Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

04 січня 2023 року позивач [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] , в якому просять припинити право спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (далі - Квартира-1), та визнати за ними право спільної часткової власності за кожним по 1/4 частці. В обґрунтування позову зазначено, що в 1986 році позивачами [PERSON] та [PERSON] отримано в користування Квартиру-1. З того часу почали проживати із синами [PERSON] та [PERSON] в Квартирі-1. Позивачі та відповідач приватизували Квартиру-1 згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 за №2482-ХІІ (далі - Закон №2482-ХІІ) та на підставі Свідоцтва про право власності від 16 березня 1997 року виданого органом приватизації КСП «Шосткинське» 16 березня 1997 року згідно з розпорядженням №10 від 22 липня 1996 року. Квартира-1 належить їм на праві приватної спільної сумісної власності, частки власників не визначені. Згодом сини: [PERSON] та [PERSON] покинули Квартиру-1. В подальшому позивачі [PERSON] та [PERSON] вирішили свої частки відчужити на користь [PERSON] , але не можуть цього зробити оскільки їх частки не визначені. В позасудовому порядку укласти договір про поділ майна не мають можливості оскільки місце проживання [PERSON] позивачам не відомо, вони не спілкуються з ним тривалий час. В судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, про дату, час та місце його проведення повідомлені, кожний окремо надав заяву, в якій просять розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. (а.с. 54-56) В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із фотокопії дублікату свідоцтва про право власності від 16 березня 1997 року, виданого органом приватизації КСП «Шосткинське» згідно з розпорядженням №10 від 22 липня 1996 року, вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . (а.с.10) Право приватної спільної сумісної власності зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 20.06.207 за реєстраційним номером 5929758, номер запису: 3186 в книзі: 19 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14966789 від 20.06.2007, виданого Шосткинським міськ-районним бюро технічної інвентаризації). (а.с.11) Аналогічна інформація вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №319089104 сформованого 28.12.2022. (а.с.12) Із фотокопії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , вбачається, що у плані на квартиру, ця квартира позначена літерою «А-2», загальна площа якої становить 58,3 кв.м. (а.с.13, 14) Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. За змістом статей 316, 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст.355, ч. 1 ст.356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина перша статті 368 ЦК України). Положеннями частини другої статті 370 ЦК України та частини другої статті 372 ЦК України визначено правило, згідно з яким у разі поділу майна, що перебуває у спільній сумісній власності, чи виділу частки з нього, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч.3 ст.372 ЦК України). Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що рівність часток співвласників у спільній сумісній власності презюмується, при цьому норми глави 26 ЦК України не містять такого поняття як «визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності». Розмір часток співвласників презюмується рівним у випадках виділу частки одного із співвласників (ст. 370), звернення стягнення на частку майна у спільній сумісній власності (ст. 371), поділу майна, що є у спільній сумісній власності (ст. 372). Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. Згідно із роз`ясненнями, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону №2482-XII). Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом досліджено обставини справи та установлено, що між сторонами склались відносини, за яких вони не можуть за спільною згодою у позасудовому порядку визначити частки кожного з співвласників у спільному сумісному майні, а саме Квартири-1, тому визначення судом частки позивача у праві спільної сумісної власності у спірній квартирі є ефективним засобом захисту права. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві, а саме те, що позивачі не мають права володіти, користуватися, розпоряджатися Квартирою-1 на законних підставах або є законні підстави, що перешкоджають припиненню спільної сумісної власності позивачів та відповідача на Квартиру-1 та встановлення спільної часткової власності на цю квартиру. Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачі окремими квитанціями до платіжної інструкції на переказ готівки\~ за №0183210039 від 03.01.2023, №0183210006 від 22.02.2023, №0183210008 від 22.02.2023, №0183210007 від 22.02.2023, №0183210009 від 22.02.2023, №0183210004 від 22.02.2023 сплатили судовий збір в загальному розмірі 7515 гривень 30 копійок, по 2505 гривень 10 копійок кожний. (а.с.1, 25-29) З врахуванням зазначеного, з відповідача\~ на користь позивачів слід стягнути судовий збір у загальному розмірі 7515 гривень 30 копійок. Крім цього, з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір у розмірі 2505 гривень 10 копійок за задоволення позовних вимог майнового та немайнового характеру.

Outcome: approved