Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-02 00:00:00

позивач ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (далі ТОВ ФК «Профіт Капітал») звернулося до суду з позовом, поданим представником Павленко С.В., до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість у розмірі 97\~972,32 грн., а також судовий збір у розмірі 3\~028,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7\~000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 03.04.2018 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту №Р20.00205.003815861, відповідно до умов якого позичальник отримала грошові кошти (кредит) на поточні потреби у розмірі 61\~489,00 грн. та зобов`язалась його повернути разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) згідно з умовами договору. Банк свої зобов`язання за договором кредиту виконав в повному обсязі, надавши позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі 61\~489,00 грн., тоді як [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку із чим станом на 19.12.2023 в останньої утворилась заборгованість у розмірі 97\~972,32 грн., з яких: 35\~082,16 грн. заборгованість за основним боргом, 17\~395,80 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 45\~494,36 грн. заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту. 19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу №19/12-2023, за умовами якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», а ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених договором. ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» зобов`язання за договором факторингу виконав в повному обсязі. 22.12.2023 між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №22/12-2023, за умовами якого ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв вимоги до боржника за кредитним договором № Р20.00205.003815861 від 03.04.2018 на суму заборгованості, що складає 97\~972,32 грн. Таким чином, відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Профіт Капітал», яка підлягає стягненню. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2024 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 08.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копію ухвали надіслано учасникам справи, відповідачу також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів (за зареєстрованим місцем проживання, відомості про яке отримано в порядку, визначеному ст. 187 ЦПК України). При цьому, вказана кореспонденція скеровувалась відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. У зв`язку із проставленням у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідач, в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, вважається такою, якій вручено судове рішення. Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, будь-яких заяв чи клопотань до суду не скеровувала. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. З`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом ст. ст.\~626,\~628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 1046,\~1048, 1049 ЦК України ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). При дослідженні доказів, судом встановлено наступне. 03.04.2018 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №Р20.00205.003815861, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит на поточні потреби у сумі 61\~489,00 грн., а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Відповідно до п. 1.2 договору банк надає кредит у день підписання договором строком на 36 місяців. За користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку у розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5,5% (маржа банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління банку, становить 9,5%, що разом з маржею банку становить змінювану процентну ставку у розмірі 15% (п. 1.3, 1.4 договору). Пунктом 2.1 договору визначено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 36 щомісячних внесках включно до 3 дня/числа кожного місяця згідно з графіком щомісячних платежів. Крім того, сторонами погоджено графік щомісячних платежів за кредитним договором (розділ 6 договору). Як вбачається з ордеру-розпорядження №1 про видачу кредиту від 03.04.2018, АТ «Ідея Банк» зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у розмірі 61\~489,00 грн. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Водночас, відповідач, використовуючи такі кошти, взяті на себе за кредитним договором зобов`язання належним чином не виконувала, про що свідчить виписка по рахунку АТ «Ідея Банк» за період з 03.04.2018 до 25.09.2020. 19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу №19/12-2023, за умовами якого та відповідно до реєстру боржників №3 від 19.12.2023, платіжної інструкції від 20.12.2023, ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» набуло права вимоги за кредитним договором №Р20.00205.003815861 від 03.04.2018, боржником за яким є [PERSON] , на суму заборгованості 97\~972,32 грн. 22.12.2023 між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №22/12-2023, за умовами якого та відповідно до реєстру боржників №3 від 22.12.2023, платіжної інструкції від 26.12.2023, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором №Р20.00205.003815861 від 03.04.2018, боржником за яким є [PERSON] , на суму заборгованості 97\~972,32 грн. З вказаного слідує, що у зобов`язанні, що виникло з приводу кредитного договору №Р20.00205.003815861 від 03.04.2018, укладеного з АТ «Ідея Банк», боржником за яким є відповідач [PERSON] , відбулась заміна кредитора на ТОВ «ФК «Профіт Капітал». Таким чином, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло права вимоги до відповідача [PERSON] . З довідки-розрахунку АТ «Ідея Банк» вбачається, що у зв`язку із невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором №Р20.00205.003815861 від 03.04.2018, в останньої станом на 19.12.2023 (дату відступлення права вимоги від первісного кредитора) складає 97\~972,32 грн., з яких: 35\~082,16 грн. заборгованість за основним боргом, 17\~395,80 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 45\~494,36 грн. заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту. Будь-яких доказів, які б спростовували наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості, а також доказів виконання зобов`язань, відповідачем не надано, а відтак суд приймає такий до уваги як належний доказ розміру наявної заборгованості. За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що заборгованість за кредитним договором №Р20.00205.003815861 від 03.04.2018, укладеним з АТ «Ідея Банк», право вимоги за яким перейшло до позивача ТОВ «ФК «Профіт Капітал», у розмірі 52\~477,96 грн., що складається із заборгованості за основним боргом та за нарахованими та несплаченими відсотками, підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, при вирішенні питання щодо стягнення з відповідача заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту у розмірі 45\~494,36 грн., суд виходить з наступного. Пунктом 1.10 договору встановлено, що за обслуговування кредиту банком (надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо) позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором. Відповідно до п. 3.2.4 договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватися позичальнику за законом. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 2 жовтня 2019 року по справі №740/4328/14. Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16. Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку, що положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту у розмірі 45\~494,36 грн. необхідно відмовити. При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Встановлено, що стороною позивача заявлено розмір витрат на професійну правничу допомогу, що становить 7\~000,00 грн. На підтвердження розміру витрат, понесених на професійну правничу допомогу, позивачем надано наступні докази: договір про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021, додаткову угоду №11 до вказаного договору від 23.05.2024, акт №19 прийому-передачі реєстру боржників від 23.05.2024, акт №1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 12.06.2024, статут адвокатського об`єднання «Правовий діалог», платіжну інструкцію від 13.06.2024, довіреність від 10.11.2023, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН №000531 від 30.11.2018, посвідчення адвоката Павленка С.В. Таким чином, аналізуючи подані стороною позивача докази, з урахуванням складності справи, малозначності спору, враховуючи те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, зважаючи на час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, ціну позову, значення справи для сторони, співмірність розміру витрат та часткове задоволення позовних вимог, суд приходить висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу до 2 500,00 грн., оскільки такий розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідатиме критеріям, закріпленим ЦПК України. Окрім цього, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1\~620 грн. На підставі ст. ст. 16, 512, 514, 516, 526, 530, 1050, 1054, 1077 ЦК України,

Outcome: partial