Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначила, що відповідно до рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.06.2016р. шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Надалі, 22.11.2016р. Комінтернівським районним судом Одеської області ухвалено рішення, яким стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно з урахуванням індексації, починаючи з 10.06.2016р. і до досягнення нею повноліття, а саме [INFO] , а також стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно з урахуванням індексації, починаючи з 10.06.2016р. і до досягнення ним повноліття, а саме [INFO] [PERSON] набула повноліття, а [PERSON] неповнолітній. Дитина проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні. Син навчається в школі, йому необхідний одяг, взуття, їжа, шкільні прилади, тобто на його утримання необхідні великі витрати. Витрати на дитину зросли та потребують змін розміру стягнення аліментів. Тому позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.11.2016р. Стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, у розмірі заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В судові засідання позивач [PERSON] та її представник-адвокат Родіонов А.В. не з`явилися, про дату, час та місце проведення яких були сповіщені своєчасно, належним чином, однак представник позивача-адвокат Родіонов А.В. надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, вимоги позовної заяви підтримує та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. В судові засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце проведення яких був сповіщений своєчасно, належним чином за адресою, зареєстрованою в установленому законом порядку, однак до суду повернулися конверти з відмітками «Укрпошти» - «адресат відсутній за вказаною адресою», «за закінченням терміну зберігання». Відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] не надходив. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд, відповідно до ч.4\~ст.223 ЦПК України, зі згоди позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.06.2016р. розірвано шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] , неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишено проживати разом із матір`ю. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.11.2016р. стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно з урахуванням індексації, починаючи з 10.06.2016р. і до досягнення нею повноліття, а саме [INFO] , а також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно з урахуванням індексації, починаючи з 10.06.2016р. і до досягнення ним повноліття, а саме [INFO] . 27.10.2021р. позивач уклала шлюб із [PERSON] , внаслідок чого набула прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] донька [PERSON] набула повноліття, а отже за рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.11.2016р. продовжують стягуватися аліменти із відповідача на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч. 1\~ст. 192 СК України,\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платників аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За приписами ст.182 СК України,\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. При ухваленні рішення суд враховує інтереси дитини, а також приймає до уваги той факт, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів прожитковий мінімум для дітей відповідного віку збільшився, а визначений рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.11.2016р. розмір аліментів в твердій грошовій сумі на суму 1500 грн. є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, окрім того, з моменту прийняття судового рішення про стягнення аліментів значно збільшились ціни на продукти харчування, одяг та інші необхідні для розвитку дитини речі. Вищевказане вочевидь вказує на те, що раніше встановлений розмір аліментів на сьогоднішній день не може задовольнити мінімальні потреби дитини. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які повинні сплачуватися відповідачем на утримання дитини, суд враховує, що обов`язок по утриманню дитини лежить на обох батьках,\~вік дитини, молодий, працездатний вік сторін, відсутність заперечень з боку відповідача та встановлений законом розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. З урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч.9\~ст.7 СК України,\~принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] має бути визначений у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця. Суд вважає, що такий розмір аліментів визначений з урахуванням вимог сімейного законодавства та відповідає інтересам неповнолітньої дитини, сторін у справі, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та достойного рівня його матеріального забезпечення. Згідно ч.ч.1-3\~ст.12\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.ч.1,\~5,\~6\~ст.81\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з п. 4\~ст. 129 Конституції України\~однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). Вирішуючи спір, суд насамперед керується принципом змагальності сторін, який регламентує те, що доказування є юридичним обов`язком сторін, та враховує відсутність будь-яких доказів та заперечень зі сторони відповідача. Так, Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити,із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Таким чином,, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення у справі за відсутності будь-яких доказів та заперечень зі сторони відповідача, що не позбавляє відповідача реалізувати своє право на перегляд заочного рішення. Відповідно\~\~до\~\~п.23\~\~Постанови\~\~Пленуму\~\~Верховного суду\~\~України від 15 травня\~\~2006\~\~року\~\~№3 «Про\~\~застосування судами\~\~окремих норм Сімейного\~\~кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~у разі задоволення\~\~судом\~\~ вимоги\~\~про зміну\~\~розміру\~\~аліментів, новий\~\~розмір\~\~аліментів сплачується з дня\~\~набрання\~\~ рішенням\~\~законної\~\~ сили, отже суд вважає необхідним змінити спосіб стягнення аліментів з дня набрання рішенням законної сили. На підставі п.3\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved