Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

Представник позивачки адвокат Субота Михайло Іванович, що діє в інтересах [PERSON] , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому просить стягнути з відповідача на її користь в якості відшкодування матеріальної шкоди 3\~191,95 грн. та моральну шкоду в розмірі 50\~000,00 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вироком Ужгородського міськрайонного суду від 19.04.2024 у справі №308/6473/24 відповідача [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу. Судом у вищевказаному вироці встановлено, що гр. [PERSON] завдано потерпілій [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді «ЗЧМТ. Струс головного мозку із стійкою мікровогнищевою симптоматикою, виражений астено-вегетативний синдром із стато-координаторними порушеннями. Забій шийного відділу хребта». Вказані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів і кваліфіковані як легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Зазначив, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивачка понесла витрати на лікування, а відтак просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 3\~191,95 грн. Також вказав, що діями [PERSON] позивачці завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 50\~000,00 грн. В обґрунтування заявленої суми моральної шкоди до відшкодування зазначив, що відповідач вчинив злочин, пов`язаний з фізичним насильством, завдавав позивачці/потерпілій ударів по голові, внаслідок перенесених ударів та перенесеного стресу у потерпілої незворотньо погіршився стан здоров`я, погіршилась якість життя. Моральна шкода, завдана злочином, полягає у душевних стражданнях у зв`язку з вчиненим злочином. Ухвалою суду від 20.08.2024 позов було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 23.08.2024 вказані в ухвалі недоліки усунуто. Ухвалою суду від 26.08.2024 відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, через канцелярію суду представник позивачки подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення не заперечував. Відповідач в\~судове засідання повторно не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно і належним чином. Поважність причин неявки суду не повідомив. У встановлений судом строк відзив не подав. 26.12.2024 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області постановлено проводити заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає можливим провести розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що вироком Ужгородського міськрайонного суду від 19.04.2024 у справі №308/6473/24 відповідача [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. В силу вимог ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цієї особою. Таким чином, не підлягають доказуванню обставини, які встановлені вищенаведеним вироком суду, а саме, що 08.11.2022 близько 17 год. 20 хв. [PERSON] , перебуваючи на третьому поверсі в приміщенні санвузла загального користування за адресою [ADDRESS] , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті особистих неприязних відносин з громадянкою [PERSON] , з метою спричинених тілесних ушкоджень, під час словесного конфлікту штовхнув останню, внаслідок чого остання втратила рівновагу та вдарилась потилицею об стіну, після чого [PERSON] наніс один удар своєю долонею правої руки в ділянку лівої скроні позивачки/потерпілої. В подальшому [PERSON] продовжуючи сварку, перебуваючи в коридорі загального користування за вказаною адресою наніс [PERSON] ще один удар своєю долонею правої руки в ділянку лівої скроні останньої, чим спричинив потерпілій [PERSON] , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №367 від 15.12.2022, тілесні ушкодження у вигляді «ЗЧМТ. Струс головного мозку із стійкою мікровогнищевою симптоматикою, виражений астено-вегетативний синдром із стато-координаторними порушеннями. Забій шийного відділу хребта». Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше як три тижні/21 день і по цій ознаці кваліфіковані як легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Відповідно до положень\~ст. 1166 ЦК України, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, ч. 2 ст. 1166 ЦК України передбачає, що вина заподіювача шкоди припускається, тобто обов`язок доведення відсутності вини покладається на нього самого, до цього часу він вважається винним; обсяг відшкодування шкоди не залежить від завдання шкоди умисно чи необережно, тобто береться до уваги тільки наявність вини, а не її форма. Тільки у випадках, встановлених законом, відповідач може бути звільнений від обов`язку відшкодовувати завдану шкоду за відсутності його вини, наприклад, в результаті непереборної сили, тобто надзвичайної і невідворотної зовнішньої події, яка повністю звільняє відповідача від відповідальності за заподіяну шкоду (це явища суспільного характеру і вибухи епідемій, епізоотій, стихійні лиха та інше). Статтею 1177 ЦК України, визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Крім того, з огляду на положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України, факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України №6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року. Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди`роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, суд приходить висновку, що відповідач повинен нести відповідальність за заподіяну позивачці шкоду внаслідок вчинення кримінального правопорушення і є належним відповідачем за даним цивільним позовом. Як вбачається з вироку Ужгородського міськрайонного суду від 19.04.2024 у справі №308/6473/24, відповідач [PERSON] завдав позивачці [PERSON] легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №367 від 15.12.2022, тілесні ушкодження у вигляді «ЗЧМТ. Струс головного мозку із стійкою мікровогнищевою симптоматикою, виражений астено-вегетативний синдром із стато-координаторними порушеннями. Забій шийного відділу хребта». Позивачем до позовної заяви також додано копію виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №11282/739 від 28.11.2022, також на підтвердження відшкодування матеріальної шкоди було надано фіскальні чеки на загальну суму 3\~131,95 грн. на придбання медикаментів, лікарських засобів та здачу аналізів. Таким чином, сума матеріальної шкоди, яка є документально підтвердженою і підлягає до стягнення становить 3\~131,95 грн. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне. Позивач просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50\~000 грн, яка полягає у душевних стражданнях, які зазнала [PERSON] у зв`язку із вчиненням відповідачем злочину, адже як зазначає позивачка, внаслідок перенесених ударів та перенесеного стресу у неї незворотньо погіршився стан здоров`я, погіршилась якість життя, що вплине на її тривалість. Вказала, що визначаючи розмір моральної шкоди позивач виходила з того, що негативні наслідки від протиправних дій мають тривалий характер та важкі наслідки для позивача, почуває себе беззахисною перед людьми, які нехтують встановленими правилами поведінки та порушують законодавство. За змістом\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з пунктом 1 частини другої\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У пунктах 3, 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 травня 1995 року №4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд також враховує правову позицію Верховного Суду висловлену у постанові ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі за № 752/17832/14-ц, а саме, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Таким чином, зважаючи на конкретні обставини заподіяння шкоди, суд дійшов висновку, що злочинні дії відповідача дійсно завдали позивачці моральної шкоди, оскільки права позивача були порушені, та будь-яка особа у такій ситуації зазнає моральної шкоди, що виражається у душевних стражданнях, яких особа зазнає в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Отже, з урахуванням принципів розумності, справедливості та співмірності, з огляду на ступінь вини відповідача, не надання позивачем на підтвердження понесеної моральної шкоди доказів важких душевних та фізичних страждань, враховуючи, що позивач є потерпілою від кримінального правопорушення, а тому їй безумовно було заподіяно моральну шкоду, з огляду на те, що події зазначені позивачкою в позові, дійсно вплинули на її фізичний, психічний та емоційний стан, суд вважає, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 5\~000,00 грн є належним способом відновлення прав позивача, а тому вимога позивача в цій частині підлягає частковому задоволенню. Згідно з п. 2 ч. 1\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір", позивач звільнений від сплати судового збору. Згідно з ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Outcome: partial