Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів посилаючись на те, що 08 жовтня 2019 року між ТОВ «ЗАВОД МЕТАЛУРГ» та ТОВ «МЕТПРОМГРУП» (наразі шляхом перейменування ТОВ «РАЙМОНДО») укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу частки статутного капіталу ТОВ «МЕТАЛУРГЗБУТ» зареєстрований в реєстрі за № 2945 (далі Договір). Відповідно вимого п.п. 1.5 Договору ТОВ «ЗАВОД МЕТАЛУРГ» передає у власність ТОВ «МЕТПРОМГРУП» частку у статутному капіталі ТОВ «МЕТАЛУРГЗБУТ» у розмірі 100 % номінальна вартість якої становить 85 000 000 грн., а ТОВ «МЕТПРОМГРУП» приймає частку у розмірі 100% та сплачує за неї грошову суму ціну продажу у розмірі, порядку та на умовах викладених у Договорі. Продаж вищевказаної частки у Статутному капіталі ТОВ «МЕТАЛУРГЗБУТ» у розмірі 100% вчинено за 14 000 000 грн., які ТОВ «МЕТПРОМГРУП» зобов`язалося перерахувати на користь ТОВ «ЗАВОД МЕТАЛУРГ» у наступному порядку: 2 000 000 грн. в день підписання договору; 4 000 000 до 01.11.2019 року; 3 000 000 грн. до 15.12.2019 року; 2 500 000 грн. до 25.01.2020 року; 2 500 000 грн. до 01.04.2020 року. Всі розрахунки між сторонами мали виконуватися у безготівковому порядку і зобов`язання по сплаті вважається виконаним у момент зарахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця. Згідно акту приймання-передачі частки у Статутному капіталі ТОВ «МЕТАЛУРГЗБУТ» від 08.10.2019 року ТОВ «ЗАВОД МЕТАЛУРГ» прийняло частку у статутному капіталі ТОВ «МЕТАЛУРГЗБУТ» у розмірі 100 %, яка у грошовому еквіваленті складає 85 000 000 грн. З метою забезпечення належного виконання Договору 08 жовтня 2019 року між ТОВ «ЗАВОД МЕТАЛУРГ» та [PERSON] укладено договір поруки за умовами якого [PERSON] зобов`язувався відповідати за належне виконання ТОВ «МЕТПРОМГРУП» усіх зобов`язань перед ТОВ «ЗАВОД МЕТАЛУРГ», що виникли за Договором купівлі-продажу частки у Статутному капіталі ТОВ «МЕТАЛУРГЗБУТ» в такому розмірі, в такий строк і в такому порядку, як передбачено умовами Договору. Пунктом 3.8. Договору поруки визначено, що сторони домовилися, що у разі виникнення простроченої заборгованості за договором купівлі-продажу більше ніж 21 календарний день, Кредитор має право стягнути заборгованість за договором купівлі-продажу, будь-яким способом, в тому числі вчинення виконавчого напису нотаріуса. У зв`язку з неналежним виконанням ТОВ «МЕТПРОМГРУП» зобов`язань за укладеним договором купівлі-продажу та виникненням простроченої заборгованості більше ніж 21 календарний день, 30 листопада 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Кучер А.А. вчинено виконавчий напис яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ЗАВОД МЕТАЛУРГ» заборгованість у розмірі 3 833 000 грн за договором поруки від 08.10.2019 року, який був укладений в забезпечення виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі за період з 02.04.2020 по 30.11.2021 р. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. від 21 січня 2022 року відкрито виконавче провадження № 68302246 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 30.11.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ЗАВАД МЕТАЛУРГ» заборгованості у розмірі 3 833 000 грн. Разом з тим 08.09.2023 року згідно даних Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, 19.12.2019 року на підставі акту приймання передачі нерухомого майна серія та номер 2402, 2403 посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. [PERSON] передав у статутний капітал ТОВ «Владислав - В» квартиру [ADDRESS] . З відкритих джерел даних за посиланням https://opendatabot.ua/c/40390645 встановлено, що кінцевим бенефіціарним власником та засновником ТОВ «Владислав В» є сам [PERSON] . 24 квітня 2023 року на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 385, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. квартира [ADDRESS] була відчужена на користь [PERSON] , який є батьком [PERSON] . Згідно Договору поруки від 08.10.2019 року [PERSON] є поручителем, та відповідає перед Кредитором як солідарний боржник за невиконання або неналежне виконання взятих зобов`язань ТОВ «МЕТПРОМГРУП» за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «МЕТАЛУРГЗБУТ». Оскільки ТОВ «МЕТПРОМГРУП» не виконало в обумовлених договором купівлі-продажу строках та розмірах свої зобов`язання, 19.12.2019 року на момент відчуження нерухомого майна, [PERSON] , як поручитель солідарний боржник та директор боржника мав невиконані зобов`язання та прострочену заборгованість перед кредитором до договором купівлі-продажу. Вважали, що відчуження квартири на користь ТОВ «Владислав В», а у подальшому на користь свого батька [PERSON] міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку примусового стягнення заборгованості за договором купівлі- продажу та відчужив майно не для настання реальних правових наслідків від цієї передачі, а з метою приховання цього майна від виконання за його рахунок грошового зобов`язання. Тому акт приймання передачі та договір купівлі-продажу нерухомого майна ставлять під сумнів у частині їх добросовісності та набувають ознака фраудаторних правочинів, спрямованих на штучне виведення майна та уникнення звернення на нього стягнення. Просили суд визнати недійсним акт приймання-передачі нерухомого майна від 19.12.2019 року та договір купівлі-продажу від 24 квітня 2023 року. Представник позивача у призначені судові засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та задоволення вимог позивача з підстав зазначених у позові. Відповідачі по справі у судові засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили будучи повідомленими своєчасно та належним чином про дату, час та місце проведеного судового засідання. Матеріалами справи встановлено. 08.10.2019 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАВОД МЕТАЛУРГ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕТПРОМГРУП» укладено договір про продаж частки у Статутному капіталі ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕТАЛУРГЗБУТ» у розмірі 100 %. Договір посвідчено Лещенко О.В. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 2945. Згідно акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕТАЛУРГЗБУТ» від 08.10.2019 р., посвідчено Лещенко О.В. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 2948, 2949 ТОВ «ЗАВОД МЕТАЛУРГ» передало, а ТОВ «МЕТПРОМГРУП» прийняло частку у статутному капіталі ТОВ «МЕТАЛУРГЗБУТ» у розмірі 1005, яка в грошовому еквіваленті складає 85 000 000 грн. 08.10.2019 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАВОД МЕТАЛУРГ» (Кредитор) та [PERSON] (Поручитель) укладено договір поруки, згідно п. 1.1. якого Поручитель зобов`язався відповідати за належне (повне та своєчасне) виконання Боржником (ТОВ «МЕТПРОМБУТ») всіх Зобов`язань перед кредитором, що виникли за Договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі «ТОВ «МЕТАЛУРГЗБУТ» укладений між Кредитором та Боржником. Договір посвідчено Лещенко О.В. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №2953. Згідно п. 1.2. договору поруки «Поручитель цією порукою забезпечує виконання зобов`язання за Основним Договором в повному обсязі. Поручитель та Боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, тобто Кредитор має право звернутись з вимогою про виконання Зобов`язань частково або в повному обсязі як до Боржника, так і до Поручителя (чи до них обох одночасно), у разі невиконання або неналежного виконання (порушення) Боржником Зобов`язань». Пунктом 3.8. Договору поруки визначено, що сторони домовилися, що у разі виникнення простроченої заборгованості за договором купівлі-продажу більше ніж 21 календарний день, Кредитор має право стягнути заборгованість за договором купівлі-продажу, будь-яким способом, в тому числі вчинення виконавчого напису нотаріуса. 13.11.2021 року Кучер А.А. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис , зареєстрований в реєстрі за № 3723 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «ЗАВОД МЕТАЛУРГ» у розмірі 3 833 000 грн. за договором поруки від 08.10.2019 року за період з 02.04.2020 р. по 30.11.2021 р. 19.12.2019 року відповідно до акту приймання-передачі нерухомого майна [PERSON] передав в якості додаткового внеску до статутного капіталу ТОВ «ВЛАДИСЛАВ Д» квартиру [ADDRESS] генерала загальною площею 42,8 кв.м., посвідченого Сегеченко І.М. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу квартиру реєстр № 2402, 2403. 24.02.2023 року згідно договору купівлі-продажу серія та номер 385 посвідченого Сегеченко І.М. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу квартиру [ADDRESS] генерала загальною площею 42,8 кв.м. придбано [PERSON] . Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивачем не доведено, а судовим розглядом справи не встановлено наявності примусового виконання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «ЗАВОД МЕТАЛУРГ» у розмірі 3 833 000 грн. за договором поруки від 08.10.2019 року за період з 02.04.2020 р. по 30.11.2021 р. Не зважаючи на посилання у позові на наявність відкритого постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. від 21 січня 2022 року виконавчого провадження № 68302246, таку постанову суду, згідно опису вкладення у цінний лист до Комінтернівського районного суду Одеської області не надано . За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Вирішуючи спори про визнання правочинів (договорів) недійсними, суд повинен встановити, зокрема, наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною п`ятою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 Цивільного кодексу України. Водночас однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість. Не допускаються дії особи, які вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). При цьому формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може. Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20, згідно з якою фраудаторні правочини - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору. Таким чином, головною ознакою фіктивного, фраудаторного правочину є вчинення особою, що є боржником перед третіми особами, здійснення дій направлених на приховування своїх активів від можливого звернення на них стягнення, для того, щоб ці активи стали недосяжними для кредиторів. Суд не приймає посилання позивача, щодо того, що відчужуючи нерухоме майно, а саме квартири [ADDRESS] на користь ТОВ «Владислав-В», бенефіціарним власником та засновником якого є [PERSON] , останній міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку примусового стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу та передав майно до статутного капіталу ТОВ «Владислав-В» не для настання реальних правових наслідків від цієї передачі, а з метою приховання цього майна від виконання за його рахунок грошового зобов`язання. Тому акт приймання-передачі нерухомого майна набуває ознак фраудаторного правочину, спрямованого на штучне виведення майна та уникнення звернення на нього стягнення. Суд відхиляє твердження позивача вчастині того, що передаючи майно до статутного капіталу ТОВ «Владислав-В» в період виникнення зобов`язання з повернення заборгованості за договором купівлі-продажу, власник майна [PERSON] , використав правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам позивача, у зв`язку з чим останній звернувся до суду із вимогою про визнання недійсним оспорюваного правочину. Оскільки як вбачається із матеріалів справи та визнається позивачем [PERSON] є власником та кінцевим бенефіціаром ТОВ «Владислав-В», а отже відчуження відповідачем належної йому квартири не є приховуванням активів та не призводить до погіршення становища позивача, як кредитора, так як внесення такої квартири до статутного капіталу ТОВ «Владислав-В» відбувається в обмін на корпоративні права цього товариства. Статтею 178 Цивільного кодексу України встановлено, об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом. Відповідно до ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Положеннями ст. 190 Цивільного кодексу України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. У статті 113 Цивільного кодексу України визначено, що господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» розмір статутного капіталу товариства складається з номінальної вартості часток його учасників, виражених у національній валюті України. Розмір частки учасника товариства у статутному капіталі товариства може додатково визначатися у відсотках. Розмір частки учасника товариства у відсотках повинен відповідати співвідношенню номінальної вартості його частки та статутного капіталу товариства. Учасник товариства має право відчужити частку у статутному капіталі товариства, на неї може бути звернено стягнення, частка може перейти іншій особі в порядку правонаступництва чи спадкоємцю, учасник товариства може вийти з нього, отримавши вартість своєї частки (статті 21-24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», статті 100, 116 Цивільного кодексу України). Аналіз законодавства, що регулює відповідні правовідносини дає можливість дійти висновку, що частка (вклад) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю є активом (майном) учасника такого товариства, яким він може розпорядитися у порядку, визначеному законом, та який може бути виражений у грошовому еквіваленті у статуті товариства як номінальна вартість, має і свою дійсну (ринкову) вартість. Тобто корпоративні права, а саме частка [PERSON] у статутному капіталі ТОВ «Владислав-В» є майном у розумінні наведених приписів, розмір якого, за рахунок внесення квартири до статутного капіталу, збільшився, що свідчить про те, що фактично обсяг активів відповідача із вчинення оспорюваного акту приймання-передачі не змінився, не зменшився та фактично відбулася заміна одного активу (квартири) на інший, наявний станом на час вирішення цього спору (частка в статутному капіталі). Як зазначає позивач, та доводиться матеріалами справи 30.11.2021 року на договорі поруки вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Завод Металург» заборгованість у розмірі 3833000 гривень за період з 02.04.2020 по 30.11.2021 та постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. від 21.01.2022 року відкрито виконавче провадження № 68302246 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами. За змістом ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб, а згідно ст. 53-1 цього Закону особливості звернення стягнення на частку (частину частки) учасника товариства з обмеженою відповідальністю та учасника товариства з додатковою відповідальністю визначаються Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». Особливості звернення стягнення на частку учасника товариства та процедура такого стягнення визначена ст. 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», за змістом ч. 1 якої звернення стягнення на частку учасника товариства здійснюється, зокрема, на виконання виконавчого документа про стягнення з учасника грошових коштів. Разом з тим позивачем який є стягувачам у виконавчому провадженні № 68302246 та має до нього доступ в АСВП відомостей про перебіг виконавчого провадження не надано доказів, що [PERSON] своїми діями перешкоджає виконанню виконавчого напису нотаріуса, що виконавцем не вчинялися дії щодо звернення стягнення на майнові права [PERSON] . Та взагалі\~матеріали справи\~не містять\~будь якої\~актуальної як\~на час\~подання позову\~так і\~на час\~розгляду справи\~інформації про\~хід виконавчого\~провадження. Також судом враховано, що з огляду на зміст виконавчого напису заборгованість за договором купівлі-продажу частки, за виконання якої поручався [PERSON] виникла лише 02.04.2020, коли як відчуження [PERSON] своєї квартири на користь ТОВ «Владислав-В» у спосіб вчинення спірного акту приймання-передачі відбулося 19.12.2019, тобто на момент такого відчуження [PERSON] , фактично ще не був боржником у зобов`язанні, а отже був вільним у розпорядженні майном. З огляду на це, втручання суду у свободу цивільного обороту у випадку, коли задоволення та забезпечення інтересів кредиторів може бути досягнуто без такого втручання було б безпідставним. Не вчинення таких дій, а також приймаючи до уваги той факт, що квартира, що належала [PERSON] не перебувала на момент відчуження під жодним обтяженням, вчинення правочину щодо внесення цієї квартири до статутного капіталу відбулося ще у 2019 році, коли не існувало прострочення основного боржника за договором купівлі продажу частки та відповідно за відсутності прав вимоги до [PERSON] , як до поручителя, відкрите вчинення останнім правочину направленого на перехід права власності на належну йому квартиру в обмін на інші активи корпоративні права, розмір яких у такий спосіб збільшився, не свідчить про вчинення правочину на шкоду інтересів кредиторів, фраудаторного, фіктивного правочину, що зумовлює висновки суду про відмову у задоволенні позову, адже вчинення такого правочину фактично до порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача не призвело. Щодо вимоги позивача про визнання недійсним договіру купівлі-продажу, укладеного 24 квітня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Владислав-В» та [PERSON] , серія та номер 385, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. згідно до умов якого [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] та скасування відомостей про речове право суд зазначає наступне. Так відчуження Товариством з обмеженою відповідальністю «Владислав-В» за відплатним договором 24 квітня 2023 року квартири [ADDRESS] , без встановленого факту умисного заниження вартості нерухомого майна, не може бути сприйнято, як дії спрямовані на приховуванням активів та не призводить до погіршення становища позивача, як кредитора. Таким чином позивачем належними та допустимими доказами не доведено недобросовістність поведінки [PERSON] , в частині передання майна до статутного капіталу ТОВ «Владислав-В» та використання правомочності розпорядження майном на шкоду майновим інтересам позивача, а отже не доведено підстав для втручання суду у свободу цивільного обороту, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed