Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми витрат сплаченого відшкодування у розмірі 131550,00 грн та судових витрат у розмірі 3028,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.09.2020 на автодорозі Чугуїв-Мілове з вини [PERSON] , який керував транспортним засобом «ГАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , скоєна дорожньо-транспортна пригода. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 10.11.2020. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована. Власник пошкодженого автомобіля [PERSON] , з метою отримання відшкодування, звернувся до МТСБУ із відповідною заявою. Згідно звіту автотоварознавчого дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «КІА», д.н.з. [NUMBER] , склала 567293,08 грн. На підставі наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі 130000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 326627 від 14.01.2021. Крім того, позивачем понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди в розмірі 1550,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 689343 від 27.01.2021. Загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав 131550,00 грн. Оскільки МТСБУ, на підставі положень\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснило регламентну виплату за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то позивач вимушений звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою від 03.06.2024 відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Представник позивача Попов В.Є. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду за допомогою підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС надіслав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, а справу розглянути за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи, згідно із ст.128 ЦПК України, повідомлявся своєчасно та належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи, відзив із зазначенням заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надав, заяв про розгляд справи в його відсутності не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що 16.09.2020 з вини [PERSON] , який керував транспортним засобом «ГАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , в Чугуївському районі на 14 км автодороги Чугуїв-Мілове, скоєна дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого автомобіль «КІА», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] отримав механічні пошкодження. Вина відповідача у скоєнні вказаної ДТП підтверджується постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 10.11.2020 (а.с.8-9). Згідно ч. 4 ст.\~82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, факт вини [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 16.09.2020 є встановленим і доказуванню не підлягає. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV\~(далі Закон № 1961-IV), регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно п. 21.1\~ст. 21 Закону № 1961-IV, з урахуванням положень п. 21.3 цієї статті, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБ України уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Судом встановлено, що на дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] не була застрахована. Згідно п. 39.1\~ст. 39 Закону № 1961-IV, МТСБ України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБ України є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно пп. а) п. 41.1.\~ст. 41 Закону № 1961-IV, МТСБ України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим\~Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7\~ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно\~ст. 29 Закону № 1961-IV, у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно п. 36.2\~ст. 36 Закону № 1961-IV, страховик (МТСБ України) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у\~статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Матеріалами справи встановлено, що власник пошкодженого автомобіля «КІА», державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою про здійснення відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталась 16.09.2020 (а.с.13). Згідно звіту автотоварознавчого дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «КІА», д.н.з. [NUMBER] , склала 567293,08 грн (а.с.17-21). На підставі наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі 130000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 326627 від 14.01.2021 (46-48). Крім того, позивачем понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди в розмірі 1550,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 689343 від 27.01.2021 (а.с.49). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що діями [PERSON] , що виразилися у вчиненні з його вини ДТП, яка мала місце 16.09.2020, було завдано МТСБ України матеріальну шкоду в загальному розмірі 131550,00 грн. Згідно ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1\~ст. 1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Частиною 2\~ст. 38 Закону № 1961-IV\~передбачено, що МТСБ України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. За встановлених обставин справи, суд вважає, що оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована, то відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати, в порядку регресу, на користь позивача завдану матеріальну шкоду в загальному розмірі 131550,00 грн. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1\~ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. При зазначених обставинах, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і\~закон, що їх регулює, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved