Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-06 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Кривенко Н.А. звернулася до суду з позовом до [PERSON] та свої вимоги мотивує тим, що з травня 1982 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05 грудня 2011 року у справі № 2-3594/2011 розірвано. Під час шлюбу вони з чоловіком придбали за спільні кошти кооперативну двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] загальною площею 50,3 м. кв., житловою площею 28,4 м. кв., що підтверджується технічним паспортом № 2317 від 23 січня 2024 року. 23 квітня 2012 року рішенням Зарічного районного суду м. Суми у справі № 2-630/2012 визнано за відповідачем право власності на частину кватири за вказаною вище адресою. У грудні 2023 року позивачка звернулася до відділу Центру надання адміністративних послуг у м. Суми з метою реєстрації належної їй частини квартири, у якій вона проживає, але їй було роз`яснено, що оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на це майно - реєстрація в реєстрі речових прав на нерухоме майно не є можливою. Згідно інформаційної довідки з вказаного реєстру від 26 лютого 2024 року № 367351615 інформація щодо зареєстрованого права власності у реєстрі відсутня. Посилаючись на зазначені обставини, просить визнати за позивачкою право власності на двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 12 березня 2024 року відкрито провадження у вказаній справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання 21 травня 2024 року, о 09 год. 40 хв. 21 травня 2024 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 10 липня 2024 року о 13 год. 00 хв. у зв`язку з неявкою відповідача, відсутністю відомостей про його належне повідомлення про час та місце розгляду справи. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 липня 2024 року витребувано в Зарічному районному суді м. Суми цивільну справу № 2-630/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ВГіРФО Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області, ЖБК № 51 «Янтарь» про визнання права власності на частку квартири та усунення перешкод; закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду на 10 жовтня 2024 року, о 10 год. 00 хв. 10 жовтня 2024 року у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в Сумській області, розгляд справи відкладено до 07 січня 2025 року о 09 год. 30 хв. У зазначене судове засідання позивачка не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином. Представник позивачки надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не надіслав. Зі згоди позивача, викладеної в його письмовій заяві його представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.\~\~ В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 квітня 2012 року у справі № 2-630/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ВГіРФО Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області, ЖБК № 51 «Янтарь» про визнання права власності на частку квартири та усунення перешкод позов задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] . Зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] та допустити працівників КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» до квартири [ADDRESS] для її дослідження та виготовлення технічного паспорту. У вказаному рішення суду встановлені такі обставини, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 травня 1982 року, якій було розірвано рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05 грудня 2011 року. Під час шлюбу, сторонами за рахунок спільних коштів було сплачено паєнакопичення в ЖБК № 51 «Янтарь» та їм була надана кооперативна квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією ордеру, довідкою про склад осіб зареєстрованих у спірній квартирі, довідкою ЖБК № 51 «Янтарь» про повну сплату паєнакопичення та копією платіжних документів про сплату паєнакопичення. Членом ЖБК № 51 «Янтарь» є позивач, що підтверджується копією довідки ЖБК № 51 «Янтарь», але право власності на вказану кооперативну квартиру до цього часу не оформлено. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26 лютого 2024 року № 367351615 інформація щодо зареєстрованого права власності квартири за адресою: [ADDRESS] , відсутня (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст .60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього \~господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, а також постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 1316/3987/12-ц. Згідно ст.ст. 68, 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Під час судового розгляду встановлено, що квартиру [ADDRESS] подружжя [PERSON] придбали в період перебування у шлюбі, що не спростовано відповідачем, а тому вказане житлове приміщення належить сторонам на праві спільної сумісної власності в рівних частках. З огляду на вказане суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати в розмірі 3938 грн. 10 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved