Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що в період з 01.05.2015 позивачем надавалися послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі зареєстровані та є споживачами житлово-комунальних послуг по квартирі [ADDRESS] . За цією квартирою обліковується заборгованість за період з 01.05.2015 по 01.11.2023 за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території в сумі 42 577,34 грн., яка складається з основного боргу в сумі 36 060,03 грн., інфляційних втрат в сумі 4 803,04 грн., 3% річних в сумі 1 714,27 грн. Письмові договори з відповідачами не укладались, оскільки вони знехтували цим обов`язком. Свої зобов`язанні по оплаті наданих послуг відповідачі не виконують. Просив стягнути з відповідачів на свою користь зазначену заборгованість та вирішити питання про розподіл судових витрат. 21.05.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 13.06.2024 відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, у якому заперечувала проти задоволенні позовних вимог. Зазначила, що інші відповідачі в квартирі не проживають та фактично відсутні, послугами не користуються. Вона має статус дитини війни, отримує пенсію за віком та гарантовано має пільги. Також вона є співвласником об`єктів права власності українського народу. До позову не додані відомості про виконання договорів. Просила розглядати справу в порядку загального позовного провадження, застосувати до вимог позивача строки позовної давності, відмовити в задоволенні позовних вимог. Інші відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористалися. Позивач подав відповідь на відзив, зміст якого зводиться до доводів, якими обґрунтовані позовні вимоги, які він просить задовольнити в повному обсязі. Суд залишає без задоволення вимогу відповідачки про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Крім того, зазначена справа є справою незначної складності, малозначною, а тому не підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. [PERSON] з 14.05.1992, [PERSON] з 12.02.1977 та [PERSON] з 06.06.1996 зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Будинок [ADDRESS] з 01.05.2015 знаходиться на утриманні та обслуговуванні КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», який надавав житлово-комунальні послуги, зокрема, послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Відповідно до розрахунку позивача, заборгованість по квартирі [ADDRESS] , за послуги щодо утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.05.2015 по 01.11.2023 становить 42 577,34 грн., яка складається з основного боргу в сумі 36 060,03 грн., інфляційних втрат в сумі 4 803,04 грн. та 3% річних в сумі 1 714,27 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). У постанові Верховного Суду від 18.05.2020 у справі №176/456/17 та у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15 зазначено правовий висновок про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Суд відзначає, що відповідачі, які зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , є споживачами послуг, які надає позивач. Відповідачами не було надано доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, у тому числі відповідачі відповідно до порядку, передбаченому ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не відмовилися від надання позивачем послуг, внаслідок чого виникла підстава для звільнення від їх оплати. Відтак, відповідачі, як споживачі послуг, мають обов`язок оплачувати надану послугу. Доводи відповідача [PERSON] не спростовують зазначених висновків суду. Відповідач [PERSON] заперечувала проти заявлених позовних вимог, посилаючись поміж іншого на те, що має статус дитини війни. Судом встановлено, що відповідачка народилась [INFO] , а тому відповідно до приписів ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» вона є дитиною війни, оскільки вона, є громадянкою України та їй на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. При цьому ст. 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» встановлено, що дітям війни надаються такі пільги, зокрема, право на 25-відсоткову знижку при платі за користування комунальними послугами (газом, електроенергією тощо) у межах середніх норм споживання за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі, затверджений поставною КМУ від 17 квітня 2019 № 373 (далі - Порядок). Так, п. 1. Порядку визначає механізм надання громадянам у грошовій формі таких пільг: на оплату абонентського обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг, а також житлово-комунальних послуг, а саме: - житлових послуг - послуг з управління багатоквартирним будинком; - комунальних послуг - послуг з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами; на оплату абонентського обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг, а також витрат на управління багатоквартирним будинком, в якому створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельний (житловий) кооператив (далі - об`єднання), та витрат на комунальні послуги в такому будинку; на придбання твердого палива і скрапленого газу. Пільги на оплату житлово-комунальних послуг надаються щомісяця у грошовій формі (готівковій або безготівковій), на придбання твердого палива і скрапленого газу - один раз на рік у грошовій готівковій формі. Аналізуючи норми Порядку, суд відзначає, що відповідач, яка має статус дитини війни, не позбавлена можливості реалізувати своє право на отримання пільги на оплату житлово-комунальних послуг у грошовій формі (готівковій або безготівковій) за умови укладання індивідуального договору з надавачем житлово-комунальних послуг. При цьому наявність права на отримання пільги не знімає з відповідачки обов`язку по оплаті наданих їй позивачем послуг. Щодо заяви відповідачки про застосування до вимог позивача строків позовної давності, суд відзначає наступне. Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В силу ч. 1, 5 ст. 261, ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 12.03.2020 відповідно до постанови КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 №211 на території України запроваджено карантин. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» визначено, що, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину. Закон набрав чинності 02.04.2020. Якщо строк позовної давності закінчувався після набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжилися на строк дії такого карантину. Зазначене застосування положень Закону України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі №910/18489/20, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі №947/8885/21. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану, внесені зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 p., N 40 - 44, ст. 356), а саме: доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». 24.02.2022 з 5-30 год. в Україні відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено воєнний стан. Також суд враховує, що в вересні 2018 року на користь позивача було сплачено 1002,04 грн., а тому за правилами ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності перервався. Переривання позовної давності означає анулювання строку, який сплив до моменту вчинення боржником передбачених законодавством дій щодо визнання боргу або іншого обов`язку. З урахуванням наведеного, в даному випадку для КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» строком позовної давності охоплюються вимоги про стягнення заборгованості, починаючи з 12.03.2017. Отже, нарахування КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» заборгованості за спожиті відповідачами житлово-комунальні послуги, 3% річних та інфляційних втрат за період, що передує 12.03.2017 суперечить чинному законодавству, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском позовної давності. Таким чином, з відповідачів підлягає солідарному стягненню заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період 12.03.2017 по 01.11.2023 в сумі 34101,86 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних в розмірі, нарахованих на суму заборгованості за період з 12.03.2017 по 01.11.2023, суд відзначає наступне. На спірні правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення виконання зобов`язання. Проте слід врахувати, що 24.02.2022 з 5-30 год. в Україні введено воєнний стан. Постановою КМУ «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 №206 установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Зазначена заборона діяла в період з 24.02.2022 по 29.12.2023. Суд зазначає, що 3% річних в сумі 1658,39 грн. та інфляційні втрати в сумі 4563,02 грн. за період з 12.03.2017 по 01.11.2023 нараховані позивачем з урахуванням вимог вищенаведеної постанови КМУ від 05.03.2022 №206, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог (94,71%) судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2867,82 грн. Таким чином, з кожного відповідача окремо підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 955,94 грн.

Outcome: partial