Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-26 00:00:00

Представник ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» звернувся до суду з позовом вказуючи, що 17 жовтня 2019 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] , було укладено договір про надання кредиту 500822910, відповідно до умов якого, АТ «АЛЬФА-БАНК» надав позичальнику кредит на споживчі потреби у сумі 48 305,37 грн. Зазначає, що АТ «АЛЬФА-БАНК» виконало умови кредитного договору та перерахувало на рахунок відповідача, безготівковим шляхом, кошти у зазначеному вище розмірі. Натомість відповідач не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі 63 070,46 грн. (тіло кредиту - 47 664,33 грн. та заборгованість по відсотках за користування кредитом - 13 806,13 грн.). 22 лютого 2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК ФОРТ» було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК ФОРТ». В подальшому, 23 лютого 2021 року між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшли до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором укладеним між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем. З цих підстав просить стягнути з [PERSON] , на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», заборгованість у розмірі 63 070,46 грн., а також судові витрати. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті «Судова влада України», що, відповідно до положень ст. 128, 130 ЦПК України, вважається належним повідомленням про розгляд справи. На підставі ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечувала сторона позивача. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 17 жовтня 2019 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про надання кредиту № 500822910 на таких умовах: тип кредиту - «Кредит готівкою», сума кредиту - 48 305,37 грн., процентна ставка - 23,00 % річних, тип ставки - фіксована, строк кредиту - 36 місяців (Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, паспорт споживчого кредиту, додаються) (а.п. 5- ). До матеріалів справи також додано Договір про внесення змін і доповнень до Угоди про надання кредиту № 500822910 від 17 жовтня 2019 року, що є невід`ємною частиною Угоди про надання кредиту (а.п. 7). Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором банк виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Наведене підтверджується випискою по особовим рахункам (а.п. 26-30). Відповідач, в свою чергу, передбачені кредитним договором зобов`язання, щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом, належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача перед банком виникла заборгованість, яка станом на 22 лютого 2021 року складала 63 070,46 грн. 22 лютого 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК Форт» було укладено Договір факторингу № 1, за умовами якого АТ «Альфа-Банк» відступило право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 500822910 від 17 жовтня 2019 року в сумі 63 070,46 грн., відповідно до виписки з додатку до договору факторингу (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (а.п. 24). 23 лютого 2021 року між ТОВ «ФК Форт» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено Договір факторингу № 01-23-02/21, за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 500822910 від 17 жовтня 2019 року в сумі 63 070,46 грн., відповідно до виписки з додатку до договору факторингу (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (а.п. 25). Доказів на підтвердження оскарження чи визнання зазначених правочинів у встановленому законом порядку недійсним, матеріали справи не містять, та стороною відповідача суду надано не було. Відповідачем також не надано суду доказів на спростування зазначеного розрахунку заборгованості, як і не надано доказів належного виконання позичальником своїх зобов`язань. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, [PERSON] істотно порушив умови кредитного договору та не повернув суму простроченого кредиту, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" заявлені обґрунтовано, а тому підлягають до задоволення. Враховуючи задоволення позовних вимог, відповідно до норм ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028,00 грн. Стосовно заявленої представником позивача вимоги про відшкодування витрат понесених на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 9 200 грн., суд виходить з такого. Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Визначаючи розмір суми наданої правничої допомоги, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною за ціною позову, розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, а також, враховуючи виконання роботи адвокатом, у відповідності до Акту приймання-передачі наданих послуг від 15 липня 2024 року, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 200,00 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим, з огляду на категорію та складність справи.

Outcome: partial