Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась в суд із позовом, в якому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру за адресою: [ADDRESS] , квартиру за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль СHEVROLET NUBIRA, 2004 року випуску, р.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] ; поділити спільну сумісну власність із відповідачем наступним чином: залишити у власності позивачки право власності на квартиру, за адресою: [ADDRESS] ; залишити у власності відповідача право власності на автомобіль СHEVROLET NUBIRA; визнати за позивачкою право власності на 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] ; визнати право власності за відповідачем на 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 27 серпня 2010 року, який рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 11 червня 2021 року розірвано. За час перебування у шлюбі ними була придбана квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , право власності на дану квартиру було зареєстровано за нею, квартиру за адресою: [ADDRESS] , право власності на дану квартиру було зареєстровано за відповідачем, автомобіль СHEVROLET NUBIRA, 2004 року випуску, р.н. [NUMBER] , право власності на який було зареєстровано за відповідачем. Оскільки в добровільному порядку вирішити питання про поділ спільного майна неможливо, просить поділити спільне майно подружжя, відступивши від принципі рівності часток, оскільки з позивачкою залишаються проживати малолітні діти, а відповідач не бере достотньої участі у їх матеріальному утриманні. 17.11.2023 р. позивач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за ним право особистої приватної власності на ідеальну частини квартири [ADDRESS] ; визнати спільним майном подружжя його та позивачки [PERSON] ідеальну частку квартири [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] та автомобіль СHEVROLET NUBIRA, 2004 року випуску, р.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] ; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на на ідеальних частин квартири [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] та автомобіль СHEVROLET NUBIRA; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачкою [PERSON] право власності право власності на на ідеальних частин квартири [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] , стягнути з нього в користь позивачки вартість частки автомобіля. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 27 серпня 2010 року, який рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 11 червня 2021 року розірвано. Під час шлюбу 17.01.2017 року вони з відповідачкою за спільні кошти придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] . Щодо вказаної [PERSON] у первісному позові дійсної ринкової вартості квартири [ADDRESS] , що визначена на підставі звіту про незалежну оцінку майна від 28.08.2023 року і становить 633 600 грн не заперечує, також не заперечує проти того, що автомобіль був придбаний за рахунок їх спільних коштів, а відтак є спільним майном подружжя. Проте, заперечує проти вказаної [PERSON] у первісному позові вартості вказаного автомобіля у розмірі 190 000 грн. Вказана сума є завищеною і не враховує дійсний стан цього автомобіля. Щодо №78 у будинку [ADDRESS] ,то така не була набута за спільні кошти подружжя, оскільки на її придбання були використані грошові кошти, отримані ним від продажу частки квартири [ADDRESS] , яка була набута ним в результаті приватизації задовго до одруження з відповідачкою та належала йому особисто на праві власності, що підтверджується свідоцтвом № [NUMBER] про право власності на квартиру, виданого 28.08.1998 року Виконавчим комітетом Львівської міської Ради народних депутатів. 12 червня 2017 року ним та іншими співвласниками вказана квартира була продана, що підтверджується відповідним договором. Продаж квартири був вчинений за 1 438 201 грн., з яких його частка коштів від продажу частини нерухомості становила - 359 550 грн. (1438201 : 4 =359 550, 25 грн). 14 червня 2017 року, через два дні після продажу нерухомого майна, що було його особистою власністю, він уклав договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . За квартиру він сплатив - 723 529 грн., з яких 358 550 грн. були його особистими коштами отриманими від продажу особистого майна. Фактично на придбання даної квартири були використані не лише його кошти, що були отримані в результаті продажу дошлюбного майна, а й кошти його батьків, які вони надали, щоб він міг придбати дану квартиру. Батьки були присутні при укладенні цього договору і саме тому, покупцем за договором було вказано саме його. Проте, оскільки жодних письмових доказів про те, що решта 363 979 грн були передані його батьками йому в дар він не може, відтак, не ставить питання про визнання всієї квартири його особистим майном. Натомість використання 359 550 грн., отриманих від продажу особистого майна на придбання квартири підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 12.06.2017 року, частина якої була майном, набутого ним до шлюбу, а відтак, кошти використані від його продажу, з точки зору ст.57 СК України, є його особистими коштами. Інших коштів у них на той час не було, оскільки ані він, ані відповідачка не працювали, доходів достатніх для накопичення такої суми коштів не мали. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому первісний позов заперечив, покликаючись на те, що категорично заперечує проти того, що позивачка просить суд відступити від засад рівності часток подружжя, оскільки вказані нею обставини є такими, що суперечить як фактичним обставинам справи, так і вимогами законодавства. [PERSON] не подано жодного належного та допустимого доказу того, що він не бере участь в матеріальному утриманні дітей, жодних спорів між ними з приводу утримання дітей не має. Дійсно між ними як подружжям відносини не склались, проте він, як батьком завжди справно виконував і виконує свої обов?язки. Незважаючи на те, що у нього іншого житла не має, він не претендував проживати разом з дітьми та [PERSON] у квартирі по [ADDRESS] , віддавши її для користування відповідачці з дітьми. Більше того, він не претендував і на проживання у квартирі по [ADDRESS] , яку відповідачка здає в оренду і усі отримані від цього кошти використовує на власні потреби. Більше того, він щомісяця переказує на рахунок відповідачки кошти на утримання наших дітей, проводить з дітьми час. 02 травня 2023 року, відповідачка звернулась із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей, на підставі якої 15.05.2023 року Сихівським районним судом м.Львова було видано судовий наказ, зобов?язання за яким він виконує належним чином добровільно. Також він добровільно сплачує аліменти на користь [PERSON] як на дружину до досягнення сином трирічного віку, на виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29.06.2023 року. Представник позивача в судовому засіданні, первісний позов підтримав, вимоги зустрічного позову заперечив, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, та відзиву на зустрічний позов. Просить первісний позов задоволити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав, просить врахувати усі обставини викладенні у такому. Просить в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задоволити. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідча, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов слід задоволити частково з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 60, 61 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Об`єктом спільної сумісної власності подружжя є будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Судом встановлено, що 27 серпня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] , у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів), був зареєстрований шлюб, про що складений актовий запис № 1982. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 11 червня 2021 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27 серпня 2010 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів), актовий запис № 1982. Також судом встановлено, що за час перебування у шлюбі 17 січня 2017 року, була придбана квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , право власності на дану квартиру було зареєстровано за позивачем [PERSON] , що підтверджується договором купівлі продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Моргуном О.С. Також із договору купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Моргуном О.С., вбачається, що 14.06.2017 року було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] , право власності на дану квартиру було зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Як вбачається з договору купівлі-продажу транспортного засобу 4641/2019/1720481 від 16.10.2019 року, сторонами під час шлюбу, було придбано автомобіль СHEVROLET NUBIRA, 2004 року випуску, р.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , право власності на який було зареєстровано за відповідачем, [PERSON] . Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.п.22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Як встановлено судом, відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності, спільно із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належала квартира за адресою [ADDRESS] , набута у власність внаслідок приватизації,підтверджується свідоцтвом № [NUMBER] про право власності на квартиру, виданого 28.08.1998 року Виконавчим комітетом Львівської міської Ради народних депутатів . Із договору купівлі-продажу квартири, укладеного 12.06.2017 року між продавцями - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та покупцем- [PERSON], вбачається, що квартира за адресою [ADDRESS] була відчужена за 1438201 грн. Як ствердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , вказана квартира по [ADDRESS] належала їм на праві спільної сумісної власності, після продажу кошти були поділені в рівних частках на чотирьох співласників. Відповідач [PERSON] використав вказані кошти на придбання квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу. Згідно із ч.7 цієї ж норми якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Враховуючи те, що частка у квартирі по [ADDRESS] , яка була відчужена відповідачем, набута останнім до укладення шлюбу, відтак, належала йому особисто, а тому отримані від її продажу кошти в розмірі 359 550 грн. 25 коп. (1438201 грн. / 4 співласники) належали йому особисто. Із копії договору купівлі-продажу від 14.06.2017 року вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] куплена за 723 529 грн., а її купівля мала місце через два дні після продажу відповідачем частки квартири, яка належала йому особисто. З огляду на зазначені обставини, суд приходить до висновку, у сукупності із показаннями свідків, такі свідчать про те, що спірна квартира придбана у т.ч. і за кошти, які отримані відповідачем за відчуження особисто належного йому майна. Виходячи із вартості спірної квартири на час її придбання - 723 529 грн., особисті кошти відповідача вкладені у її придбання - 359 550 грн. 25 коп., склали оплату частки квартири по [ADDRESS] , відтак, зазначена частка належить відповідачу особисто. Враховуючи відсутність належних і допустимих доказів про оплату решти особистих коштів за придбання вказаної квартири, зважаючи на те, що така придбана під час шлюбу сторін, суд приходить до висновку, що цієї спірної квартири є об`єктом права спільної власності подружжя. Окрім того, враховуючи те, що квартира [ADDRESS] та автомобіль марки «Chevrolet» модель « Nubira», 2004 р. в., р.н. [NUMBER] набута у власність за час перебування сторін у шлюбі, суд вважає, що такі теж є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Позивачем заявлено позовні вимоги про поділ майна шляхом відступу від принципу рівності, залишивши у її власності квартиру [ADDRESS] та 2/3 частки квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч.ч.2,3 ст.70 Сімейного кодексу України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Проте, позивачем, всупереч обов`язку доказування встановленого ст.ст.12,81 ЦПК України, позивачем не надано суду жодних доказів на обгрунтування наявності обставин, які були б підставою для поділу майна із відступленням від рівності часток. Зважаючи на наведене, вимоги її позову про поділ майна шляхом залишення у її власності квартиру [ADDRESS] та 2/3 частки квартири [ADDRESS] не підлягають задоволенню. Враховуючи положення ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, відсутність домовленості сторін щодо поділу майна та обставин, що б давали підставу для відступу від рівності часток, суд приходить до висновку, що частки сторін у кожному із об`єктів спільного майна є рівними. З огляду на наведене, суд вважає, що зустрічний позов підлягає до задоволення частково та спільне майно подружжя слід поділити, визнавши за [PERSON] право на частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] , частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] та частку у праві власності на автомобіль марки «Chevrolet» модель « Nubira», 2004 р. в., р.н. [NUMBER] та визнавши за [PERSON] право на частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] , частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] та частку у праві власності на автомобіль марки «Chevrolet» модель « Nubira», 2004 р. в., р.н. [NUMBER] . При цьому, суд вважає, що вимога зустрічного позову про сплату компенсації за частку автомобіля у разі його присудження відповідачу не підлягає задоволенню, з огляду на положення ч.5 ст.71 Сімейного кодексу України, відповідно до якої присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.Оскільки зазначена вимога не дотримана підстави для присудження такої компенсації відсутні. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 8 946 грн. судового збору.

Outcome: approved