Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2012 року по справі №2017/1289/2012 з [PERSON] , [INFO] , на користиь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з 50% від усіх видів доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , [INFO] , щомісячно, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що позивач та відповідач по справі перебували в зареєстрованому шлюбі та [INFO] в них народилася спільна дитина - [PERSON] . Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2012 року по справі №2017/1289/2012 було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти (аліменти) на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% від усіх видів доходу, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Станом на день розгляду справи №2017/1289/2012 в Кегичівському районному суді Харківської області у позивача по даній справі була тільки одна дитина та [PERSON] виконував вищезазначене рішення суду щодо утримання неповнолітнього [PERSON] в добровільному порядку. Проте [INFO] в позивача по справі та [PERSON] народилася донька [PERSON] . А тому сплачувати аліменти у розмірі 50% від усіх видів доходу на утримання свого сина у зв`язку з народженням іншої дитини позивач по справі вже не мав можливості. У зв`язку з цим відповідач по справі [PERSON] звернулася до Кегичівського відділу державної виконавчої служби у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про примусове виконання рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2012 року по справі №2017/1289/2012 та на даний час відкрито виконавче провадження №75717765 про стягнення на підставі рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2012 року по справі №2017/1289/2012 з [PERSON] на користь [PERSON] , аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% від усіх видів доходу, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. В даному випадку позивач по справі не проти утримувати спільну з відповідачем [PERSON] дитину, але раніше визначений розмір аліментів, який становить половину його доходу щомісячно є обтяжливим, оскільки змінився матеріальний та сімейний стан позивача [PERSON] . Так, згідно з судовим наказом Зачепилівського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2024 року по справі №952/848/24 з [PERSON] також стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Таким чином, з часу постановления рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2012 року по справі №2017/1289/2012 про стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , змінилося матеріальне та сімейне становище позивача, в нього з`явився обов`язок щодо сплати аліментів на утримання іншої дитини, а тому збільшилися його витрати. Ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Крім того, така підстава зміни розміру аліментів виникла після ухвалення рішення про встановлення розміру раніше стягнутих аліментів. Наразі позивач є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] . У зв`язку з виконанням обов`язків на військовій службі позивач також потребує особистих значних витрат та додаткових коштів, в тому числі на закупівлю необхідного військового спорядження. Також позивач має на утриманні матір [PERSON] , яка потребує фінансової підтримки позивача на оплату комунальних послуг, придбання ліків та продуктів. На вищезазначені потреби позивач перераховує значні грошові кошти на картковий рахунок матері, що підтверджується відповідними квитанціями, долученими до даної позовної заяви. Позивач, окрім заробітної плати військовослужбовця, інших доходів не має. Виходячи з вищезазначеного, позивач не здатний в повному обсязі сплачувати аліменти саме у розмірі 50% від усіх видів доходу на утримання спільного з відповідачем сина. У зв`язку з цим вважає, що необхідно зменшити розмір аліментів, стягнутих з позивача на користь відповідача по справі на утримання [PERSON] , за рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від від 14 грудня 2012 року по справі №2017/1289/2012 з 50% від усіх видів доходу щомісячно до 1/6 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, визначеного для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення потреб дитини та не порушить прав іншої дитини позивача на належне грошове забезпечення з боку батька та не буде меншим, ніж визначений законом прожитковий мінімум для кожної дитини та повністю узгоджуватиметься з нормами ст.182,183 СК України. Виклад позиції відповідача. 19 листопада 2024 року представником відповідача [PERSON] подано відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Відзив обгрунтовано тим, що з позовної заяви вбачається, що у позивача окрім спільного з відповідачем сина є ще донька [PERSON] , [INFO] , на утримання якої з [PERSON] відповідно до судового наказу Зачепилівського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2024 року по справі №952/848/24 стягнено аліменти на користь матері дитини - [PERSON] . Даний судовий наказ свідчить про те, що позивач не виконував свої батьківські обов`язки, не брав участі в матеріальному утриманні та забезпеченні доньки або даний судовий наказ було подано спеціально, щоб зменшити розмір аліментів на утримання [PERSON] . Позивач в позовній заяві зазначає, що в нього змінилося матеріальне та сімейне становище, в нього з`явився обов`язок щодо сплати та утримання іншої дитини, а тому збільшилися його витрати. При цьому матеріали даної цивільної справи не містять жодних доказів на підтвердження того факту, що позивач брав раніше та бере участь зараз в утримуванні своєї доньки, а сам факт наявності у позивача доньки не є підставою для зменшення розміру аліментів. Позивач зазначає, що потребує особистих значних витрат та додаткових коштів на закупівлю необхідного військового спорядження, при цьому не надав жодного доказу на підтвердження даного факту, як і не має доказів того, що він за особисті кошти придбавав дане спорядження. Стосовно твердження позивача, що має на утриманні матір [PERSON] , якій ніби то перераховує значні грошові кошти на її картковий рахунок на оплату комунальних послуг, придбання ліків та продуктів і до даної позовної заяви долучив декілька квитанцій про перерахування коштів на картковий рахунок матері. При цьому немає жодного доказу, що ці перераховані кошти витрачаються безпосередньо на потреби матірі, на придбання для неї ліків, продуктів, на оплату комунальних послуг і т.д. самі по собі дані квитанції жодним чином не підтверджують факт утримання позивачем своєї матері. З зазначених квитанцій вбачається, що перерахування коштів почало відбуватись за декілька місяців до подання даного позову про зменшення розміру аліментів, як і судовий наказ про стягнення аліментів на утримання доньки був поданий перед подачею даного позову, що свідчить про те, що все це було сплановано спеціально для того, щоб з`явились підстави для зменшення розміру аліментів на утримання [PERSON] . Твердження позивача, що зменшення розміру аліментів до 1/6 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, визначеного для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття буде достатнім для забезпечення потреб дитини, при цьому дане ствердження нічим не доведено та дане ствердження є абсурдним. При цьому позивач не враховує потреби та інтереси сина, ріст цін на продукти харчування, одяг, засоби гігієни, шкільне приладдя для сина і т.д. та не враховує що син росте і потреби на його утримання збільшуються і розмір грошових коштів необхідних для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини повинен відповідати її інтересам та бути достатнім. На думку сторони відповідача підстав для зменшення розміру аліментів не має, так як позивач являється здоровим та працездатним чоловіком, проходить військову службу, отримує заробітну плату і може утримувати [PERSON] . У випадку зменшення розміру аліментів права та законні інтереси дитини будуть порушені, оскільки значно погіршиться фінансове забезпечення дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання, насамперед таку відповідальність несуть її батьки (принцип 7 Декларації прав дитини). [PERSON] не погоджується з позовними вимогами позивача та заперечує проти них, оскільки позовна заява є необгрунтованою, такою, що не містить жодних об`єктивних доказів, тому зазначені вимоги не можуть бути задоволені, а викладені факти не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи. Отже, враховуючи все вищевикладене, маються всі підстави для постановления судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, для реалізації прав [PERSON] , наданих процесуальним законодавством України, яке охороняється Конституцією України та положеннями Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка ратифікована Україною в законному порядку, що надає право людині на справедливий судовий розгляд і законний захист прав та Декларацією прав дитини. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 17 жовтня 2024 року позивач в особі представника звернувся до суду з позовом. Ухвалою суду від 18 жовтня 2024 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 31 жовтня 2024 року. 19 листопада 2024 року відповідач в особі представника подала відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 23 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті на 16 січня 2025 року. Долучено докази у справі: копію рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2012 року по справі №2017/1289/2012 про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , рішення набрало законної сили 25 грудня 2012 року; копію довідки військової частини [NUMBER] від 12 лютого 2024 року; копії чеків на підтвердження витрат військовослужбовця [PERSON] під час проходження ним військової служби; копії квитанцій про сплату аліментів на користь [PERSON] . Сторони у засідання не з`явилися, про місце, дату та час повідомлені належним чином, натомість надали заяви відповідно до яких просять суд розглянути справу без їх участі, окрім того: представник позивача позовні вимоги підтримує. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2012 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] кошти (аліменти) на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 50% від усіх видів доходу, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто, з 14 грудня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття (копія, а.с.18-19) та на підставі вказаного рішення видано виконавчий лист від 27 грудня 2012 року (копія, а.с.20-21). Постановою від 06 серпня 2024 року старшого державного виконавця Кегичівського відділу ДВС у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального у правління Міністерства юстиції Поповим М.Є. відкрито ВП № 75717765 на підставі виконавчого листа № 2017/1289/2012 виданого 27 грудня 2012 року (копія, а.с.22-23). Постановою від 22 серпня 2024 року старшого державного виконавця Кегичівського відділу ДВС у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального у правління Міністерства юстиції Поповим М.Є. відкрито ВП № 75717765 на підставі виконавчого листа № 2017/1289/2012 виданого 27 грудня 2012 року звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] (копія, а.с. 24-25). Згідно довідки Міністерства оборони України від 06 січня 2024 року № 4-д [PERSON] перебуває на військовій службі в військовій частині [NUMBER] , (копія, а.с.26), вказане також підтверджується довідкою військової частини [NUMBER] від 12 лютого 2024 року (копія, а.с.87-88). [PERSON] надав копію чеків на підтвердження його витрат, як військовослужбовця під час проходження ним військової служби (а.с. 89 зі зворотньою сторінкою). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] у позивача [PERSON] . [INFO] народилась донька [PERSON] (а.с.27). Судовим наказом Зачепилівського районного суду від 02 жовтня 2024 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття (копія, а.с.28-29). Мати позивача [PERSON] , згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.30), знаходиться на «Д» обліку в ЦПНД Зачепилівської селищної ради Харківської області, діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ ст, що підтверджується довідкою від 14 жовтня 2024 року (а.с.35). Відповідно до платіжних інструкцій [PERSON] здійснював перерахування коштів матері [PERSON] (копії, а.с. 31-34). Згідно копій платіжних інструкцій [PERSON] здійснював перерахування [PERSON] на суми 1005,00 грн, 4000,10 грн, 502,51 грн, 5025,15 грн, 2010,05 грн, 10050,00 грн, в призначенні вказано: переказ власних коштів, аліменти (а.с. 85, 90-91 зі зворотніми сторінками). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першою статті 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Проте, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №727/1599/22 (провадження №61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі №682/2454/22 (провадження №61-10748св23). Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року\~№ 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Судом під час розгляду справи встановлено, що при винесенні рішення Кегичівського районного суду Харківської області у справі №2017/1289/2012 за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів судом було враховано те, що [PERSON] визнав позовні вимоги та не заперечував проти стягнення з нього аліментів розмірі 50% від усіх видів доходу, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Позивач у позовній заяві зазначав, що змінилося його матеріальне та сімейне становище позивача, в нього з`явився обов`язок щодо сплати аліментів на утримання іншої дитини, а тому збільшилися його витрати. Суд погоджується, що у позивача змінилися сімейні обставини, а саме народилася донька [PERSON] , [INFO] . А тому визначений раніше судом розмір аліментів підлягає до зменшення. Проте матеріали справи не містять жодного доказу про доходи [PERSON] , наявності нерухомого майна, часу його придбання, а також доказів розміру всіх його витрат. Що унеможливлює встановити чи змінилося матеріальне становище позивача і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Згідно висновку Верховного суду викладених у постановах від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20 (провадження №61- 1031св21), від 03 червня 2020 року у справі №760/9783/18-ц (провадження №61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 (провадження №61-9460св20), факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі, без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Суд також не бере до уваги твердження позивача, що останній має на утриманні матір [PERSON] , оскільки перерахування коштів не може бути безумовним доказом, щодо перебування її на утриманні позивача. Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов про зменшення розміру аліментів підлягає задоволенню частково, а саме аліменти, які стягуються на утримання сина [PERSON] на користь відповідачки, мають бути зменшені до 1/4 частини всіх видів доходу позивача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. При цьому суд звертає увагу на те, що відповідачка звернулася до виконавчої служби лише 01 серпня 2024 року, тобто з моменту винесення рішення Кегичівським районним судом, а саме з 14 грудня 2012 року по 01 серпня 2024 року позивач кошти (аліменти) на утримання своєго сина не сплачував, проте зобов`язаний був це робити. Крім того, 1/4 частину від заробітку позивача не слід вважати значною та такою, що призведе до певних фінансових для нього втрат чи істотно впиватиме на матеріальний стан позивача, оскільки жодного документу про майновий стан його, ним не було надано. При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального стану позивача, необхідності забезпечення права дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Разом з цим, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Про розподіл судових витрат позивачем не заявлено. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу. Як встановлено ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Outcome: partial