Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

Від імені та в інтересах [PERSON] до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, звернулась адвокат Черевиченко Неллі Анатоліївна. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначила, що 20.10.2007 року між сторонами у справі було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1918. Від шлюбу у подружжя народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Представник зазначила, що під час перебування у шлюбі виявилось, що подружжя не має спільних інтересів, сторони не підтримують стосунків, позивач не бажає перебуває у шлюбі з відповідачем. На підставі викладеного представник позивача просить: розірвати шлюб укладений між сторонами 20.10.2007 року, актовий запис № 1918. Ухвалою Київського районного суду Одеської області від 23.09.2024 року цивільну справу про розірвання шлюбу передано на розгляд до Суворовського районного суду м. Одеси за територіальною підсудністю. Після надходження та реєстрації зазначеного позову, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, на адресу суду 14 січня 2025 року звід представника позивача адвоката Черевиченко Неллі Анатоліївни, надійшла заява про слухання справи за відсутності сторони позивача, згідно поданої заяви адвокат зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.33). Відповідач [PERSON] до суду також не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» (а.с.30-31). Крім іншого, на адресу суду 09.01.2023 року (вх. № 123) надійшла заява від [PERSON] , згідно якої останній зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить розірвати шлюб (а.с.32). З приводу даної заяви суд зазначає наступне. Виходячи зі змісту поданої заяви убачається, що заяву подано від імені відповідача, однак, не підписано належним чином, оскільки документ надійшов на електронну пошту суду. Електронне звернення не містить електронного цифрового підпису, у відповідності до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», де визначено, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч. ч. 1 - 2 ст. 6 зазначеного Закону). Накладання електронного цифрового підпису (підписування) - це операція, яка здійснюється відправником (підписувачем) документу із використанням його таємного ключа. При виконанні цієї операції на вхід відповідної програми подаються дані, які треба підписати, та таємний ключ підписувача. Програма створює із даних за допомогою таємного ключа унікальний блок даних фіксованого розміру (власне ЕЦП), який може бути справжнім тільки для цього таємного ключа та саме для цих вхідних даних. Тобто, ЕЦП - це своєрідний «цифровий відбиток таємного ключа і документа». З урахуванням викладеного судом не приймається до уваги заява про визнання позову, яка подана від імені відповідача, як така, що не підписана належним чином. Таким чином, судом встановлено, що представник позивача надала заяву про слухання справи за її відсутності, відповідач повідомлявся про час та місце слухання справи, а відтак підстав для відкладення слухання справи не встановлено. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 січня 2025 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 20 жовтня 2007 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 1918. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Свідоцтво про шлюб видане 20.10.2007 року. Серія [NUMBER] (а.с.4). Згідно копії свідоцтва про народження сторони у справі є батьками - [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Як передбачено ст. 12 Європейської Конвенції по правам людини, чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб і створювати сім`ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Нормами Сімейного Кодексу України передбачена добровільність шлюбу. Так, згідно ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З урахуванням того, що позивач на примирення не згодна, не бажає перебувати у шлюбі з відповідачем, за таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача по справі, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідач відзиву на позов або заяви про визнання позову не надав, не висловив думки щодо заявлених вимог. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя та визначення місця проживання дитини, під час розгляду справи заявлено не було. Позивачем не порушувалось питання щодо стягнення з відповідача витрат зі сплати судового збору, а тому судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved