Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договорам. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.06.2017 між АТ «Альфа-Банк» (надалі Банк) та відповідачем [PERSON] (надалі позичальник, відповідач), шляхом акцептування Банком пропозиції позичальника (оферти), укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (надалі -\~ кредитний договір). На виконання умов договору, Банк надав позичальнику кредит для особистих потреб; ліміт кредитної лінії 200 000 грн., зі сплатою процентів 39,99% річних, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, інші передбачені платежі, в сумі та строки, що передбачені договором. 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача [PERSON] , який станом на 20.12.2021 мав непогашену заборгованість за кредитним договором у розмірі 35050,50грн. Тому, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у зазначеному розмірі та судові витрати. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.09.2024 провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, через систему Електронний суд подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якому підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 18.12.2024, є дата складення повного судового рішення 24.12.2024. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом установлено, що 29.06.2017 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір, шляхом підписання позичальником Оферти на укладання угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії; акцептування Банком пропозиції на укладення угоди (а.с.6, а.с.6 зворот). Згідно з умовами Оферти на укладання угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії [PERSON] отримав кредитні кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 200 000 грн.; процентна ставка встановлена фіксована у розмірі 39,99 % річних (а.с.6). Під час укладення вищевказаного кредитного договору, 29.06.2017 відповідачем [PERSON] власноручно підписано Паспорт споживчого кредиту, в якому викладені погоджені сторонами умови, на яких АТ «Альфа-Банк» надає відповідачу грошові кошти у кредит (а.с.7). Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором AT «Альфа-Банк» виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Наведене підтверджується випискою по рахунку за кредитною карткою відповідача за період з 29.06.2017 по 05.05.2024. Ця ж виписка містить відомості про використання відповідачем кредитних коштів, здійснення платежів з погашення боргу та процентів, поповнення рахунку готівковими коштами, збільшення кредитного ліміту, що свідчить про існування договірних зобов`язань перед Банком (а.с.19-26). Відповідач зобов`язаний був повертати Банку кредит і сплачувати проценти за погодженою сторонами ставкою, однак належним чином не виконував свої зобов`язання. Згідно з наданим позивачем розрахунком, розмір заборгованості станом на 20.12.2021 складає 35050,50 грн., з яких: 30140,66 грн. прострочене тіло кредиту; 4270,85 грн. відсотки за користування кредитом; 638,99 грн. овердрафт (несанкціонована заборгованість) (а.с.27). Позивач набув права вимоги за вищевказаним кредитним договором на підставі Договору факторингу №4 від 20 грудня 2021 року, укладеного між\~ АТ «Альфа-Банк» (далі Клієнт) та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» (далі Фактор), згідно з умовами якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнту за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові право вимоги до Боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до Договору, у тому числі й до боржника [PERSON] відповідно витягу з Додатку № 1-1 до Договору факторингу від 20 грудня 2021 року, який станом на 20.12.2021 мав непогашену заборгованість за кредитним договором №630671644 у розмірі 35050,50 грн.(а.с.9-16). Вирішуючи спір, суд враховує наступні положення законодавства, що регулює спірні правовідносини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1 та ч. 2 ст. 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування»). Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»). Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Факт отримання кредитних коштів підтверджується дослідженою судом випискою за картковим рахунком, у якій наявні відомості про зарахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача. З цього ж доказу вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами, частково сплачував заборгованість. Зазначений доказ є належним та допустимим і підтверджує обставини, на які посилається позивач у позові. З боку сторін не має заперечень, що Кредитний договір укладений на задоволення споживчих потреб позичальника, і це підтверджується доказами які містяться в матеріалах справи.\~ Щодо відступлення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» права вимоги за кредитним договором, то суд зазначає наступне. Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В матеріалах справи відсутні докази вручення відповідачу повідомлень про заміну сторони (кредитора) у спірному зобов`язанні. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч. 2 ст. 516 ЦК України). Разом з тим, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по кредитному договору, а [PERSON] прийняв умови та правила надання банківських послуг, однак у порушення умов договору останній не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а тому з відповідача слід стягнути заборгованість у вищезазначеному розмірі за кредитним договором №630671644 від 29.06.2017,\~ укладеним з АТ «Альфа-Банк». Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн. (а.с.5). Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7100,00 грн. Дослідивши матеріали справи, суд зауважує, що витрати вказані позивачем є занадто завищеними, оскільки виходячи із предмету позову, справа не є складною та розглядається в порядку спрощеного провадження, є стала судова практика з розгляду даної категорії спорів, заявлений розмір витрат правничої допомоги є необґрунтованим та завищеним. Сума витрат на правничу правову допомогу у розмірі 7100,00 грн. є неспівмірною з ціною позову, не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру та підлягає зменшенню. Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved