Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-09 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулося ТОВ «Бізнес Позика» з посиланням на те, що 04.09.2023 ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 473433-КС-001 про надання кредиту, яку прийняв (акцепт) на умовах визначених офертою. ТОВ «Бізнес Позика» направлено Ільїну Б.В. через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор на номер телефону [NUMBER] , зазначений позичальником у своїй анкеті заяві в особистому кабінеті, який Ільїним Б.В. було введено/відправлено. Таким чином, 04.09.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено договір № 473433-КС-001 про надання кредиту, який підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до якого ТОВ «Бізнес Позика» надало Ільїну Б.В. грошові кошти у розмірі 19000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом, у розмірі у порядку на та умовах визначених договором. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконало, надало позичальнику грошові кошти в розмірі 19000 грн., шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , яку останній зазначив у анкеті. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, в результаті чого, у нього утворилася заборгованість 82523,60 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 19000 грн., суми прострочених платежів по процентах 60673,60 грн., суми прострочених платежів за комісією 2850 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» вказану суму заборгованості за кредитним договором та на відшкодування витрат по сплаті судового збору 2422,40 грн.. Ухвалою судді від 4 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 99-100). Представник позивача в судове засідання не прибув, ТОВ «Бізнес Позика» про розгляд справи відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України повідомлене належним чином (а.с. 105-108, 124), ТОВ «Бізнес Позика» подало до суду заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності представника позивача (а. с. 109-110). Відповідач в судове засідання не прибув повторно, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 126, 134), про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 4 вересня 2023 року [PERSON] уклав з ТОВ «Бізнес Позика» договір про надання кредиту № 473433-КС-001 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через Особистий кабінет Позичальника на сайті Кредитодавця шляхом прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) укласти вказаний договір, що підтверджується підтверджується візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 473433-КС-001 від 4 вересня 2023 року (а. с. 23- 31, 32-40, 41-49, 50-51). Відповідно до п. 2.1, 2.3 договору, кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 19000 грн., строком на 24 тижні - до 19 лютого 2024 року. Пунктом 2.4 встановлено, що стандартна процентна ставка за кредитом: в день 2, 00000000, фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15159869%, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору. Комісія за надання кредиту: 2850 грн. (п. 2.5 договору). Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 49440 грн. (п. 2.8 договору). Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 9211,09 процентів (п. 2.9 договору). Сторони на момент укладення договору встановили графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватися і застосовуватиметься знижена процентна ставка. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. На підтвердження укладення договору № 473433-КС-001 від 4 вересня 2023 року позивачем надано послідовність укладення цього договору, з якої вбачається, що 4 вересня 2023 року о 13:41:55 клієнт, використовуючи номер телефону [NUMBER] , зайшов у особистий кабінет на сайті https://my.bizpozyka.com, підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразові ідентифікатори UA-2092 та UA-6683 направлялися відповідачу шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер [NUMBER] , який вказувався ним при реєстрації на сайті. Кредитний договір був підписаний відповідачем 4 вересня 2023 року о 14:23:23 шляхом введення одноразового ідентифікатора UA-6683 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://my.bizpozyka.com, що підтверджується візуальною формою послідовності дій Клієнта (а.с. 50-51). Тому встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. Крім того, факт отримання та користування грошовими коштами підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про отримання банківської картки, випискою за вказаним договором (а.с. 128-131). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як видно із матеріалів справи, 4 вересня 2023 року, о 14:23:27 ТОВ «Бізнес позика» видав [PERSON] кредит у розмірі 19000 грн., що підтверджується копією інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 15.11.2024 № 711/11 (а. с. 52). [PERSON] у рахунок погашення отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитом жодних платежів не здійснив (а.с. 12-17). Також встановлено, що станом на день подачі позову до суду відповідач борг за кредитним договором не повернув. Відповідно до наданого позивачем розрахунку та копії довідки про стан заборгованості, заборгованість відповідача перед кредитором ТОВ «Бізнес позика» станом на 14 листопада 2024 року складає 82523,60 грн., а саме: заборгованість за кредитом 19000 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 60673,60 грн.; заборгованість по комісії 2850 грн. (а. с. 12-17, 18). Розрахунок загальної суми заборгованості [PERSON] по кредитному договору наданий суду і відповідає вимогам закону. Відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надав. На підставі вказаного аналізу норм матеріального права, матеріалів справи, розрахунків банку, з урахуванням вказаної правової позиції, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, тому з відповідача слід стягнути на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 82523,60 грн.. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved