Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

Виклад позиції позивача В липні 2024 року [PERSON] звернулася до Немирівського районного суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] про виділ частки в натурі із майна, що є спільною частковою власністю, мотивуючи її тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу від 27.11.2018 за Р № 1493 позивач є власником 13/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 149,5 м2., за адресою [ADDRESS] . Окрім вище наведеного відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.2018 позивач являється власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, з кадастровим № 0523010100:01:003:0138. Відповідач є співвласниками будинку, за адресою [ADDRESS] , якому належить 53/100 частки. Добровільно між сторонами не досягнуто згоди щодо виділу часток будинку в натурі, а тому досягти згоди в добровільному порядку про виділення належних часток майна не мають можливості. Позивачем 19.04.2024 року одержано висновок щодо технічної можливості поділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна за № 101 від 19.04.2024. Відповідно до висновку позивачу може бути виділено наступні приміщення: житловий будинок «А» що складається: «1-3» - кімната житловою площею 12,1 кв.м, прибудова «а1» що складається: «1-1» коридор площею 6,1 кв.м., «1-2» прихожа площею 14,1 кв.м., «1-4» кімната житловою площею 12,6 кв.м., «1-5» комора площею 0,8 кв.м., господарські будівлі: «А1/під» - погріб, «Д» - сарай, «1-2» - огорожа. За технічними показниками 13/100 частина об`єкта є відокремлена, має окремий вхід і може бути виділена в натурі. Внаслідок цього, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Виклад позиції відповідача Відповідач відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог до суду не подав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 29.10.2024 року. Заяви, клопотання позивача, відповідача 29.10.2024 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача на належного. 08.01.2025 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, не заперечує щодо задоволення позовної заяви. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 09.07.2024 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою суду від 29.10.2024 року замінено первісних відповідачів на належного. 08.01.2025 року від позивача [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Згідно ч.1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В підготовчому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати, суд вирішив здійснювати підготовче засідання у відсутність сторін. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Відповідно до довідки, виданої КП Немирівське БТІ від 07 серпня 2023 року № 378, по даним архіву станом на 01.01.2013 рік житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] (колишня адреса [ADDRESS] , зареєстрований за: 13/100 за [PERSON] . [PERSON] є власником 53/100 частки житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] , що підтверджується відомостями про реєстрацію права власності на нерухоме майно. [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка складається із 13/100 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.11.2018 року. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 147001879 від 27.11.2018 року, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 13/100 частка житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 147005996 від 27.11.2018 року, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка, кадастровий номер 0523010100:01:003:0138, загальною площею 0.0414 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Судом також досліджено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 19 квітня 2024 року, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 19 квітня 2024 року, [PERSON] може бути виділено із загального будинку наступні приміщення: житловий будинок «А» що складається: «1-3» - кімната житловою площею 12,1 кв.м, прибудова «а1» що складається: «1-1» коридор площею 6,1 кв.м., «1-2» прихожа площею 14,1 кв.м., «1-4» кімната житловою площею 12,6 кв.м., «1-5» комора площею 0,8 кв.м., господарські будівлі: «А1/під» - погріб, «Д» - сарай, «1-2» - огорожа. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із частиною другою цієї статті суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20) визначено, що спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно із частинами першою-третьою статті358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція). Так, згідно з пунктами 1.2, 2.2, 2.4 цієї Інструкції поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами. У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що «у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (стаття 367 ЦК України). Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку зі самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників». Статтею 367 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 зроблено висновок, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Виділення в натурі частки нерухомого майна можливе в разі дотримання наступних умов: поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами; виділення в натурі частки об`єкта нерухомого майна, що є спільною власністю, можливе, якщо кожному співвласнику може бути виділено відокремлене приміщення з власним входом; наявність реєстрації земельної ділянки на якій розташований об`єкт нерухомого майна в Державному земельному кадастрі та реєстрації права власності на неї в установленому законом порядку. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Висновки суду Заявляючи вимоги про виділ частки в натурі із майна, що є спільною частковою власністю, [PERSON] надала суду докази, які підтверджують що такий виділ можливий з технічної точки зору. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються позивач, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку що позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення. Оскільки сторонами не заявлені вимоги щодо розподілу між ними судових витрат, то їх розподіл відповідно до ст. 141 ЦПК України судом не здійснюється. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved