Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заяви посилається на ті обставини, що страждає від домашнього насильства з боку своєї доньки [PERSON] , яка періодично вчиняє сварки, конфліктує, ображає її, витребовує гроші, приводить до квартири, в якій вони спільно проживають сторонніх осіб. Вона зверталася до поліції і відносно [PERSON] був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Заявниці вважає, що потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому просить видати обмежувальний припис [PERSON] на строк 6 (шість) місяців із заборонами щодо: -перебування в місці проживання заявниці за адресою: [ADDRESS] ; -наближення ближче ніж на 100 м до місця проживання заявниці; -наближення ближче ніж на 100 м до місця перебування заявниці та її переслідування; -особисто і через третіх осіб розшукувати заявницю, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому [PERSON] ; -ведення листування, телефонних переговорів з заявницею або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; -обмеження спілкування з заявницею. В судове засідання заявниця [PERSON] , а також особа, що зазначена як кривдник - [PERSON] не з`явилися. Дослідивши надані письмові докази, суд дійшов до наступних висновків. Суд вважає, що заявницею допущено невірне зазначення процесуального статусу [PERSON] .. Так, згідно ч. 1 ст. 350-3 ЦПК України, заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису. Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. З огляду на зазначені норми, суд вказує, що участь особи у процесуальному статусі «кривдника» у справах про видачу обмежувального припису цивільним процесуальним законодавством не передбачена, тоді як особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису, є саме заінтересованими особами, відповідно до ч. 1 ст. 350-3 ЦПК України. Враховуючи, що Глава 13 ЦПК України не передбачає залишення заяви без руху, а вказує про необхідність винесення рішення про задоволення або про відмову в видачі обмежувального припису, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви. Крім того, відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Суд вважає, що до ризиків відносяться - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до матеріалів заяви про видачу обмежувального припису, заявник повинен надати переконливі та достовірні докази, що у разі не застосування обмежувального припису може настати негативні наслідки - продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також інші. Заявницею [PERSON] на підтвердження вказаних обставин наданий лише один доказ Терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] серії АА №586700 від 18.11.2024 року. Однак, заявницею не надано до суду належного підтвердження систематичності вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо неї та не обґрунтовано наявність ризиків вчинення заінтересованою особою домашнього насильства щодо заявниці, лише вказано про конфлікти, які супроводжуються словесними образами та вживанням ненормативної лексики, у зв`язку з чим, заявлені вимоги [PERSON] про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] не можуть бути задоволені. А також заявницею не надано доказів того, що [PERSON] є особою, яка з нею проживає або доводиться її родичем, оскільки питання ставиться про домашнє насильство, тому заявниками можуть бути лише особи зазначені в ст.350-2 ЦПК України. Більш того, вимоги заявника про заборону щодо перебування у місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , є необґрунтованими та безпідставними, оскільки доказів користування іншим житлом [PERSON] заявницею не надано, тому, така заборона може бути втручанням в право на житло, що охоронюване Конституцією України. Враховуючи відсутність правових підстав для заборони [PERSON] перебувати у місці проживання [PERSON] , то суд вважає нелогічним встановлювати інші заборони, що зазначені в заяві. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про видачу обмежувального припису, безпідставна та необґрунтована, тому в заяві необхідно відмовити. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed