Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває вищевказана цивільна справа. Позивачка зазначила, що 17.11.2018 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб. Від спільного шлюбу у них народилося 2 дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак, спільне життя з відповідачем не склалося, вони фактично припинили шлюбні стосунки. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, примирення між ними неможливе, шлюб існує формально, а тому виникла необхідність його розірвання. Крім того, на даний час діти проживають разом з позивачкою та перебувають на повному її утриманні. Матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач в добровільному порядку не надає. Таким чином, позивачка просила суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання 2 дітей, в твердій грошовій сумі у розмірі 6 000,00 грн., щомісячно. Ухвалою суду від 21.06.2024 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. У встановлений законодавством строк для подання відзиву від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися. На адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивачки, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. На підставі ст. 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вирішив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до повторного Свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , 17.11.2018 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрквали шлюб (а.с.12). З Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.9). З Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охоронну дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охоронну дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охоронну дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В частині 3 статті 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачкою не доведено можливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі 6 000,00 грн. на двох дітей. Будь-яких доказів платоспроможності відповідача суду не надано. Тому, враховуючи вікову категорію дітей та звичайні її потреби, суд вважає, що розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000,00 грн., щомісячно, є необхідним та достатнім для утримання неповнолітніх від одного з батьків. Також, відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Ч.2 ст.112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки шлюб фактично розпався, сторони не підтримують подружніх відносин, а тому його необхідно розірвати. Враховуючи те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору (за позовну вимогу про стягнення аліментів), судовий збір слід стягнути з відповідача в сумі 968,96 грн. на користь держави, а судовий збір у розмірі 968,96 (за позовну вимогу про розірвання шлюбу) слід стягнути з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: partial