стягнення заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) в сумі 5200 грн, заборгованості за процентами в сумі 17680 грн та заборгованості за комісією в розмірі 988 грн. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 3028 грн, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 23868,00 грн.*100% : 42068,00 грн. ціни позову = 56,74 %, тобто 56,74 % від ціни позову 56,74% *3028 грн. : 100%), що складає 1718,09 грн. Щодо вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 13000 грн, то суд вказує на таке. За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником позивача на виконання вказаних вище вимог, а саме підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн, суду надано договір про надання правової допомоги № 02-01/2023 від 02 січня 2023 року; платіжну інструкцію №0433370000 від 10.05.2024 року; заявку на надання юридичної допомоги № 653 від 26.04.2024 року; витяг з акту № 2 про надання юридичної допомоги (а.с. 34-38, 58). Отже, зважаючи на те, що матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, дана справа є нескладною, враховуючи конкретні обставини справи, суть наданих послуг, суд вважає, що визначені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є завищеними і не являються співмірними, обґрунтованими і пропорційними об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, а тому дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу до 4000 грн.

Outcome: partial