Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначив, що з 20 квітня 1985 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають двох дітей, які вже є повнолітніми: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх восьми років, після того як сімейні стосунки між ними погіршились, вони з відповідачем спільно не проживають, господарство спільно не ведуть. Причиною припинення шлюбних відносин стали постійні сварки. Життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння, байдужості до життя та проблем кожного. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Рішення про розірвання шлюбу позивач прийняв остаточно та змінювати його намірів не має, оскільки примирятись з відповідачем вони намагалися неодноразово але безуспішно. Подальше спільне життя збереження шлюбу неможливе та суперечить його інтересам, інтересам відповідача та інтересам їх дітей. Тому позивач просив суд шлюб між ним та відповідачем, укладений 20 квітня 1985 року, розірвати. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 01 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заперечень проти розгляду справи у спрощеному провадженні сторони суду не надали. Відповідач [PERSON] надала відзив на позов, у якому зазначила, що позов не визнає, заперечує проти розірвання шлюбу. Також зазначила, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 1985 року, тобто майже 40 років. Мають двох повнолітніх дітей, онука. Пережили разом багато подій, життєвих радощів і негараздів. Проживали разом за адресою: [ADDRESS] . У 2020 році після сварки відповідач тимчасово стала проживати у квартирі доньки по [ADDRESS] , не забираючи всі свої речі зі спільної квартири та сподіваючись на те, що примириться з чоловіком. Протягом цього часу подружжя постійно спілкувалось між собою, спільно вирішувало всі важливі для сім`ї питання. Відповідач заперечує, що подружні стосунки між сторонами припинено вісім років тому, та стверджує, що не втратила до чоловіка почуття поваги і любові. Вона вважає можливим та прагне до примирення з чоловіком та збереження сім`ї, оскільки після 39 років спільного життя їх об`єднує набагато більше, ніж роз`єднує. Тому просила суд надати [PERSON] та [PERSON] строк для примирення тривалістю у шість місяців. Зупинити провадження у справі №552/7005/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу до закінчення строку для примирення. Інші заяви по суті справи та клопотання сторони суду не подавали. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі. На розірванні шлюбу наполягав. Категорично не бажає миритися з відповідачем та вважає примирення неможливим. Тому просив не надавати термін на примирення. Шлюб просив розірвати. Представник позивача Минець В.І. в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Просив позов задовольнити, шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась уповноваживши [PERSON] представляти її інтереси в суді. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила. Зазначила, що відповідач прагне примиритися з чоловіком та вважає примирення можливим. Тому просила надати подружжю термін на примирення шість місяців. Суд, заслухавши позивача [PERSON] та його представника Минець В.І., представника відповідача [PERSON] , дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 20 квітня 1985 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 20 квітня 1985 року Відділом ЗАГС Фастівського міськвиконкому Київської області (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають сина, [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] [INFO] , які на час розгляду справи є повнолітніми. Вказані обставини підтверджуються їх свідоцтвами про народження (а.с. 9, 10). Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позивач в позовній заяві просить шлюб розірвати, зазначає, що на примирення він не згоден. На час розгляду справи позов він підтримує, на розірванні шлюбу наполягає. Також позивач звернув увагу суду на тривалість окремого проживання подружжя, який навіть за твердженням відповідача становить чотири роки. Протягом цього часу спільне господарство сторони не ведуть. Подружніх стосунків не підтримують. Зазначив, що з відповідачем він майже не спілкується, оскільки вона вчиняє скандали. Вирішуючи вимоги відповідача про надання подружжю терміну на примирення, суд виходить з наступного. Позивач [PERSON] проти надання сторонам терміну на примирення категорично заперечує. Оскільки позивач не бажає миритися з відповідачем, наполягає на розірванні шлюбу, будь-яких обставин, які б надавали можливість вважати, що примирення між сторонами є можливим, відповідач суду не повідомила, суд вважає, що примирення є неможливим. Надання подружжю терміну на примирення всупереч бажанню позивача суперечитиме закону та моральним засадам суспільства, оскільки примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд також бере до уваги значну тривалість окремого проживання подружжя, а також що протягом цього терміну подружжя не примирилося. Крім того, після звернення позивача з даним позовом до суду, відповідач не намагалась помиритися з позивачем. Докази на спростування даної обставини відповідачем до матеріалів справи не подавались. Тому суд приходить до висновку, що звернення відповідача до суду з клопотанням про надання подружжю терміну на примирення не має на меті дійсне примирення подружжя. На підставі викладеного, з урахуванням встановлених фактичних взаємин подружжя, відсутні підстави для надання терміну для примирення, оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сім`ї, а матимуть виключно формальний характер. Тому суд не вбачає підстав для надання подружжю терміну на примирення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, виходячи з приписів ч.1 ст.24 СК України, за відсутності вільної згоди позивача перебувати в шлюбі з відповідачем, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України ш люб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на відносини, що виникли між сторонами, відсутність згоди позивача на примирення з відповідачем, збереження шлюбу суперечитиме його інтересам. Тому суд приходить до висновку про необхідність позовну вимогу про розірвання шлюбу задовольнити, шлюб - розірвати. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач, яка у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище, вимог про відновлення їй дошлюбного прізвища не заявляла. Тому вказане питання судом не розглядалось.

Outcome: approved