Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

Позивач в особі АТ "Універсал банк" у липні 2024 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] 03.10.2018 року був укладений договір про надання банківських послуг відповідно до анкети - заяви до Договору про надання банківських послуг позичальника за проектом «monobanк», за умовами якого [PERSON] отримав кредит на споживчі потреби у вигляді встановленого кредитного ліміту 60 000 грн. 00 коп. на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка зі сплатою (відсотків) річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, що відповідає дії платіжної картки, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. Так, положеннями анкети - заяви визначено, що анкета - заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету - заяву, відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку зазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. Позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 30.07.2024 року загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 106 138 грн. 03 коп., яка складається з наступних складових: заборгованість по тілу кредиту - 106 138 грн. 03 коп. В судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог, просив їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов`язань за кредитним договором та його умов. АТ "Універсал банк" подано 07.01.2025 року відповідь на відзив [PERSON] , у якій позивач виклав свою позицію щодо незгоди із проведеним відповідачем розрахунком заборгованості за кредитним договором, вважаючи його невірним, таким, що не відповідає умовам укладеного кредитного договору, підтримавши проведений банком розрахунок заборгованості на суму 106 138 грн. 03 коп., який розрахований наступним чином: 60 000 грн. - кредитний ліміт, 46 138 грн. 03 коп. - сума овердрафту, всього - 106 138 грн. 03 коп. АТ "Універсал банк" вказує, що згідно умов договору овердтафт - (мінус) 46 138 грн. 03 коп. виник наступним чином. Якщо на разунку клієнта не вистачає власних коштів для оплати заборгованості, то заборгованість збільшується на суму заборгованості за договором по відсоткам до погашення, по неустойці. При цьому банк надає кредит згідно з договором в розмірі зазначеної заборгованості та направляє кредитні кошти на погашення вказаної в цьому пункті заборгованості, а саме відсотків за користування кредитним лімітом, неустойки за прострочені платежі згідно з тарифами, платежі розстрочки. Відповідно до п.5.20 (4.20) розділу ІІ Умов обслуговування розрахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» термін повірнення овердрафту в повному обсязі протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту. У зв`язку із тим, що відповідач лише частково здійснював операції з поповнення своєї банківської кварти, розмір яких був значно меншим за поточні витрати по картковому рахунку на власний розсуд, виникла заборгованість, й відповідач лише частково здійснював операції з поповнення своєї банківської картки, розмір яких був значно меншим за поточні витрати по картковому рахунку, на власний розсуд, внаслідок чого виникла заборгованість. Процентна ставка (поточна) - базова ставка: 3,1% в місяць (37,2% річних), процентна ставка (просторочена) збільшена ставка на місяць на суму загальної заборгованості (у випадку наявності простроченої заборгованості): 6,2% у місяць (74.4% річних). Тобто, коли у боржник сплачує щомісячеі платежі, то нараховується процентна ставка базова 3,1% в місяць (37,2% річних). Увипадку коли боржник не сплачує щомісячні платежі, тобто має вже прострочену заборгованість, тоді нараховується процентра (збільшена) відсоткова ставка на місяць на суму загальної заборгованості 6,2% у місяць (74,4% річних). Вказує, що хибною позицією відповідача є те, що сума зобов`язань обмежена сумою встановленого кредитного ліміті 60 000 грн., проте відповідач не враховує отримання ним послуг банку «Покупка частинами» на загальну суму 5 554 грн. 98 коп., оформлення 2 заяв «Розстрочка» на загальну суму 36 854 грн. 97 коп. (6 899 грн. + 29 995 грн. 97 коп. = 36 854 грн. 97 коп.). Й відповідно до інформації по картковому рахунку відповідача (руху коштів) за період 27.05.2024 року по 06.01.2025 року відповідач сплатив частинами заборгованість, поповнивши картковий рахунок на 3 500 грн. 00 коп. Відповідно до виписку про рух коштів по картці всього за весь час користування карткою відповідачем було проведено поповнень карткового рахунку на суму 216 843 грн. 98 коп., та зроблено витрат по картці на суму 322 982 грн. 01 коп. Отже, сума коштів, яка не була повернута банку становить 106 138 грн. 03 коп. (322 982 грн 01 коп. - 216 843 грн. 98 коп. = 106 138 грн. 03 коп.), що стало підставою для звернення до суду із цим позовом. Відповідач в судове засідання не з`явивився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду), розпискою (а.с.46). Відповідачем подано відзив на позов від 04.01.2025 року, у якому вказав, що не погоджується із проведеним банком розрахунком заборгованості за кредитним договором, який для нього не є зрозумілим, необгрунтованим, не заперечуючи, що укладав договір з банком на суму кредиту 60 000 грн. (а.с.47-53), вважаючи, що ним проведено поповнення карткового рахунку на суму 216 843 грн. 98 коп., що значно перевищує отриманий кредитний літім 60 000 грн., відтак боргу не має бути, а 15.01.2025 року, тобто в день розгляду справи судом, сплатив також кошти в сумі 16 750 грн. 00 коп., а тому вимоги позову в частині суми боргу 16 750 грн. 00 коп. мають бути, на його думку, закритими, у решті вимог у позові просить відмовити, про що подав заяву від 15.01.2025 року. Також, у запереченні на відповідь на відзив від 15.01.2025 року відповідач [PERSON] посилається на скрутне матеріальне становище пов`язане із хворобою матері, здійснення ним волонтерської діяльності. З поміж іншого, у день судового розгляду 15.01.2025 року відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи з підстав необхідності надання ним доказів по справі, оскільки він лише 14.01.2025 року звернувся до позивача із запитом про надання інформації про рух коштів, реальної суми заборгованості, яка існує. Вказане клопотання судом відхилено з огляду на поданий відповідачем відзив на позов 04.01.2025 року, правила надання доказів відповідачем по справі, які таким відповідачем не дотримані. Із заявою про поновлення пропущеного строку для подачі доказів відповідач до суду не звертався. Положеннями ст.178 ЦПК України визначені вимоги до відзиву, а ст..83 ЦПК України визначені правила подачі доказів по справі. Так, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч.3 ст.83 ЦПК України).. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). Наведені обставини свідчать, що сторони завчасно повідомлені про розгляд справи судом. Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, відповіді на відзив тощо, реалізованого сторонами такого права, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності сторін згідно поданої позивачем заяви. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження. Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України) Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встанволено, що сторони перебувають у договірних/зобов"язальних правовідносинах. Так, між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] 03.10.2018 року був укладений договір про надання банківських послуг відповідно до анкети - заяви до Договору про надання банківських послуг позичальника за проектом «monobanк», за умовами якого [PERSON] отримав кредит на споживчі потреби у вигляді встановленого кредитного ліміту 60 000 грн. 00 коп. на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка зі сплатою (відсотків) річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, що відповідає дії платіжної картки, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. Так, положеннями анкети - заяви визначено, що анкета - заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету - заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку зазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови (а.с.5-27, 28-30, 33-35). Відповідч не спростовує укладення кредитного договору та отримання від АТ «Універсал Банк»03.10.2018 року кредитних коштів в сумі 60 000 грн. Відповідно до умов укладеного договору він складається із анкети - заяви позичальника, Умов та Правил обслуговування рахунків фізичної особи. Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов`язаний був надати відповідачу кредит на умовах, передбачених кредитним договором. Позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджується розгорнутим розрахунком заборгованості, рухом коштів по рахунку позичальника (а.с.6-8), проте відповідач не належним чином виконує умови договору, який як позичальник зобов`язувався своєчасно сплачувати проценти на користування кредитом, дотримуватися графіку повернення кредитних коштів, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно кредитного договору, й погасити всю суму кредиту у визначений договором строк. Відповідач відповідно до умов Кредитного договору засвідчив, що всі умови кредитного договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність їх виконувати. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Як встановлено в ході судового розгляду справи відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, передбачені кредитним договором, тобто не сплачує відсотки за користування кредитними коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту, не погашає всю суму кредиту згідно вимогами Кредитного договору (а.с.6-8). Позивачем на виконання умов кредитного договору надсилалися боржнику рекомендовані листи з повідомленням про вручення щодо існуючої заборгованості й необхідністю погасити вказаний борг, проте дані повідомлення відповідачем залишено без уваги та виконання, сума боргу залишилась незмінною. Судом також встановлено, що відповідач належним чином ознайомлений зі змістом кредитного договору, що засвідчується його електронним підписом; його умови ним не спростовуються. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (частина 1 статті 1048 ЦК України). Відповідач порушив свої зобов`язання щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом. У разі порушення відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідно до ч.2 ст. 1050, ч.2 ст. 1054 ЦК України, позивач має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії, вимагати виконання інших зобов`язань за кредитним договором відповідно до ст. 1048 ЦК України. Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В абзаці 2 частини 2 ст.639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно ч. 1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Станом на 30.07.2024 року загальна заборгованість відповідача перед АТ "Універсал банк" за кредитним договором становить 106 138 грн. 03 коп., яка складається з наступних складових: заборгованість по тілу кредиту - 106 138 грн. 03 коп., яка, у свою чергу, має такі складові: 60 000 грн. - кредитний ліміт, 46 138 грн. 03 коп. - сума овердрафту, всього - 106 138 грн. 03 коп. (а.с.6-8). Відповідно до виписки про рух коштів по картці, проведеної АТ "Універсал банк", всього за весь час користування карткою відповідачем було проведено поповнень карткового рахунку на суму 216 843 грн. 98 коп., що визнається сторонами, та зроблено витрат по картці на суму 322 982 грн. 01 коп., отже сума коштів, яка не була повернута банку становить 106 138 грн. 03 коп. (322 982 грн 01 коп. - 216 843 грн. 98 коп. = 106 138 грн. 03 коп.). Згідно умов договору овердтафт - (мінус) 46 138 грн. 03 коп. виник наступним чином. Якщо на разунку клієнта не вистачає власникох коштів для оплати заборгованості, то заборгованість збільшується на суму заборгованості за договором по відсоткам до погашення, по неустойці. При цьому банк надає кредить згідно з договором в розмірі зазначеної заборгованості та направляє кредитниі кошти на погашення вказаної в цьому пункті заборгованості, а саме відсотків за користування кредитним лімітом, неустойки за прострочені платежі згідно з тарифами, платежі розстрочки. Відповідно до п.5.20 (4.20) розділу ІІ Умов обслуговування розрахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» термін повірнення овердрафту в повному обсязі протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту. У зв`язку із тим, що відповідач лише частково здійснював операції з поповнення своєї банківської кварти, розмір яких був значно меншим за поточні витрати по картковому рахунку на власний розсуд, виникла заборгованість. Відповідач лише частково здійснював операції з поповнення своєї банківської картки, розмір яких був значно меншим за поточні витрати по картковому рахунку, на власний розсуд, внаслідчок чого виникла заборгованість. Процентна ставка (поточна) - базова ставка: 3,1% в місяць (37,2% річних), процентна ставка (просторочена) збільшена ставка на місяць на суму загальної заборгованості (у випадку наявності простроченої заборгованості): 6,2% у місяць (74.4% річних). Тобто, коли у боржник сплачує щомісячеі платежі, то нараховується процентна ставка базова 3,1% в місяць (37,2% річних). Увипадку коли боржник не сплачує щомісячні платежі, тобто має вже прострочену заборгованість, тоді нараховується процентра (збільшена) відсоткова ставка на місяць на суму загальної заборгованості 6,2% у місяць (74,4% річних). АТ "Універсал банк" обгунтував хибність позиції відповідача про те, що сума зобов`язань відповідача обмежена сумою встановленого кредитного ліміті 60 000 грн., адже за умовами договору відповідач не враховує отримання ним послуг банку «Покупка частинами» на загальну суму 5 554 грн. 98 коп., оформлення 2 заяв «Розстрочка» на загальну суму 36 854 грн. 97 коп. (6 899 грн. + 29 995 грн. 97 коп. = 36 854 грн. 97 коп.). За період 27.05.2024 року по 06.01.2025 року відповідач сплатив частинами заборгованість, поповнивши картковий рахунок на 3 500 грн. 00 коп. Відповідно до виписки про рух коштів по картці всього за весь час користування карткою відповідачем було проведено поповнень карткового рахунку на суму 216 843 грн. 98 коп., та зроблено витрат по картці на суму 322 982 грн. 01 коп. Отже, сума коштів, яка не була повернута банку (борг) становить 106 138 грн. 03 коп. (322 982 грн 01 коп. - 216 843 грн. 98 коп. = 106 138 грн. 03 коп., а тому доводи відповідача про відсутність боргу, суд відхиляє, вважає таким, що не заслуговують на увагу, й спрямовані на уникнення від зобов`язальних правовідносин згідно умов кредитного договору. Умови договору погоджені позичальником, а тому він має дотримуватися принципу добросовісності, який лежить в основі доктрини venire contra factum proprium, є стандартом чесної та відкритої поведінки. Це означає повагу до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сама доктрина venire contra factum proprium базується на римській максимі non concedit venire contra factum proprium - «не можна діяти всупереч своїй попередній поведінці». Добросовісності та чесній діловій практиці суперечать дії, що не відповідають попереднім заявам або поведінці, якщо інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи позивача, які наведені у позові, відзиві на позов, відповіді на відзив, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 3 028 грн. 00 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 6, 526, 527, 530, 627, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, з урахуванням Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: approved