Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд та просить визнати його батьком [PERSON] , [INFO] та внести відповідні зміни в актовий запис про народження дитини. Свої вимоги мотивує наступним. Він перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . З 2002 року вони проживали однією сім`єю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Шлюб вони не реєстрували, бо спочатку [PERSON] не хотіла цього, а надалі вони звикли до таких відносин. За час спільного проживання в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] запис про батька дитини був вчинений на підставі ч.1 ст.135 СК України. По батькові дитини зазначено « [PERSON] », тобто так як звати позивача. Він завжди належно ставився до своєї дочки, займається її вихованням, проводить з нею час, забезпечує матеріально. Дитина знає, що позивач її батько та ставиться до нього як до батька. [PERSON] не хотіла зареєструвати його батьком дитини, оскільки статус одинокої матері надавав їй переваги. [INFO] [PERSON] померла. Рішенням суду від 23.11.2023р. встановлено факт їх спільного проживання однією сім`єю. Після смерті [PERSON] її родичі відібрали в нього дитину [PERSON] . Рішенням Виконавчого комітету Шептицької міської ради Львівської області [PERSON] призначено опікуном дитини [PERSON] . На даний час [PERSON] чинить йому перешкоди в спілкуванні з дитиною та повністю ізолювали дочку від нього. Окрім того, йому відомо, що дитина проживає з іншою сім`єю в м.Шептицький. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про народження та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , та відомості про батька « [PERSON] » зазначено за вказівкою матері [PERSON] на підставі ст.135 СК України. З довідки №602 від 26.12.2022р. встановлено, що місце проживання [PERSON] зареєстровано разом з її матір`ю [PERSON] . З акта від 26.12.2022р., фотознімків, квитанцій витягів з банківського рахунку, накладних встановлено, що [PERSON] фактично проживав з [PERSON] та сплачував комунальні послуги, купував іграшки та одяг. З протоколу обстеження від 26.10.2021р., консультаційного висновку від 18.05.2022р., свідоцтва про смерть встановлено, що [PERSON] страждала на онкологічне захворювання та померла [INFO] . Рішенням Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області №46 від 28.03.2023р. [PERSON] призначено опікуном малолітньої племінниці [PERSON] , [INFO] . З висновку молекулярно-генетичної експертизи №СЕ/114-24/18673-БД від 23.10.2024р. встановлено, що позивач [PERSON] не може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 29 квітня 2019 року у справі "Міфсуд проти Мальти" ("Mifsud v. Malta", заява № 62257/15) зазначено, що ДНК-тест - це науковий метод, наявний (у той час - на початку 2000-х і донині) для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства. Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. В результаті проведеної судової молекулярно-генетичної експертизи встановлено, що позивач не може бути біологічним батьком дитини. За таких обставин, враховуючи також що матір дитини після народження дитини та до дня смерті не мала наміру внести актовий запис про народження доньки відомості про позивача як батька останньої, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed