Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити факт батьківства, а саме, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , який народився [INFO] ; внести зміни до актового запису №122 від 17.07.2003 року про народження дитини [PERSON] [INFO] , складеного Надвірнянським районним управлінням юстиції, зазначивши у відомостях про батька дитини - [PERSON] , [INFO] . Вимоги заяви мотивував тим, що біологічним батьком заявника є [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . З рідним батьком за життя у них склалися теплі стосунки, батько визнавав заявника рідним сином, однак за свого життя не встиг подати заяву про визнання його батьком заявника. Заявник також спілкується з бабусею та дідусем з боку біологічного батька [PERSON] , які визнають його своїм рідним внуком. Заявником подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій він просив заяву задовольнити. Заінтересованими особами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подано заяви про розгляд справи у їх відсутності, не заперечують щодо задоволення заяви та підтвердили, що [PERSON] , [INFO] є рідним батьком [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Згідно Свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 17.07.2003 року (а.с.6) батьками [PERSON] , [INFO] , записано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Зі змісту Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00047024046 від 17.09.2024 року (а.с.7-8) вбачається, що відомості про батька [PERSON] , [INFO] , було записано відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за заявою родичів, інших осіб абр уповноваженого представника закладу охорони здоров`я). Згідно Свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 16.09.2020 року (а.с.9) [PERSON] , [INFO] , змінив ім`я, про що 16.09.2020 року складено відповідний актовий запис №47. Прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені: [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 19.04.2023 року (а.с.14) [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 39 років. Як зазначив Заявник у поданій до суду заяві, його рідним біологічним батьком є [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . З 2002 року матір Заявника [PERSON] та [PERSON] перебували у близьких відносинах, в результаті яких у них народився син - Заявник. У шлюбі батьки не перебували. Однак з самого народження [PERSON] визнавав [PERSON] своїм сином. Коли Заявнику виповнилося 13 років, він почав проживати із батьком, бабусею та дідусем у м. Надвірна за однією адресою. Заявник стверджує, що [PERSON] , [INFO] , піклувався про [PERSON] , як про сина, та брав участь у його вихованні, виконував усі обов`язки батька дитини, передбачені сімейним законодавством. Однак, за час життя [PERSON] не встиг подати заяву про визнання його батьком Заявника. До матеріалів справи Заявником долучено Висновок про біологічну спорідненість №MGU1398 від 19.12.2024 року клініки GENECODE diagnostics ( м. Київ, вул. Польова, буд.24, 03056), за змістом якого результати генетичного аналізу свідчать про те, що донор зразка, маркованого « [PERSON] » може бути біологічним дідусем донора зразка, маркованого « [PERSON] ». Комбінований індекс спорідненості: 41.136897. Ймовірність спорідненості: 97,62678302183%. Заявнику встановлення факту батьківства необхідно для того, щоб був юридично підтверджений факт, що він є сином свого батька, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , для поновлення його особистих, а не тільки майнових прав. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. За змістом положень статті 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК ( 1618-15 ) рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК ( 1618-15 ), згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved