Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

В провадженні судді перебуває позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] працював на РУ імені Кірова, діяльність якого в послідуючому приведено у відповідність до ЗУ «Про акціонерні товариства» ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», яке ті є правонаступником ПАТ «АМКР», у шкідливих умовах праці на посаді прохідника дільниці №34 ШСУ РУ ім. Кірова ( 17.09.1997р. по 25.09.1998р.). На підставі медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини м. Кривого Рогу, акту розслідування хронічного професійного захворювання позивачу було встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба 2 ст. з синдромом периферичної полінейропатії з ліктьовими пері артрозами НФС першого ст., синдром периферичної ангіодистонії, синдром попереково-крижової радикулопатії з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим синдромом. Захворювання професійне з 1998 року. Захворювання виникло за таких обставин: 1 рік на РУ ім. Кірова та 15 років в тресті «Кривбасшахтопроходка» працював у шкідливих умовах підземного середовища за професією прохідник. Виконував роботи по бурінню шпурів в горизонтальних вертикальних виробках, при цьому постійно знаходився у контакті з віброгенеруючими механізмами (ручними та телескопічними перфораторами), коректовані значення рівня вібрації при роботі складає 113-120 дБ, при ГДР- 112 дБ. Причинами виникнення професійного захворювання слугували: тривала робота; безпосередній контакт з буровою технікою; недосконалість ручних та телескопічних перфораторів; низька ефективність засобів індивідуального захисту від вібрації та шуму. Позивач вважає, що РУ ім.. Кірова, правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не створило безпечних і нешкідливих умов праці, не виконувало передбачені законом і нормативними актами норми охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не приймало заходів для облегшення або зменшення впливу шкідливих факторів на робочих місцях, що призвело до завдання [PERSON] моральної шкоди. Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач став інвалідом, не має змоги вести звичайне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується. Позивач постійно відчуває біль та обмеження рухів у шийному та поперековому відділах хребта, плечових, ліктьових і колінних суглобах, іррадіацію болю в руки і ноги, утруднення ходи, задишку при фізичних навантаженнях, оніміння кінцівок. Позивач відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, поганий сон та фоні сильних больових відчуттів. Позивач оцінює свої моральні страждання в 71\~000,00 (сімдесят одну) тисячу гривень. На підставі вищевикладеного просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь [PERSON] за спричинену моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві грошові кошти в сумі 71\~000,00 гривень без урахування утримання з цієї суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору, судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 13.11.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу надано строк для надання відзиву. 21 листопада 2024 року від представника відповідача О. Ботвінко надійшов відзив на позовну заяву,згідно якого просить в задоволенні позовної заяви про відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що причиною виникнення професійного захворювання є не лише робота у період 1 року на РУ ім.. Кірова, а і робота 15 років та тресті «Кривбасшахтопроходка», при цьому загальний стаж роботи позивача за професією в умовах впливу шкідливих факторів становить 16 років. Враховуючи зазначене, заявлений позивачем розмір моральної шкоди в розмірі 71 000,00 гривень має бути визначений пропорційно від відпрацьованого часу позивача в умовах впливу шкідливих факторів. Усього в умовах впливу шкідливих факторів на декількох підприємствах відпрацьовано 16 років, з них на РУ ім. Кірова 1 рік, що становить лише 6,5% від усього відпрацьованого часу в умовах шкідливих факторів. Відповідно розмір шкоди з боку ПАТ «АМКР» має становити не більше ніж 4437,50 гривень. Крім того, представник відповідача зазначає, що не доведено факт правонаступництва між дільницею № [NUMBER] ШСУ ім. Кірова та ПАТ «АМКР». Станом на 20.11.2024 року відсутні судові рішення, в яких встановлено факт правонаступництва між ПАТ «АСМК» та дільницею № [NUMBER] ШСУ РУ ім.. Кірова. Після передачі 19.04.2001 оку об`єктів та певних виробничих потужностей Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» на баланс відповідача не відбулося правонаступництва, а позивач на момент виникнення хронічного професійного захворювання в 1998 році перебував в трудових відносинах саме з дільницею № [NUMBER] ШС РУ ім.. Кірова, а не шахтою ім. Артема №1. Представник відповідача вважає, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є неналежним відповідачем у цій справі та не може нести відповідальність перед позивачем за шкоду, заподіяну йому внаслідок хронічного професійного захворювання, що виникло під час виконання трудових обов`язків на шахті ім. Артема ДП «Рудоуправління імені Кірова», на якій останній працював, оскільки ПАТ «АМКР» не є її правонаступником. До відзиву долучено копію наказу державного комітету промислової політики України №15 від 19.01.2001 року, згідно якого затверджено перелік об`єктів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», додаток один, якого вбачається перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ «ім. Кірова», що підлягають передачі на баланс КДГМ Криворіжсталь». Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на РУ імені Кірова з 1997 року по 1998 року, що підтверджується копією трудової книжки від 14.08.1970 року (а.с. 16-18). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання № 38/12 від 25 січня 1999 року проведено розслідування випадку професійного захворювання [PERSON] . Згідно висновку захворювання виникло в результаті роботи в шкідливих умовах на РУ ім. Кірова і тресті «Кривбасшахтопроходка». У позивача було виявлено професійне захворювання, а саме: вібраційна хвороба другої стадії, радикулопатія попереково-крижова. Ступінь втрати працездатності 30% ( а.с. 8-10). Згідно довідки №01 1456 від 03.11.2004 року ступінь втрати працездатності [PERSON] становить 40% (а.с. 11). Згідно довідки серії МСЕ-ДНА-01 №412565 [PERSON] встановлено третя група інвалідності з 01 листопада 2004 року безстроково (а.с. 12). Згідно виписок з історії хвороби [PERSON] встановлено діагноз вібраційна хвороба 1-2 ступеню з вегето-сенсорню полінейропатією, вираженим периферичним ангіодистонічним синдромом, частими акроангіоспазмами і зовнішнім епікондилезом плеч. Захворювання професійне. Має скарги на болі в руках, їх оніміння, біліють пальці на холоді, болі в поясниці, затруднена ходьба (а.с. 13-15). За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце (ст. 58 Конституції України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Події, які породили цивільне право [PERSON] на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з указаним позовом, мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року. Згідно зі ст.ст.440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. При цьому, відповідно до ст. 441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно зі ст. 450 ЦК УРСР, організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 1,3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Також, у відповідності до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності згідно ст. 83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються. Дана норма також регламентується п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди). У постановах Верховного суду України від 16 травня 2012 року у справі № 6-27цс12, від 24 грудня 2014 року у справі № 6-188цс14, від 18 березня 2015 року у справі № 6-24цс15 викладено правову позицію, згідно з якою правила відшкодування шкоди, в тому числі моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, визначаються днем первинного встановлення МСЕК стійкої втрати працездатності. З огляду на викладене при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди [PERSON] суд застосовує законодавство, яке діяло станом на день первинного встановлення МСЕК стійкої втрати працездатності позивачу. Такі правові висновки викладено і в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц; від 5 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Суд не бере до уваги доводи зазначені у відзиві, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником «Шахта №1 ім. Артема Рудоуправління імені Кірова» на якому працював позивач, оскільки вже неодноразово Верховним Судом (справа 210/1982/20, 210/5663/20) встановлено факт правонаступництва ПАТ «АМКР» шахти ім. Кірова та шахти ім. Артема ДП «Рудоуправління ім. Кірова». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв`язку. Доводи відповідача про недоведеність позивачем факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Між спричиненою моральною шкодою та отриманням професійного захворювання позивача, яке пов`язане із тяжкою роботою на підприємстві відповідача, вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. \~ \~ \~ \~ В матеріалах справи міститься повідомлення про те, що позивач працюючи в шкідливих умовах отримав професійне захворювання Суд бере до уваги доводи представника відповідача про те, що причиною виникнення професійного захворювання є не лише робота у період 1 року на РУ ім. Кірова, а й робота протягом 15 років на тресті «Кривбасшахтопроходка та враховує зазначений факт при визначенні розміру відшкодування позивачу моральної шкоди. Оскільки в письмових матеріалах справи всі перелічені умови знайшли своє відображення, оскільки позивач отримав професійне захворювання безпосередньо через виконання трудових обов`язків, тобто підприємство належним чином не забезпечило безпечних умов праці, суд погоджується з необхідністю грошового відшкодування, пов`язаного зі спричиненням моральної шкоди. Ураховуючи, що працюючи на підприємстві, правонаступником якого є відповідач у шкідливих умовах праці позивачу було встановлено первинно втрату професійної працездатності в розмірі 30% з 1999 року, 03.11.2004 року повторно була встановлена втрата працездатності в розмірі 40% та третя група інвалідності безстроково, суд приходить до висновку що саме на ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" покладається обов`язок відшкодувати позивачу моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я на виробництві, правові підстави для стягнення якої визначені статтею 440-1 ЦК УРСР. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Так, Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №38/2 від 25.01.1999 року підтверджено факт отримання професійного захворювання позивачем саме при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача. При цьому, чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, наявність фізичного болю, що викликають складність при звичайних життєвих умовах підтверджуються письмовими матеріалами справи. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки, що в свою чергу призвело до моральних страждань. Тому, при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути на його користь з відповідача 71\~000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Відповідно до ч. 1ст. 133\~ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи належать витрати на судовий збір. З огляду, на суму стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.. Відповідно до ст.141\~ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням положення, п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,0 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року. На підставі викладеного,

Outcome: approved