Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

18.10.2022 АТ «Укрпошта» звернулось до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що відповідач [PERSON] працювала в АТ «Укрпошта» та була матеріально-відповідальною особою за втрату, недостачу або пошкодження вкладень поштових відправлень, недостачу грошових коштів, порушення контрольних строків доставки поштових відправлень та поштових переказів. 14.12.2016 відповідач [PERSON] була звільнена за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, у зв`язку з тим, що її дії, як працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, дали підстави для втрати довір`я до неї з боку роботодавця, а саме у зв`язку з виявленням в касі Відділення поштового зв`язку №65 нестачі грошових коштів у сумі 9970 грн., що утворилась з вини відповідача, яка користуючись своїм службовим становищем 30.11.2016 необґрунтовано списала суму з каси ВПЗ №65 та привласнила грошові кошти. Зазначену нестачу відповідач [PERSON] добровільно погасила шляхом внесення грошових коштів в касу ВПЗ №65. Після звільнення відповідача, з письмовою заявою звернулась [PERSON] , яка просила здійснити перевірку щодо вручення неналежній особі поштового грошового переказу №204 від 13.09.2016 у розмірі 14851,49 грн., що поступив на ВПЗ №65 на її ім`я, але не був нею отриманий. З аналогічною заявою звернувся [PERSON] , який розшукував належний йому грошовий переказ №203 від 06.09.2016 у розмірі 4962,96 грн. За результатами службового розслідування встановлена винуватість відповідача [PERSON] у присвоєні зазначених грошових коштів. З урахуванням зазначеного, позивач змушений був відшкодувати [PERSON] та [PERSON] завдані відповідачем збитки за рахунок власних грошових коштів. Крім того, за фактами внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем відповідачем [PERSON] , Металургійним ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017040710000464 були внесені відповідні відомості за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.01.2022 відповідача [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України та кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12017040710000464, закрите. Після закриття кримінального провадження, відповідач, з метою відшкодування матеріальних збитків, внесла на рахунок позивача 5000 грн. Таким чином, залишились невідшкодованими матеріальні збитки в розмірі 14814,45 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, надала аналогічні пояснення, що викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнала, пояснила, що матеріали справи не містять доказів яким встановлена її вина, оскільки ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.01.2022 її було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України та кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12017040710000464, закрите, винною у вчиненні кримінальних правопорушень її визнано не було. Крім того, представником відповідача, адвокатом Касьяном М.С. було подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.92-93). Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено та не спростовується сторонами у справі, що відповідач [PERSON] працювала АТ «Укрпошта» та була звільнена за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, через вчинення винних дій, які дають підстави для втрати довір`я до працівника з боку роботодавця. Актом службового розслідування від 14.02.2017 були встановлені факти підробки відповідачем [PERSON] виробничої документації, а саме форми №122 на приймання та виплату грошових переказів та привласнення грошових коштів в загальній сумі 19814,45 грн. (а.с.15-17). За фактами внесення відповідачем [PERSON] до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та привласнення нею шляхом зловживання службовим становищем грошових коштів [PERSON] та [PERSON] , Металургійним ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області відносно [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017040710000464 були внесені відповідні відомості за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.01.2022, яка набрала законної сили 03.02.2022, відповідача [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України та кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12017040710000464, закрите (а.с.33-35). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена ухвала, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 02.12.2021 у справі №449/1689/19 виклав висновок, що закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою. Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі, ніж обвинувальний вирок, завершити кримінальне провадження без використання обвинуваченим своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Таким чином, суд вважає доведеним факт внесення відповідачем [PERSON] до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та привласнення нею шляхом зловживання службовим становищем грошових коштів [PERSON] та [PERSON] в загальній сумі 19814,45 грн. Крім того, після закриття кримінального провадження, відповідачем [PERSON] в добровільному порядку було відшкодовано позивачу завдані нею матеріальні збитки в сумі 5000 грн. (а.с.28), що також свідчить про визнання відповідачем своєї вини у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень. Таким чином, доводи відповідача про відсутність доказів її вини у внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та привласнення шляхом зловживання службовим становищем грошових коштів [PERSON] та [PERSON] є необґрунтованими та відхиляються судом. Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Позивачем АТ «Укрпошта» було відшкодовано [PERSON] та [PERSON] нанесену їм незаконними діями відповідача шкоду в загальній сумі 19814,45 грн. Згідно ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ «Укрпошта» майнову шкоду в розмірі 14814,45 грн. Щодо заяви представника позивача про застосування строку позовної давності, то слід зазначити наступне. Згідно ч.1 ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.1 ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ч.3 ст.233 КЗпП України, для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в частині першій статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг довідатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року № 6-17цс17. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.01.2022 цивільний позов АТ «Укрпошта» до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, завданий внаслідок вчинення злочину, що був пред`явлений у кримінальному провадженні №12017040710000464, залишений без розгляду. Відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно з частиною другою статті 265 ЦК України, якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності. Аналіз змісту вказаних норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності для потерпілого у кримінальному провадженні за вимогами про відшкодування шкоди співпадає з моментом появи у кримінальному провадженні особи у статусі підозрюваного чи обвинуваченого, тобто коли у потерпілого виникає право на пред`явлення позову до конкретної особи. Даний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у праві №369/1850/18. 02.06.2017 відповідачу [PERSON] було повідомлено про підозру, отже початок перебігу строку позовної давності починається саме з цієї дати. Цивільний позов у кримінальному провадженні №12017040710000464 відносно відповідача [PERSON] був пред`явлений АТ «Укрпошта» 31.05.2017, а без розгляду дану позовну заяву залишено 26.01.2022 (а.с.18). Повторно, вже в порядку цивільного судочинства, АТ «Укрпошта» пред`явила до суду позов 18.10.2022 (а.с.1), тобто в межах строку позовної давності, з урахуванням положення ч.2 ст. 265 ЦК України. Таким чином заява представника відповідача про застосування строку позовної давності є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Щодо розподілу судових витрат. Оскільки позов задоволено, а позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним, відповідно до ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави 992,40 грн. судового збору.

Outcome: approved