Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

13 серпня 2024 року до Рівненського міського суду Рівненської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі - позивач) із позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договорами позики та кредитним договором. 19 вересня 2024 року відповідно до ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 27 серпня 2024 року вказану позовну заяву надіслано до Рівненського районного суду Рівненської області за підсудністю. Короткий зміст заяв по суті справи. У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором № 889710 від 26 грудня 2022 року в розмірі 14821,85 грн., з яких: 8412,26 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 6409,59 грн - сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором № 06534-02/2023 в розмірі 3812,87 грн., з яких: 1300,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2512,87 грн - сума заборгованості за відсотками, а всього стягнути заборгованість за договорами у загальному розмірі 18634,72 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 26 грудня 2022 року між ТОВ "Слон Кредит" та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 889710, право вимоги за яким перейшло до ТОВ "ФК "ЄАПБ" відповідно до договору факторингу №2401-24 від 24 січня 2024 року згідно реєстру боржників від 24.01.2024 року в сумі 14821,85 грн., з яких: 8412,26 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 6409,59 грн - сума заборгованості за відсотками. У позовній заяві позивач також стверджує, що 21 лютого 2023 року між ТОВ "Аванс Кредит" та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 06534-02/2023, право вимоги за яким перейшло до ТОВ "ФК "ЄАПБ" на підставі договору факторингу №1062023 від 01 червня 2023 року, укладеного між ТОВ "Аванс Кредит" та ТОВ "ФК "Інвеструм" та договору факторингу № 27122023-1 від 27 грудня 2023 року, укладеного між ТОВ "ФК "Інвеструм" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" згідно реєстру боржників від 27.12.2023 року в сумі 3812,87 грн., з яких: 1300,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2512,87 грн - сума заборгованості за відсотками. Оскільки відповідач не виконав умови зазначених кредитних договорів та не повернув первісним кредиторам надані йому кредити в строки, передбачені вищевказаними договорами, а також не сплатив заборгованість новому кредитору після відступлення йому прав грошової вимоги, позивач просить стягнути вказану заборгованість на загальну суму 18634,72 грн у судовому порядку. 04 листопада 2024 року відповідач через свого представника, адвоката Зачепіло З.Я., подав до Рівненського районного суду Рівненської області відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнавав і просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач стверджує, що позивачем не доведено факту укладення між ним та первісними кредиторами кредитних договорів, погодження ними умов кредитування та надання кредитів саме у наданих суду редакціях договорів, оскільки саме тільки зазначення в кредитному договорі його персональних даних не підтверджує проходження ним верифікації та ідентифікації згідно вимог ЗУ "Про електронну комерцію", ЗУ "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Крім того відповідач зазначає, що позивачем не надано належних розрахунків заборгованості за кредитними договорами, з яких можна було б зрозуміти механізм утворення такої заборгованості та перевірити правильність розрахунків, хоча саме на позивачу лежить обов`язок доказування вказаних обставин. Зокрема позивачем не долучено первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та його часткового погашення, тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, зазначений в розрахунках є правильним. Надані позивачем розрахунки заборгованості підготовлені попередніми кредиторами є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків і не є правовою підставою для стягнення таких сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру суми непогашеного кредиту. Додатково відповідач зазначає, що позивачем не надсилалися досудові вимоги про необхідність сплати простроченої заборгованості. 12 листопада 2024 року через систему "Електронний суд" позивач подав відповідь на відзив, в якому вважав заперечення відповідача, зазначені ним у відзиві на позовну заяву безпідставними та необґрунтованими і просив задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Додатково зазначав, що первісні кредитори погодили з відповідачем розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договору в електронній формі на погоджених умовах шляхом підписання кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. З цього слідує, що не спростування відповідачем презумпції правомірності кредитних договорів всі права набуті сторонами правочину повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення кредитного договору підлягають виконанню. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 30 вересня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене провадження у даній справі, призначено судове засідання з участю сторін на 09:20 год. 05 листопада 2024 року. У зв`язку з відпусткою судді 05 листопада 2024 року розгляд справи відкладено на 30 грудня 2024 року о 11:10 год. 04 грудня 2024 року відповідач був додатково повідомлений про призначення розгляду справи № 569/14900/24 через сайт Рівненського районного суду Рівненської області у вигляді: "Оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме", де вказано, що судове засідання призначене на 11 год. 10 хв. 30 грудня 2024 року. У судове засідання 30 грудня 2024 року сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час розгляду справи. У позовній заяві та відповіді на відзив представник ТОВ "ФК "ЄАПБ" просив провести судове засідання за його відсутності, не заперечував проти ухвалення судом рішення за відсутності відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Разом із відзивом на позовну заяву подав до суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити у його відсутності, підтримав заперечення стосовно позовних вимог, зазначені у відзиві та просив відмовити у задоволенні позову. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 26 грудня 2022 року між ТОВ "Слон Кредит" та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 889710 за яким товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума Кредиту складає 13750,00 грн, строк кредиту 365 днів, процентна ставка 25% в день протягом першого дня користування кредитом та 100% річних з другого дня користування кредитом і до кінця строку кредитування. (п.1.3-1.5 Договору). Кошти кредиту надаються товариством у безготівкові формі шляхом їх перерахуванняу розмірі 11000,00 грн. на поточний рахунок споживача № [NUMBER] в АТ "Таскомбанк" через транзитний рахунок [NUMBER] в АТ "Таскомбанк", а також у розмірі2750,00 грн. на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом (п.2.1 Договору). 24 січня 2024 року ТОВ "ФК "ЄАПБ" (фактор) та ТОВ "Слон Кредит" (клієнт) уклали договір факторингу № 2401-24, за яким фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом та плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. За змістом акту прийому-передачі реєстру боржників від 24 січня 2024 року за договором факторингу №2401-24 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 1186. Як вбачається з витягу з реєстру боржників до договору факторингу №2401-24 від 24 січня 2024 року, загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором №889710 становить 14821,85 грн., з яких: 8412,26 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 6409,59 грн - сума заборгованості за відсотками. 21 лютого 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Аванс Кредит" та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту № 06534-02/2023, за яким товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 1300,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 25 днів, тобто до 17.03.2023 року. Процентна ставка 638,75% річних від суми кредиту в розрахунку 1,75% на добу (п.1.1.-1.3 Договору). 01 червня 2023 року між ТОВ "Аванс Кредит" та ТОВ "ФК "Інвеструм" укладено договір факторингу № 1062023, копія якого наявна в матеріалах справи. 27 грудня 2023 року ТОВ "ФК "ЄАПБ" (фактор) та ТОВ "ФК "Інвеструм" (клієнт) уклали договір факторингу № 27122023-1, за яким фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. За змістом акту прийому-передачі реєстру боржників від 27 грудня 2023 року за договором факторингу №27122023-1 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 7631. Як вбачається з витягу з реєстру боржників до договору факторингу №27122023-1 від 27 грудня 2023 року, загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 06534-02/2023 становить 3812,87 грн., з яких: 1300,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2512,87 грн - сума заборгованості за відсотками. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст.11 ЦК України, зокрема з договорів. Ч.1 ст.509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Ч.1 ст.610 ЦК України, визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справа та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України). Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі - Закон №675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У ст.3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону № 675-VIII). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч.5 ст.11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 Закону № 675-VIII). Згідно з ч.8 ст.11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч.12 ст.1 Закону № 675-VIII. Статтю 12 вказаного Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст. Закону України "Про електронну комерцію"). Підстави заміни кредитора у зобов`язанні визначені ст.512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч.3 ст.512 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ст.ст.1077-1078 ЦК України). Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що матеріали даної справи не містять належних доказів укладення кредитного договору № 889710, оскільки позивачем не надано жодних доказів перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача, а кредит вважається наданим саме з моменту зарахування таких коштів. У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 зазначено, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. Однак, позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу були перераховані грошові кошти, на умовах, зазначених у кредитному договорі. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту та користування ним, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Наданий розрахунок є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 року у справі №910/1580/18; від 23.09.2019 року у справі №910/10254/18. Самі по собі витяги з реєстру боржників до договорів факторингу та розрахунки заборгованості, складені позивачем, не є належним та достатнім доказом отримання відповідачем кредиту та наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Посилання позивача у відповіді на відзив на відсутність у нього виписок з банківських рахунків відповідача чи первісних кредиторів у зв`язку з тим, що за договорами факторингу такі первинні бухгалтерські документи не передавалися, не може слугувати на увагу, оскільки позивач в разі неможливості надання окремих доказів міг заявити клопотання про витребування таких доказів, однак він таким правом не скористався. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин 1, 5-6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У зв`язку з тим, що укладення договору про надання споживчого кредиту № 889710 від 26 грудня 2022 року є недоведеним, у суду відсутні підстави вважати, що заборгованість за цим договором була передана позивачу Товариством з обмеженою відповідальністю "Слон Кредит" за договором факторингу № 2401-24 від 24 січня 2024 року, а тому у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за таким договором необхідно відмовити. Щодо стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 06534-02/2023 від 21 лютого 2023, то суд виходить із аналогічних мотивів, а також ставить під сумнів доведеність факту переходу прав вимоги до відповідача на підставі договорів факторингу. Так позивач зазначає, що 01 червня 2023 року між ТОВ "Аванс Кредит" та ТОВ "ФК "Інвеструм" укладено договір факторингу № 1062023, копію якого він долучив до позовної заяви, попри це позивачем не долучено акту прийому-передачі реєстру боржників за таким договором, а також витягу з реєстру боржників, де б було вказано про передачу прав вимоги саме за кредитним договором № 06534-02/2023, що укладений між ТОВ "Аванс Кредит" та [PERSON] . Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі №911/3185/20). Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. За таких обставин позивачем ТОВ "ФК "ЄАПБ" належним чином не надано доказів відступлення ТОВ "Аванс Кредит" прав вимоги за кредитним договором на користь ТОВ "ФК "Інвеструм" на підставі договору факторингу, а відтак і набуття ним в подальшому таких прав вимоги. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно зі\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, оскільки суд прийшов до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed