Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно державного акту на право власності на землю від 03.10.1995 року на підставі рішення Івановецької сільської ради від 30.11.1993 року земельна ділянка передана у приватну власність [PERSON] .. [INFO] [PERSON] помер, спадкоємцями першої черги після його смерті були його дружина [PERSON] та син [PERSON] .. [INFO] [PERSON] померла, єдиним спадкоємцем першої черги після її смерті був її син [PERSON] , який прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований та проживав на день смерті разом з матір`ю. [INFO] [PERSON] помер, до складу спадкового майна, що залишилось після його смерті увійшла земельна ділянка, що розташована в Івановецькій сільській раді площею 0,05 га, яку він отримав у спадок за своїми батьками. Однак, за свого життя він право власності на дане майно не оформив. [PERSON] є сином померлого спадкодавця [PERSON] та прийняв спадщину за батьком, оскільки був зареєстрований та проживав разом з батьком на момент його смерті. Також спадщину за своїм батьком, [PERSON] , прийняла його донька [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), яка прийняла спадщину звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою. Разом з тим, на день смерті [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з ним були зареєстровані йог осин [PERSON] та його дружина [PERSON] , однак вона з 2018 року та на момент смерті свого чоловіка не проживала з ним за однією адресою. Враховуючи вищевикадене, позивачі просять суд визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,05 га, розташовану на території Івановецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.07.2024 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.10.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачі в судове засідання не з`явилися, представник позивачів подала до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання з розгляду даної справи не з`явилася повторно, хоча про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. У зв`язку із неявкою відповідача, яка була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, то зі згоди позивачів суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд констатує наступне. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 03.10.1995 року на підставі рішення Івановецької сільської ради від 30.11.1993 року земельна ділянка площею 0,05 га, яка розташована на території Івановецької сільської ради, передана у приватну власність [PERSON] (а.с.10). [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане повторно 06.02.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області (а.с.11). [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.03.1958 року (а.с.9). [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане повторно 06.02.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області (а.с.12). Згідно довідки №б/н від 08.07.2024 року, виданої головою правління ОСББ «Окружна,18», вбачається, що на момент смерті [INFO] - [PERSON] , який був зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS] на момент смерті за вище вказаною адресою були зареєстровані та проживали: померлий [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.13). Згідно довідки №б/н від 08.07.2024 року, виданої головою правління ОСББ «Окружна,18», вбачається, що на момент смерті [INFO] - [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS] на момент смерті за вище вказаною адресою були зареєстровані та проживали: померла [PERSON] , [PERSON] (а.с.14). [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 12.10.2023 року (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 01.12.2017 року, актовий запис №869 (а.с.16). Згідно з листа відділу Мукачівської міської ради «Центр надання адміністративних послуг» № 417/01-32/1144/42-24 від 24.01.2024 року [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , з ним на день смерті були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Відповідно до довідки №12 від 13.05.2024 року виданої головою правління ОСББ «Окружна,18», вбачається, що [PERSON] фактично не проживає за адресою [ADDRESS] з 2018 року (а.с.18-19). Як убачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №77678833 від 17.07.2024, за параметрами пошуку " [PERSON] , дата смерті: [INFO] " інформація відсутня (а.с.22). Як убачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №77678783 від 17.07.2024, за параметрами пошуку " [PERSON] , дата смерті: [INFO] " інформація відсутня (а.с.23). Спадкова справа до майна померлого [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , заведена приватним нотаріусом Машіка О.М. Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області, 19.02.2024 року за №08/2024, що підтверджує витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №75877447 від 19.02.2024 року (а.с.20). Згідно листа приватного нотаріуса Машіка О.М. Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області №68/02/014 від 09.07.2024 року, вбачається, що 19.02.2024 року [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (а.с.21). [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.07.1982 року (а.с.8). [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , внаслідок якого змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », згідно свідоцтва про одруження від 04.11.2004 року (а.с.7). [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане повторно 03.12.1996 року (а.с.4). Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,0500 га від 08.07.2024 року, що є у власності [PERSON] , за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, Івановецька сільська рада становить 32000 грн. (а.с.24). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від і прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною першою статті 1258 ЦІК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частина 1 ст. 1225 ЦК України визначає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, а відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі №355/832/17 (провадження №61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі №569/15147/17 (провадження №61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі №191/1808/19 (провадження №61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі №204/2707/19 (провадження №61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі №937/10434/19 (провадження №61-3620св21). Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №569/15147/17 (провадження №61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦІК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. З урахуванням п. 1 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є його визнання. Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). На підставі зазначеного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позивачі мають право на спадщину, яка належить їм після смерті батька [PERSON] , а тому позов підлягає задоволенню, оскільки в протилежному випадку позивачі будуть позбавлені спадщини.

Outcome: approved