Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

13 лютого 2024 року з Деснянського районного суду м. Чернігова, в порядку ст.ст. 31, 32 ЦПК України, до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла вказана цивільна справа. Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО» (далі ТОВ «ФК «РІАЛЬТО») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04 березня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінанс Інновація» (далі ТОВ «ФК «Фінанс Інновація») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 210304-32031-4, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000 грн., строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку, емітовану АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір був підписаний відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора 928253 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та/або https://monetka.ua/. 17 червня 2021 року ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» було укладено договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р-М-З, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» набуло права вимоги за кредитним договором № 210304-32031-4 від 04 березня 2021 року. Посилаючись на те, що відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, в зв`язку з чим станом на 08 січня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 14795 грн. 86 коп., з яких: заборгованість за кредитом 6000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 04 березня 2021 року по 03 квітня 2021 року 3582 грн.; заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожен день прострочення за період з 04 квітня 2021 року по 01 серпня 2021 року, відповідно до ч. 2 ст.\~625\~ЦК України 5213 грн. 86 коп., позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 14795 грн. 86 коп. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000 грн. Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 лютого 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження та призначене судове засідання для розгляду справи по суті. 19 березня 2024 року до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Костюк Я.Р. надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилаючись на те, що відповідач не укладав зазначений вище кредитний договір, оскільки договір не містить відомостей про його підписання самим кредитором, крім того, ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» не має права надавати окремі фінансові послуги, оскільки, ліцензії ТОВ були анульовані 21 серпня 2023 року та 11 липня 2023 року. Крім того, представник відповідача зазначила про необґрунтованість розміру правої допомоги, яку просить стягнути позивач та в задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі. 01 квітня 2024 року від представника позивача Руденко К.В. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та витребування доказів, що містяться в клопотанні яке подавалося разом з позовною заявою, а саме представник просив витребувати в АТ КБ «ПРИВАТБАНК»: - інформацію чи було емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) платіжну картку № [NUMBER] ; - надати виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної карти № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 04 березня по 09 березня 2021 року з відображенням часу зарахування коштів; - інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 04 березня по 09 березня 2021 року; - інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). При цьому представник позивача посилався, що листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 05 січня 2024 року № 20.1.0.0.0/7-240104/33118 банком було відмовлено в наданні запитуваної вище інформації на адвокатський запит. 11 квітня 2024 року представник позивача Руденко К.В. надіслав до суду заяву про зупинення розгляду справи на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, до набрання законної сили рішенням у справі № 750/18267/23, що розглядається Деснянським районним судом м. Чернігова (а.с. 108). 10 червня 2024 року представник відповідача [PERSON] адвокат Костюк І.В. до суду направив заперечення на клопотання про витребування доказів, в якому просив відмовити у витребуванні доказів (а.с. 127). 06 серпня 2024 року представник позивача Руденко К.В. надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та про залишення вказаної вище заяви про зупинення провадження у справі без розгляду, оскільки рішення у справі № 750/18267/23, що розглядається Деснянським районним судом м. Чернігова набрало законної сили 10 квітня 2024 року, а також просив розглянути та задовольнити подане ним клопотання про витребування доказів (а.с. 142). Ухвалою суду від 11 вересня 2024 року клопотання представника позивача Руденка К.В. про витребування доказів було задоволено та витребувано в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначену вище інформацію. 02 грудня 2024 року до суду надійшла відповідь на ухвалу суду від 11 вересня 2024 року Учасники справи, будучі належним чином повідомленими про дату, час та місце її розгляду, в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав до суду клопотання про проведення розгляду справи без його участі, в якому крім того, зазначив, що просить прийняти до уваги витребувані докази належності платіжної картки відповідачу та отримання ним суми кредиту. Представник відповідача адвокат Костюк І.В. надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також просив відмовити в задоволенні позову, з підстав зазначених у відзиві та запереченнях. Відповідач будучі належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомив. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 04 березня 2021року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та [PERSON] укладено договір № 210304-32031-4, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000 грн., строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку, емітовану АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, що підтверджується довідкою ТОВ «ДЕВЕЛОПМЕНТ ІННОВЕЙШИНС» вих. № 67845 від 08 січня 2024 року (зв. бік а.с. 11, 12-13, 16). Отже, з матеріалів справи вбачається, що договір був вчинений в електронній формі, тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно з п. 5 ч. 1 ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81\~ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~82\~ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За змістом частин 1-3 ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною 4 ст.\~263\~ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З урахуванням наведеного, а саме, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківський рахунок (картку), яка відповідачу не належить, суд дійшов висновку про доведеність факту його укладання. Таке ґрунтується на правових висновках, викладених Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22). 17 червня 2021 року ТОВ «ФК «Фінанс інновація» та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» уклали договір відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М/-З, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» набуло права вимоги за кредитним договором № 210304-32031-4 від 04 березня 2021 року (а.с. 34-36). Згідно з витягом з Акту приймання-передачі прав №1 від 17 червня 2021 року до зазначеного вище договору відступлення права вимоги, позивачу було відступлене право вимоги до відповідача [PERSON] , розмір загальної заборгованості відповідача, яка становить 25332 грн., з яких: 6000 грн. заборгованість за кредитом, 19332 грн. заборгованість за нарахованими процентами (а.с 37). З розрахунку заборгованості по договору № 210304-32031-4 від 04 березня 2021 року вбачається, що станом на 08 січня 2024 року заборгованість за вказаним договором становить 14095 грн. 86 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 6000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 04 березня 2021 року по 03 квітня 2021 року 3582 грн.; заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожен день прострочення за період з 04 квітня 2021 року по 01 серпня 2021 року відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 4513 грн. 86 коп. (а.с. 14). Разом з тим, представник позивача посилається на те, що ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» як фінансовою установою, яка має відповідне свідоцтво фінансової установи було здійснено подальше нарахування платежів за вказаним вище кредитним договором та станом на 08 січня 2024 року заборгованість становить 14795 грн. 86 коп. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.\~638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. 1 ст.\~633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст.\~634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст.\~1054\~ЦК України закріплено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом ст.\~1056-1\~ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно\~зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та вимог\~ЦК України. Частиною 2\~статті 625 ЦК України\~визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного суду в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (№ 14-10цс18) вказувала, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Слід зазначити, що вказані проценти є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнових прав та інтересів, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Відсотки, передбачені\~статтею 625 ЦК, за своєю природою є відшкодуванням кредиторові понесених втрат за несвоєчасне повернення коштів, а отже відрізняються від відсотків, що підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні відсотків від простроченої суми, включаючи нараховані відсотки за користування грошовими коштами, встановленими договором. Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо відсутності доказів укладення договору відповідачем та переказу йому коштів з огляду на наявність в матеріалах справи повідомлення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про те, що на ім`я [PERSON] в банку було емітовано картку № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ) та з доданої до повідомлення виписки до рахунку № [NUMBER] , що відкритий на ім`я [PERSON] вбачається, що 04 березня 2021 року на неї було зараховано грошові кошти в сумі 6000 грн.(а.с. 179-182). Дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним в ній доказам, враховуючи те, що зобов`язання відповідачем за кредитним договором від 04 березня 2021року, укладеним між ним та ТОВ «ФК «Фінанс Інновація», у повному обсязі не виконано, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 3028 грн., що підтверджується відповідною платіжною інструкцією (а.с. 1). Крім того, представником позивача заявлені витрати на правову допомогу у розмір 9000 грн. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Так, представником позивача заявлено до відшкодування судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн. З матеріалів справи вбачається, що 02 червня 2022 року між ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» та фізичною-особою підприємцем [PERSON] укладено договір № 02/06/2022 про надання юридичних послуг (а.с. 39-40). При цьому, згідно з витягом з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 183 до договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02 червня 2022 року, зазначені надані послуги, а саме: підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] та клопотання про витребування доказів 8000 грн.; складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику [PERSON] 1000 грн.; (а.с. зв. бік 43). 08 грудня 2023 року відповідно до платіжної інструкції № 977 ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» здійснило оплату наданих юридичних послуг по договору № 02/06/2022 згідно акту № 183 від 07 грудня 2023 року (а.с. 44). З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що адвокатом було підготовлено та подано: позовна заява з доданими до неї копіями доказів та клопотання про витребування доказів. Крім того, адвокат Руденко К.В. брав участь у одному судовому засіданні. При цьому, суд враховує, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру тощо. З урахуванням викладеного, а також принципу співмірності і розумності судових витрат, категорії справи, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу в розмірі 9000 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 3028 грн. судового збору та 9000 грн. витрати на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved