Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-02 00:00:00

17.09.2024 представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» звернувся до Монастирищенського районного суду Черкаської області з позовною заявою, в якій висунув вимогу [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором №146822-КВ1-002 про надання кредиту від 19.11.2021 у розмірі 44656,25 грн. Позов обґрунтовується тим, що 19.01.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] шляхом обміну електронними повідомленнями укладений Договір №146822-КВ1-002 про надання кредиту, підписання якого вчинено у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Позивач стверджує, що 19.01.2021 він направив [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір №146822-КВ1-002 про надання кредиту, а [PERSON] цього ж дня пропозицію прийняла. Потім ТОВ «Бізнес Позика» через телекомунікаційну систему на номер телефону, який був зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, направило [PERSON] одноразовий ідентифікатор G-8341, який відповідач ввела/відправила. За доводами позивача умови пункту 1 Договору передбачають, що ТОВ «Бізнес Позика» надає [PERSON] грошові кошти у розмірі 37000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується позику повернути та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит. Умови Договору визначають, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,65466217 процентів за кожен день користування кредитом і упродовж строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування коштами із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Позивач стверджує, що ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, а відповідач підтвердила виникнення своїх зобов`язань відповідно до умов укладеного кредитного договору шляхом прийняття виконання зобов`язання ТОВ «Бізнес Позика». Крім іншого, 03.05.2021 між сторонами укладена Додаткова угода №1 до Договору №146822-КВ1-002, відповідно до якої [PERSON] додатково надано кредит у розмірі 17000 грн і комісія з наданням додаткового кредиту складає 2550 грн. За твердженням позивача, відповідач свої зобов`язання за Договором №146822-КВ1-002 про надання кредиту належним чином не виконала і сплатила позивачу тільки 70400,00 гривень. Відповідно до розрахунків позивача станом на 16.08.2024 відповідач заборгувала позивачу 44656,25 грн, у тому числі 22241,63 грн. прострочених платежів за тілом кредиту; 22414,62 грн. прострочених платежів за процентами; 0,00 грн. прострочених платежів за комісією. Позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача борг за Договором у розмірі 44656,25 грн. та судовий збір. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 20.09.2024, відкрите спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін, відповідачу наданий термін на подання до суду відзиву на позов та, за клопотанням позивача ТОВ «Бізнес Позика», зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» надати відомості про рух коштів (виписку) по банківській картці № [NUMBER] , яка належить [PERSON] , за період часу з 19.01.2021 по 18.10.2021. За клопотанням представника відповідача адвоката Домашенка О.О. від 15.11.2024 судове засідання з розгляду справи відкладене на 10 год. 00 хв. 11.12.2024. За клопотанням представника відповідача адвоката Пономарьової В.М. судове засідання з розгляду справи відкладене на 13 год. 00 хв. 27.12.2024. Представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, у позовній заяві, доданому до неї клопотанні та заяві від 14.11.2024 просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечує (а.с.8 зв. бік., а.с.124). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена за місцем своєї реєстрації, правом на надання відзиву на позов не скористалась. Інтереси відповідача [PERSON] в суді представляв адвокат Лобас М.С., який заявлені до його довірительки вимоги не визнав повністю, мотивуючи свою позицію тим, що додані позивачем до позову копії Договору №146822-КВ1-002 про надання кредиту, пропозиції укласти Договір (оферта), прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення Договору та паспорт споживчого кредиту не підписані відповідачем. Поряд з цим, представник відповідача факт отримання його довірителькою грошових коштів у загальній сумі 54000,00 гривень не заперечив. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ураховуючи, що передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, розгляд справи за відсутності сторін на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову та поясненнями представників відповідача, продовжено. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини спору, суд приходить до таких висновків і такого рішення. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З дослідженої судом паперової копії пропозиції укласти Договір (оферта) №146822-КВ1-002 від 19.01.2021 випливає, що 19.01.2021 позивач запропонував відповідачу укласти Договір про надання кредиту з використанням інформаційно - телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» на таких умовах: строк кредиту 24 тижні; процентна ставка в день 0,65466217, фіксована; комісія за надання кредиту 1850,00 грн.; загальний розмір наданого кредиту 37000,00 грн.; термін дії Договору - до 06.07.2021; орієнтовна вартість укладеного кредиту 65760,00 грн.; орієнтовна реальна річна процента ставка - 262,10650730 процентів (а.с.38). На підтвердження прийняття пропозиції позивача суду надана паперова копія Прийняття (ацепт) пропозиції (оферти) щодо укладання Договору №146822-КВ1-002 про надання кредиту з аналогічними умовами (а.с.39). Згідно паперової копії Договору №146822-КВ1-002 про надання кредиту Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» та [PERSON] уклали договір про надання кредиту з використанням інформаційно - телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». За умовами цього правочину кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 37 000,00 грн на засадах строковості, поворотної, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним у порядку і на умовах, визначених Договором. Сторони визначили, що строк кредиту 24 тижні, процентна ставка в день 0,65466217, фіксована комісія за надання кредиту - 1850,00 грн, термін дії Договору - до 06.07.2021, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 65760,00 грн, орієнтовна реальна річна ставка - 262,10650730 процентів (а.с.37). У позові позивач зазначає, що відповідачу [PERSON] через телекомунікаційну систему ним направлений одноразовий ідентифікатор G8341 на номер телефону [NUMBER] , котрий боржником було введено/відправлено. Однак, дослідженням паперових копій пропозиції укласти Договір (оферти), прийняття (акцепту)пропозиції (оферти) щодо укладання Договору, а також Договору №146822-КВ1-002 про надання кредиту від 19.01.2021 встановлено, що відомості щодо підписання цих документів одноразовим ідентифікатором G8341 відсутні. Згідно з візуальних форм послідовності дій клієнта [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , номер телефону [NUMBER] , електронна пошта Zhukzagimeil@com), клієнту на номер телефону відправлено смс - повідомлення з одноразовим ідентифікатором G-6890 для підписання паспорта споживчого кредиту (03.05.2021 13:08:41) і Клієнт 03.05.2021 о 13:09:24 ознайомився і підписав одноразовим ідентифікатором G-6890 паспорт споживчого кредиту. Проте ці відомості візуальної форми суперечать паперовій копії паспорта споживчого кредиту (інформація, обов`язкова для ознайомлення позичальником), оскільки відомостей про підписання документу одноразовим ідентифікатором на паперовій копії немає (а.с.47-48,35-36). Із усіх наданих позивачем документальних доказів одноразовим ідентифікатором позичальника [PERSON] . G-6067 підписана тільки Додаткова угода 1 до Договору №146822-КВ1-002 від 19.01.2021, що укладена між сторонами 03.05.2021, за умовами якої термін дії Договору продовжений до 18.10.2021 і відповідач [PERSON] додатково кредитувалась коштами в розмірі 17 000,00 грн.(а.с.42). Інших істотних умов Договору №146822-КВ1-002 про надання кредиту Додаткова угода №1 від 03.05.2021 не містить. Дослідженням паперових копій документів про перерахування коштів 358816320, 358816678 та 405344122 встановлено, що 19.01.2021 о 20:29 ЕЕТ ТОВ «Бізпозика» на карту [NUMBER] перерахувало 20 000,00 грн та 17 000,00 грн. згідно до кредитного дог. №146822-КВ1-002 від 19.01.2021; 03.05.2021 о 13:23 - 17000,00 грн згідно Дод. угоди від 03.05.2021 до кредитного договору №146822-КВ1-002 від 19.01.2021 (а.с.45-46). З отриманих на виконання ухвали суду документів АТ КБ «ПРИВАТБАНК» встановлено, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] ІВАN [NUMBER] (а.с.97) і 19.01.2021 на картку зарахований переказ 20 000,00 грн та 17 000,00 грн., а 03.05.2021 - переказ 17 000,00 грн. (а.с.98-121). Згідно з розрахунком заборгованості відповідач [PERSON] отримала грошові кошти в кредит у загальному розмірі 54000,00 грн. і на погашення кредиту на рахунок позивача внесла 70400,69 грн. (а.с.12-33). Відповідно до звіту про здійснення відрахування та виплати щодо [PERSON] від 31.10.2024 за період з липня 2023 року по листопад 2023 року із заробітної плати [PERSON] за постановою від 15.06.2023 ВП №68370270 виданої за виконавчим документом №3591 від 14.01.2022 утримані кошти в загальній сумі 14775,02 грн.(а.с.132). З загальнодоступного реєстру виконавчих проваджень суд встановив, що виконавче провадження №АСВП 68370270 відкрите 25.01.2022 приватним виконавцем Клименком О.О. щодо боржника [PERSON] за вимогами стягувача ТОВ «Бізнес позика» (а.с.145). Станом на 10.12.2024 виконавче провадження рахується завершеним. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Надані позивачем на підтвердження існування договірних кредитних відносин з відповідачем [PERSON] паперові копії пропозиції укласти Договір (оферти), прийняття (акцепту)пропозиції (оферти) щодо укладання Договору, а також Договору №146822-КВ1-002 про надання кредиту від 19.01.2021 одноразовим ідентифікатором [PERSON] G8341 не підписані. Також паперові копії цих документів не містять відомостей про їх підписання засобом електронного підпису позивача. Крім іншого, у Договорі про надання кредиту від 19.01.2021, пропозиції про його укладення та заяві про прийняття (акцепт) пропозиції щодо укладення Договору про надання кредиту особа позичальника зазначена як « [PERSON] », адреса проживання « [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , виданий Монастирищенським РВ УМВС України в Черкаській області 26.03.2008, ІПН [NUMBER] ». Відомостей про фінансовий номер телефону та електронну пошту, за допомогою яких міг бути укладений правочин в електронній формі, не має, а зазначена адреса місця проживання [PERSON] дійсності не відповідає, оскільки з 2008 року зареєстрованим місцем проживання відповідача є [ADDRESS] (а.с.69). Отже, беручи до уваги вищенаведені факти та те, що для укладення електронного кредитного договору необхідно пройти ідентифікацію особи та зробити електронний підпис через смс-повідомлення чи через підтвердження, яке надходить у формі листа до електронної пошти, або у застосунку «Приват24», що виключає підписання [PERSON] спірного кредитного договору через будь-який із зазначених способів та взагалі подання заявки на отримання кредитних коштів. Матеріали справи не містять доказів того, що саме позивач будь-яким способом застосувала ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме [PERSON] цього одноразового ідентифікатора, а також у справі відсутні докази реєстрації саме відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, тому наявні достатні праві підстави для висновку про недоведеність заявлених ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» вимог. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18. Поряд з цим, звертаючись до суду із вказаним позовом, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» просило суд здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч. 5ст. 279 ЦПК України). Зазначивши в позовній заяві та в заяві доданій до позову клопотання про розгляд справи без виклику представника позивача, позивач тим самим підтвердив, що подав усі докази на обґрунтування своїх вимог разом із позовною заявою. Водночас при вирішенні спірних правовідносин суд враховує, що ТОВ «Бізнес Позика» 19.01.2021 перерахувало [PERSON] кошти у розмірі 37000,00 грн. згідно кредитного договору №146822-КВ1-002 від 19.01.2021 на карту № [NUMBER] , двома платежами на суму 20000,00 грн. та 17000,00 грн., що підтверджується копіями платіжних документів №358816320 та №358816678 і не заперечується відповідачем. Також, 03.05.2021 позивач перерахував [PERSON] кошти у розмірі 17000,00 грн. згідно Додаткової угоди від 03.05.2021 до Договору №146822-КВ1-002 від 19.01.2021 на карту № [NUMBER] , що підтверджується копією платіжного доручення №405344122 і не заперечується відповідачем. Крім іншого, надана АТ КБ «ПриватБанк» на вимогу суду інформація підтверджує, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку [PERSON] отримувала грошові перекази - 19.01.2021 двома платежами 20000,00 грн. та 17000,00 грн. на загальну суму 37 000,00 грн., а 03.05.2021 - 17000,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідач [PERSON] отримала від позивача грошові кошти у загальному розмірі 54000,00 грн., проте, відповідач також повернула позивачу 70400,69 грн., про що також зазначає позивач у тексті позовної заяви. У викладеному у постанові Великої Палати у справі №338/180/17 від 05 червня 2018 року висновку зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами. Поряд з цим, позивач у 2023 році звертав до виконання виконавчий документ №3591 від 14.01.2022 щодо стягнення з [PERSON] заборгованих сум, якими цілком ймовірно могли бути борги за Договором №146822-КВ1-002. Проте, всупереч вимогам п.2, 4, 5 ч.2 ст.43 ЦПК України ні належних доказів для перевірки цих обставин, ні достовірних пояснень для їх з`ясування сторони суду не надали. До основних засад цивільного судочинства належить принцип змагальності сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (частина друга статті 2, частина перша статті 12 ЦПК України). Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішенні справи. Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Тобто в цьому разі мається на увазі достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним. Відповідно до статті 80 ЦПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18). Дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору,

Outcome: dismissed