Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання. В позові зазначила, що 08 листопада 2022 вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] . Від спільного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що дитина проживає разом з нею і повністю перебуває на її утриманні, а відповідач відмовився надавати матеріальну допомогу на її утримання. Тому вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом і просить стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки від всіх видів доходу (заробітку) відповідача і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трирічного віку. Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 02.12.2024 відкрито провадження по справі та призначено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача [PERSON] адвокат Гаврилюк О.В. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність його довірителя. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Заяв чи клопотань не надходило. Відзиву не подав. У відповідності до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явилася в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки; не подала відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки представник позивача проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідно до ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с.8) сторони з 08.11.2022 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до свідоцтва про народження (а.с.9) сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за №686 від 18.09.2024 (а.с.12) встановлено, що на утриманні позивачки перебуває неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до судового наказу виданого Літинським районним судом Вінницької області від 11.10.2024 (а.с.13) з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно і до його повноліття, починаючи стягнення з 23.09.2024. Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - неможливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4 цієї статті регламентує, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд, при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров`я; матеріальне становище платника аліментів; наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки чи сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;а також інші обставини, які мають істотне значення. Враховуючи, що позивачка здійснює догляд за малолітнім сином сторін, якому ще не виповнилося три роки, тому вона не має змоги працювати та самостійно утримувати себе й сина. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ненадання відповідачем у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дружини, з якою проживає дитина, є підставою для задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позивача та відсутність заперечень зі сторони відповідача, суд вважає необхідним позов задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки від всіх видів доходу (заробітку) відповідача, щомісячно і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трирічного віку, оскільки позивачка не має доходу і потребує матеріальної допомоги від чоловіка, який є працездатним і має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Частиною першою статті 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно із п.1 ч.1 ст 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тому судове рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягатиме до негайного виконання. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру (про стягнення аліментів на себе) на підставі пункту 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то, на підставі ст. 141 ЦПК України, такий судовий збір, у розмірі 1211,20 грн., слід стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved