Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

Позивач ТОВ «Росвен Інвест Україна» звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 36 050 грн. В обґрунтування позову вказав, що 23.02.2022 між ТОВ «Лінеруа Україна» та [PERSON] укладено договір про надання коштів у позику № 2974785 шляхом обміну електронними повідомленнями. ТОВ «Лінеура» свої зобов`язання за договором виконало та надало позичальнику грошові кошти. На підставі договору факторингу від 23.05.2023 № 01.02.-25/23, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитом в сумі 36\~050 грн. Просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання коштів у позику від 23.02.2022 № 2974785 у розмірі 36050 грн та судові витрати. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2024 справа передана за підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2024 відкрито спрощене провадження у справі. У зв`язку із відставкою судді Овчиннікової О.С. на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючою суддею у цій справі визначена суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Потоцька С.С. Відповідач проти позивних вимог заперечує та зазначає, що позивачем не надані заява на отримання кредиту, відповідно до якої відповідач зазначає свої реквізити, а саме електронну пошту, картковий рахунок, засоби зв`язку, також не надані докази надсилання одноразового ідентифікатора доступу на електронну пошту. Крім того, позивачем не надані докази, які підтверджують отримання відповідачем кредитних коштів. У судовому засіданні представник відповідача заперечував факт отримання коштів. У судове засідання представник позивача ТОВ «Росвен Інвест Україна» не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу без участі представника позивача, вимоги позовної заяви підтримав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач та його представник, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання не з`явилися, у відзиві просили відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у поданому до суду відзиві. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, 23.02.2022 між ТОВ «Лінеруа Україна» та відповідачем [PERSON] укладено Договір № 2974785 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі-Договір № 2974785) (а.с.5-13). Договір № 2974785) підписано відповідачем 23.02.2022 шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором В085. Відповідно до п. 1.1. Договору № 2974785 укладення цього Договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході клієнта в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію, в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства. П.1.2. Договору № 2974785 встановлено, що на умовах, встановлених Договором, Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту\~кредит. Сума кредиту 7000 грн. Строк кредиту -360 днів (п.1.3 Договору № 2974785). Згідно з п. 2.1 Договору № 2974785 Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству з метою отримання кредиту. У паспорті споживчого кредиту встановлена сума-ліміт кредиту у розмірі 7000 грн., строк кредитування - 360 днів. Процентна ставка становить 726,35% річних (або 1,99% в день) (а.с. 15-17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Отже, суд дійшов висновку про доведеність факту укладення між ТОВ ««Лінеруа Україна» та відповідачем Договору № 2974785. У позовній заяві позивач вказує, що ТОВ «Лінеруа Україна» свої зобов`язання за Договором № 2974785 виконало та надало позичальнику грошові кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами статей 3, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони ( ч. 1 ст. 207 ЦК України). Статтею 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.ст.3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір ( ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію». Проте будь-яких доказів, які б підтверджували факт виконання ТОВ «Лінеруа Україна» зобов`язання за Договором № 2974785 та здійснення переказу грошових коштів у сумі, визначеній цим договором, на рахунок відповідача матеріали справи не містять. Верховний Суд у постанові 30.01.2018 у справі № 161/16891/15-ц дійшов висновку про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, зокрема копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, виписки по картковому рахунку, тощо, на підтвердження перерахування ТОВ «Лінеруа Україна» відповідно до умов Договору № 2974785 на рахунок відповідача За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання ТОВ «Лінеруа Україна» своїх зобов`язань за Договором № 2974785 у частині перерахування коштів. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу (ст. 1081 ЦК України). Встановлено, що 23.05.2023 між ТОВ «Лінеруа Україна» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» укладено Договір факторингу № 01.02-25/23 (далі- Договір факторингу) , за умовами якого ТОВ «Лінеруа Україна» передає (відступає) ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» за плату належній йому права вимоги, а ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» приймає належні ТОВ «Лінеруа Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с. 25-27). Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу, у відповідності до умов цього договору, клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором. Згідно з п. 2.2 Договору факторингу загальний розмір заборгованостей складає 105497574,60 грн, згідно з Реєстром боржників, який складається сторонами в паперовому вигляді та у формі електронного документі. Відповідно до п. 2.3 Договору факторингу реєстр боржників на паперовому носії (з основною інформацією за кредитними договорами) підписується уповноваженими представниками сторін і скріплюється печатками сторін і є невід`ємною частиною цього договору. У п. 3.1.1 Договору факторингу встановлено, що права вимоги відступаються (передаються) в розмірі заборгованостей, що зазначений у пункті 2.2 цього договору на дату відступлення з правом подальшого нарахування (отримання) майбутніх процентів, штрафних санкцій, комісій та інших платежів, що передбачені кредитними договорами. Відповідно до п. 3.1.2 Договору факторингу для підтвердження наявності та дійсності прав вимоги, клієнт зобов`язується передати фактору документацію в порядку та строки, що передбачені цим договором. Згідно з п. 3.1.3 Договору факторингу, право вимоги переходить до фактора з моменту підписання цього договору після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості за кредитними договорами. Разом з правами вимоги фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав та передбачені цим договором. Позивачем наданий Додаток 1 (Реєстру боржників) до Договору факторингу (а.с. 28 зв.б, 29), в якому серед осіб, стосовно яких передано право вимоги, прізвище відповідача відсутнє. У Витязі з реєстру боржників № 1 до Договору факторингу від 23.05.2023 № 01.02-25/23, який підписаний представником позивача, зазначено, що в реєстрі боржників за № 5378 значиться боржник [PERSON] , Договір № 2974785, загальна заборгованість 36050 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту у сумі 7000 грн; заборгованість по відсотках у сумі 29 050 грн (а.с. 30). Реєстр боржників - це погоджений сторонами перелік боржників, їх кредитних договорів, договорів забезпечення, права вимог за якими відступаються за цим договором, особистих даних і розмірів грошових зобов`язань кожного з них із зазначенням суми заборгованості, а також інших даних у разі їх наявності у клієнта, за формою, наведеною в Додатку № 1 до цього Договору (п. 1.1 Договору факторингу). Отже, виходячи з умов Договору факторингу, Додаток № 1 до Договору факторингу містить інформацію, зокрема, про розмір грошових зобов`язань кожного з боржників з переліком їх особистих даних. Також позивачем наданий Витяг з Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу, згідно з яким у Реєстрі боржників № 1, який є Додатком № 1 до Договору факторингу наявні відомості про Договору № 2974785, боржником за яким є відповідач , загальна сума заборгованості 36050 грн. Згідно з розрахунком заборгованості, наданого позивачем, сума заборгованості відповідача за Договором № 2974785 становить 36050 грн (а.с. 18-24). Проте суд вважає, що з наданих позивачем доказів неможливо встановити юридичний зв`язок Витягу з реєстру боржників № 1 до Договору факторингу з Реєстром боржників № 1, який наведений в Додатку № 1 до Договору факторингу та який був би належним доказом наявності в позивача права вимоги до відповідача за Договором № 2974785, який укладений між ТОВ «Лінеруа Україна» та відповідачем, оскільки відомості про боржника відповідача у Реєстрі боржників № 1, який наведений в Додатку № 1 до Договору факторингу, відсутні. З урахуванням цього, суд позбавлений об`єктивної можливості встановити наявність у Реєстрі боржників № 1, який є Додатком № 1 до Договору факторингу відомостей щодо Договору № 2974785, що укладеним між ТОВ «Лінеруа Україна» та відповідачем , наявність у останньої заборгованості за цим договором та її складових. Також суд зазначає, що Витяг з Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу не підтверджує наявність відповідача у Реєстру боржників, оскільки такий документ сформований одноосібно позивачем з можливістю внесення до нього будь-яких даних. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами перехід до нього, на підставі Договору факторингу прав вимоги за Договором № 2974785, який укладений між ТОВ «Лінеруа Україна»\~ та відповідачем . Також суд констатує, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані позивачем у позовній заяві. Зазначена правова позиція висловлену Верховним судом у постанові від 14.06.2018 в справі № 364/737/17. Таким чином, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, повинен був отримати від первинного кредитора, у даному випадку ТОВ «Лінеруа Україна» первинні документи, які підтверджують перерахування на належний відповідачу рахунок чи видачу йому коштів за вищевказаним кредитним договором, а також розміру заборгованості за ним. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. За вказаних обставин, суд позбавлений об`єктивної можливості встановити отримання відповідачем кредитних коштів за договором № 2974785, перевірити розмір нарахованих сум боргу та відсотків. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, однак не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Отже, позивач не довів заявлених позовних вимог, що є його, а не відповідача, процесуальним обов`язком, передбаченим статтями 12, 13, 81 ЦПК України. Вказаний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду у постанові від 03.08.2022 у справі № 156/268/21. Також у позовній заяві до суду позивач просив розглянути справу у його відсутність. Позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2020, справа № 755/18920/18, провадження № 6117205ск19. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлені вимоги, внаслідок чого підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, оскільки позовні вимоги ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» задоволенню не підлягають, тому за приписами ч. 1ст. 141 ЦПК України з відповідача судові витрати на користь позивача стягненню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed