Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

21 листопада 2024 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначено, що між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований 18 серпня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 138. Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у позивача з відповідачем не склалось, сторони втратили почуття любові та взаємної поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони більше двох років не ведуть спільного господарства, проживають окремо, а подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Враховуючи наведене, позивач просить: розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем; після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище - « [PERSON] ». Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 22 листопада 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилась, натомість в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований 18 серпня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 138, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого 18 серпня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області. Від шлюбних відносин сторони мають спільних неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданого 26 липня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, серії [NUMBER] , виданого 18 липня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області, серії [NUMBER] виданого 02 лютого 2016 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області. Сімейне життя позивача з відповідачем не склалось, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Відповідно до статті 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім`я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя їхнього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб необхідно розірвати. Крім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позицію позивача, після розірвання шлюбу, у відповідності до вимог статті 113 Сімейного кодексу України, залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. З звернення до суду з позовною заявою, у відповідності до вимог ЗУ «Про судовий збір», позивачем були понесені витрати з оплати судового збору в сумі 1211,20 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у відповідності до ст. 141 КПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved