Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-26 00:00:00

У червні 2023 року Акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго» звернулося до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між АТ «СК «Інго» та ТОВ «Отокоч Україна» укладено договір добровільного страхування засобів наземного транспорту № 250559266.22, за яким застраховано транспортний засіб «Renault», державний номерний знак [NUMBER] . За умовами цього договору АТ «СК «Інго» у разі настання страхового випадку зобов`язувалося сплатити на користь ТОВ «Отокоч Україна» страхове відшкодування. 26.01.2023\~о 12:10\~год.\~у м.\~Одесі по\~вул.\~Прохорівська,\~11\~сталася дорожньо-транспортна\~пригода за\~участю транспортних\~засобів: електроскутера «AIMA M3 LI», номерний знак відсутній, під керуванням [PERSON] та автомобіля «Renault», державний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.03.2023 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу. За змістом зазначеної постанови [PERSON] порушив вимоги п. 10.3 Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з автомобілем «Renault», державний номерний знак [NUMBER] . Страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку, та надав усі необхідні документи, у зв`язку з чим було складено страховий акт № 5460000 від 31.01.2023. На підставі рахунку-фактури СТО № АГСЧ0000750 від 27.01.2023 вартість ремонту автомобіля «Renault», державний номерний знак [NUMBER] , становила 20\~910,00 грн. Виплата страхового відшкодування визначалась за договором страхування та була здійснена на рахунок страхувальника за вирахуванням ПДВ, оскільки останній самостійно оплатив ремонт застрахованого автомобіля. Указує, що оскільки винним у ДТП є відповідач, то до позивача перейшло право вимоги, яке потерпілий має до особи, відповідальної за завдані збитки. На підставі наведеного, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 17\~425,00 грн. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.06.2023 позовну заяву повернуто позивачу. Постановою Одеського апеляційного суду від 02.10.2023 ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 23.06.2023, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.10.2023 справу передано на розгляд за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Федчишеної Т. Ю. Сторони у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи. У позовній заяві представник позивача просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від нього до суду не надходило. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу його зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Зважаючи на викладене, суд, відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 зазначено, що у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 27.12.2024. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. \~ \~ \~ \~ 26.01.2023 о 12:10 год у м. Одесі по вул. Прохорівській, 11, [PERSON] керуючи електроскутером «AIMA M3 LI», номерний знак відсутній, при перестроюванні не надав дорогу в русі автомобілю «Renault Sandero», державний номерний знак [NUMBER] , що рухався в попутному напрямку по тій самій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, та скоїв з ним зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 28.03.2023 у справі № 521/3372/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП діяв договір добровільного страхування засобів наземного транспорту, укладений між Акціонерним Товариством «Страхова компанія «Інго» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Отокоч Україна» №250559266.22. Відповідно до Додатку до Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №250559266.22 транспортний засіб «Renault», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований Акціонерним Товариством «Страхова компанія «Інго». У результаті ДТП був пошкоджений автомобіль марки «Renault», д.н.з. [NUMBER] , належний ТОВ «Отокоч Україна» на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 03.10.2019. 26.01.2023 до АТ «Страхова компанія «Інго» звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку, а саме: ДТП, що сталася за участю застрахованого транспортного засобу автомобіля марки ««Renault», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується повідомленням про випадок № справи (5449144). 31.01.2023 ТОВ «Отокоч Україна» звернувся до АТ «СК «ІНГО» із заявою на виплату страхового відшкодування по полісу № 250559266.22 по страховому випадку, який стався 26.01.2023 з автомобілем «Renault», д.н.з. [NUMBER] . Зазначена ДТП визнана АТ «СК «ІНГО» страховим випадком, тому здійснено розрахунок страхового відшкодування. Відповідно до страхового акта №5460000 від 31.01.2023 та рахунку-фактури №АГСЧ0000750 сума збитків, завданих транспортному засобу «Renault», д.н.з. [NUMBER] , складає 17 425 грн. Згідно платіжної інструкції №2776 від 08.02.2023 АТ «СК «ІНГО» здійснило перерахунок коштів ТОВ Отокоч Україна в сумі 17\~425,00 грн. В графі призначення платежу вказано: Опл. Стах.відш.а/м RENAULT Sandero AA3892ІІ, дог 250559266.22_484 Отокач Україна ТОВ ід.к.41289707. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником, зокрема, відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них згідно з пунктом 9 частини першої вказаної статті належить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На виконання договору добровільного майнового страхування позивач сплатив страхове відшкодування потерпілій особі у сумі 17\~425,00 грн. Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аналогічні положення містяться в частині першій статті 990 ЦК України. Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц). Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/17324/19 було наголошено, із посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, що не слід ототожнювати правовідносини регресу, які врегульовують приписи статті 1191 ЦК України та статті 38 Закону № 1961-IV, із правовідносинами суброгації, які врегульовують приписи статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 у справі 755/18006/15-ц, стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, й зміна в ньому кредитора. Натомість регрес - право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким відповідальна особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим і виникло нове - пов`язане саме з регресною вимогою. Завдання майнової шкоди страхувальнику слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором майнового страхування, в якому кредитором є страхувальник, а боржником - страховик. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, підставою виникнення якого є завдання шкоди. Одержання страхувальником повного відшкодування збитків від особи, яка їх завдала, припиняє деліктне зобов`язання, що тягне за собою припинення обов`язку страховика здійснити страхову виплату (п. 4 ч. 1 ст. 991 ЦК України), але не навпаки. Виплата страховиком страхувальнику страхового відшкодування є обов`язком страховика за договором (ст. 988 ЦК України). Така виплата не припиняє деліктного зобов`язання і не може вважатися відшкодуванням шкоди потерпілому в цьому зобов`язанні, оскільки страховик у правовідносинах добровільного майнового страхування не є боржником у деліктному зобов`язанні. Тобто заподіювач шкоди залишається зобов`язаним відшкодувати завдану ним шкоду незалежно від того, чи звертався до нього з відповідною вимогою сам потерпілий, чи страховик після виплати потерпілому відшкодування за договором майнового страхування. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі є суброгацією. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, які Верховний Суд виклав у постановах від 20 квітня 2018 року у справі № 910/8982/17, від 14 лютого 2022 року у справі № 910/16906/20. За таких обставин сума страхового відшкодування у розмірі 17\~425,00 грн підлягає стягненню з відповідача. Також згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, понесені останнім при поданні позовної заяви до суду, а саме в розмірі 2 684, 00 грн.

Outcome: approved