Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва звернулась [PERSON] , з позовом до [PERSON] , про захист прав споживачів. В обґрунтування позову зазначено, що у січні 2023 року [PERSON] , звернулась до ФОП [PERSON] , з приводу працевлаштування у країнах Європейського Союзу. Після чого, між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір про надання інформаційно-консультаційних послуг щодо працевлаштування № 0329/10.01.23 від 10.01.2023 року. Вартість послуг за договором складала 14335 грн. 00 коп. Відповідно до п. 2.1.1. вищевказаного договору ФОП [PERSON] , зобов`язується надати [PERSON] , інформацію про можливість і умови працевлаштування на території Євросоюзу, правила найму та звільнення працівників, права та обов`язки працівників та роботодавців згідно трудового законодавства на території Євросоюзу. Також згідно п.2.1.2. та п.2.1.3. договору ФОП [PERSON] зобов`язується надати [PERSON] всю необхідну інформацію стосовно роботи та заповнення необхідних документів, а також перевірити контракт з роботодавцем. На виконання умов договору [PERSON] здійснено оплату послуг шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок, що належить ФОП [PERSON] , суми у розмірі 14385 грн. 00 коп. Сплата послуг підтверджується квитанцією № 3E9C-51X7-Е357-K17E від 09.01.2023 року. Після сплати послуг ФОП [PERSON] взяті на себе зобов`язання, передбачені п.п. 2.1.1., 2.1.2., 2.1.3. договору не виконує, комунікація й спілкування через месенджери та інші засоби зв`язку не здійснюється, звернення [PERSON] щодо виконання умов укладеного договору ігноруються. Враховуючи, що ФОП [PERSON] зобов`язання встановлені договором не виконувала, послуги передбачені договором не надавались та з боку ФОП [PERSON] були відсутні дії спрямовані на належне виконання обов`язків встановлених договором, 17 лютого 2023 року [PERSON] рекомендованим листом відправлено заяву-претензію щодо врегулювання спору у досудовий спосіб з вимогою повернення сплачених коштів за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг щодо працевлаштування № 0329/10.01.23 від 10.01.2023 року. Відповідно до даних трекінгу з сайту АТ «Укрпошта» відправлення за № 0209508797601 прибуло у точку видачі/доставки проте рекомендований лист із заявою-претензією не був вручений під час доставки за адресою яка вказувалась у договорі. Також заява-претензія щодо врегулювання спору у досудовий спосіб направлена 17 лютого 2023 року на офіційну електрону пошту ФОП [PERSON] . Відповідач вищевказану заяву-претензію отримала та проігнорувала, грошові кошти позивачу не повернула. Внаслідок протиправної поведінки з боку відповідача, позивачу завдано моральної шкоди, оскільки позивачу з огляду на воєнний стан, вимушене переселення з м.Маріуполя, а також у зв`язку з необхідністю витрачати кошти на оренду житла та інші побутові потреби, довелось витратити значну частку своїх грошових заощаджень на оплату послуг відповідача. Враховуючи, що позивач не отримала необхідну їй допомогу під час працевлаштування за кордоном та втратила свої кошти, вказані обставини змінили її звичайний спосіб життя, пригнічувало позивача та завдало душевних страждань. З урахуванням викладеного позивач вимушена звернутись до суду за захистом свої прав, та просить суд розірвати договорі про надання інформаційно-консультаційних послуг щодо працевлаштування укладений між позивачем та відповідачем. Стягнути з відповідача на користь позивача сплачені кошти відповідно до вищевказаного договору у розмірі 14385,00 грн., моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 22000,00 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.07.2023 року було відкрито спрощене провадження у вказаній цивільній справі. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що 10.01.2023 року між відповідачем та позивачем було укладено договір № 0329/10.01.23. Позивач помилково тлумачить у своєму позові, що цей договір регулює відносини між сторонами з приводу саме працевлаштування за кордоном спираючись лише на його назву. Відповідно до п.1.1. Договору Агентство зобов`язалось надати інформаційно-консультативні послуги щодо працевлаштування за кордоном, а Замовник зобов`язався прийняти їх виконати інші взяті на себе зобов`язання. Згідно умов договору, відповідач надає послуги інформаційно консультаційного характеру, щодо працевлаштування за кордоном. Основним видом діяльності відповідача є КВЕД 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н. в. і. у. Даний вид КВЕД включає в себе: надання інформаційних послуг по телефону з використанням комп`ютерної технології надання послуг з пошуку інформації за винагороду або на основі контракту надання послуг з добору новин і матеріалів із преси (медійний моніторинг) тощо. Тобто, аналізуючи викладене, відповідач надає, виключно, послуги з пошуку інформації за винагороду і не виконує та не надає послуги з працевлаштування за кордоном. Пунктом 2.1. договору було більш детально конкретизовано, яку саме інформацію надає відповідач, а саме: агентство зобов`язалось: надати замовнику інформацію про можливість і умови працевлаштування на території Євросоюзу, правила найму та звільнення працівників, права та обов`язки працівників та роботодавців згідно трудового законодавства на території Євросоюзу; вчасно надати замовнику всю необхідну інформацію стосовно роботи та щодо заповнення необхідних документів; перевірити контракт з роботодавцем. Отже, договір включав в себе, виключно, надання певної інформації стосовно умов праці за кордоном та перевірки роботодавця. Умови, щодо влаштування за кордоном через відповідача відсутні. Те, що позивач не змогла працевлаштуватись не є відповідальністю відповідача, адже останній не виконував роботу з працевлаштування, а лише надав інформацію про умови роботи. Щодо посилань позивача з приводу відсутності переписки чи виконання послуг з надання інформації, зазначив, що переписка між позивачем та відповідачем тривала з 10.01.2023 року по 20.01.2023 рік. При цьому позивач бажала працевлаштуватись на вакансію у зоопарк, проте коли дізналась від відповідача, що на вказану вакансію багато бажаючих то вирішила обрати вакансію пов`язану зі збором мандаринів. При цьому відповідач повністю описала роботу та направила позивача до координатора, який займається питанням конкретно працевлаштування за кордоном. Позивачу було погоджено роботу роботодавцем, проте, позивач самостійно не вийшла на роботу, як потім з`ясувалось із-за того, що її мати була проти її працевлаштування. З приводу моральної шкоди, зазначив, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження вказаних обставин. З урахуванням викладеного просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого зазначено, що відповідач [PERSON] не надала ніякої інформації, яка передбачена договором про можливість і умови працевлаштування на території Євросоюзу, правила найму та звільнення працівників, права та обов`язки працівників та роботодавців згідно трудового законодавства на території Євросоюзу. Не надано й інформації передбаченої п.2.1.2. договору. Зі змісту переписки які відповідач надає у якості доказів виконання договору, лише можна встановити, що ФОП [PERSON] надає послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном. Крім того зазначив, що відповідно до висновків, що викладені у постановах Верховного Суду за № 202/2965/19 від 19.01.2022 року, за № 904/2882/18 від 11.06. 2019 року, роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення. З урахуванням викладеного зазначив, що скріншоти переписки не є належним, достовірним доказом, надана відповідачем копія переписки не підтверджує надання послуг передбачених п.п. 2.1.1., 2.1.2., 2.1.3. договору та взагалі не відносяться до обставин справи. Від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які містять пояснення аналогічні поясненням зазначеним у відзиві. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з викладених в позові підстав наполягав на їх задоволенні. Додатково зазначив, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що позивач в повному обсязі отримала інформацію передбачену укладеним договором.В подальшому надав заяву про розгляд справи без його участі. Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] , зазначила, що остання є фізичною особою підприємцем, основним видом діяльності є надання інформаційних послуг. У січні 2023 року до неї звернулась позивач. Вказала, що нею було надано обширну інформацію щодо працевлаштування на роботі зокрема у зоопарку в м. Барселона, Іспанія, позивачу була надана інформація зокрема, щодо графіку роботи, вихідних, умов праці та її оплати. В подальшому в процесі спілкування позивачем було повідомлено про відсутність у неї досвіду у догляді за тваринами, у зв`язку з чим відповідач запропонувала позивачу іншу роботу в м. Барселоні яка полягала у зборі мандаринів, на було надано інформацію, щодо умов праці та оплати вказаної роботи, та було проведено погодження з куратором, який назначив дату в яку позивач повинна з`явитись з метою укладення договору з роботодавцем. Позивач не з`явилась у обумовлений час до місця визначеного роботодавцем метою укладення трудового договору. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони приходить до наступного. Судом встановлено, що 10.01.2023 року між ФОП [PERSON] , та [PERSON] , було укладено договір № 0329/10.01.23 про надання інформаційно-консультаційних послуг щодо працевлаштування та навчання. Предметом вказаного договору є зобов`язання агентством надати інформаційно-консультаційні послуги щодо працевлаштування за кордоном, а зобов`язання замовника прийняти їх та виконати інші взяті на себе обов`язки. Відповідно до п.2 договору, агентство зобов`язується надати замовнику інформацію про можливість і умови працевлаштування на території Євросоюзу, правила найму та звільнення працівників, права та обов`язки працівників та роботодавців згідно трудового законодавства на території Євросоюзу. Вчасно надати замовнику всю необхідну інформацію стосовно роботи та щодо заповнення необхідних документів. Перевірити контракт з роботодавцем. В свою чергу відповідно до п.2 вказаного договору замовник зобов`язується надати в повному обсязі достовірні контактні дані, правильно заповнювати анкети надані агентством, погодити з агентством дату початку та тривалість роботи. У призначений час особисто пройти співбесіду з обраним потенційним роботодавцем стосовно підписання робочого контракту, процедури оформлення візи. Уважно ознайомитись із умовами працевлаштування за контрактом та узгодити основні моменти з потенційним роботодавцем. У разі виникнення перешкод для працевлаштування негайно проінформувати про це агентство. У разі виникнення перешкод, які можуть призвести до зміни фактичної дати виходу на роботу більш ніж 3 дні, обов`язково попередити про це агентство та роботодавця та отримати від роботодавця згоду на збереження місця робот. Оплату всіх витрат замовник здійснює самостійно. У разі укладення трудового контракту з роботодавцем замовник має усвідомлювати, що на нього покладається особиста відповідальність а виконання умов такого контракту, включаючи відповідальність за строкове розірвання трудового контракту чи самовільну зміну роботодавця. Відповідно до п.4 договору, вартість інформаційно-консультативних послуг складає 14335,00 грн. які перераховуються на розрахунковий рахунок агентства. В момент укладення цього договору замовник виконує передоплату у розмірі 100%. Здійснюючи оплату послуг замовник автоматично підтверджує свою згоду з умовами договору і договір вважається укладеним. Перерахування коштів здійснюється за реквізитами № 4731 2196 4524 6996, отримувач платежу [PERSON] . Відповідно до квитанції № 3E9C-51X7-E357-K17E від 09.01.2023 року, [PERSON] , з власного карткового рахунку на рахунок відповідача здійснено переказ грошових коштів у розмірі 14385,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Частинами 1 і 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним в судовому порядку за позовом однієї із сторін цього правочину або іншої заінтересованої особи, що заперечують його дійсність на підставах, встановлених законом. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. (частина 1 ст. 203 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або і розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. З умов договору укладеного між сторонами про надання інформаційно-консультаційних послуг, вбачається, що предмет договору полягав у наданні відповідачем позивачу інформаційно-консультаційних послуг про можливість і умови працевлаштування на території Євросоюзу, правила найму та звільнення працівників, права та обов`язки працівників та роботодавців згідно трудового законодавства на території Євросоюзу. Вищевказаним договором не визначено умови та спосіб прийому-передачі виконавцем, замовнику визначених у договорі послуг. Укладаючи вказаний договір між сторонами виникли певні правові наслідки, які визначали права та обов`язки кожної зі сторін умовами договору, його зміст був погоджений сторонами та підписаний. З наданих сторонами доказів під час розгляду справи було встановлено, що на виконання умов вищевказаного договору відповідачем через месенджер було надано позивачу інформацію щодо можливості працевлаштування за кордоном, зокрема у м. Барселона на роботі пов`язаній з доглядом тварин у зоопарку, або пов`язаній зі збором фруктів. У вказаному листуванні відповідачем надається інформація зокрема, щодо умов праці, її оплати, графіку роботи та умов проживання. Однак доказів надання відповідачем інформації щодо правил найму та звільнення працівників, прав та обов`язків працівників та роботодавців згідно трудового законодавства на території Євросоюзу, яка передбачена умовами договору, а також інформації щодо подання необхідних документів для працевлаштування, вказане листування не містить. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність, contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Аналізуючи договір про надання інформаційно-консультаційних послуг №0329/10.01.23 від 10.01.2023 року, суд приходить до висновку, про необхідність керуватись чітко обумовленими між відповідачем та позивачем умовами укладеного договору, якими визначено інформацію яку відповідач повинен надати замовнику, а не завуальованими умовами, які дозволяють відповідачу вийти за межі узгоджених умов договору та не виконувати його в повному обсязі. З урахуванням викладеного беручи до уваги, що з наданих доказів не вбачається виконання відповідачем в повному обсязі умов договору, суд приходить до висновку, що доводи викладені у позовній заяві, не спростовані та знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому позовні вимоги в частині розірвання договору про надання інформаційно-консультаційних послуг №0329/10.01.23 від 10.01.2023 року та стягнення з відповідача на користь позивача сплачених грошових коштів відповідно до вищевказаного договору у розмірі 14385,00 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягає задоволенню. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. Позивач вказує, що неправомірними діями відповідача позивачу завдана моральна шкода, яка виразилась у пригніченні позивача, завдання душевних страждань та зміні звичайного способу життя. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 із змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, який визначено позивачем в сумі 5000 грн., недоведеним та завищеним, виходячи із засад розумності і справедливості, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, та стягненню з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду у розмірі 500 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. В підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, На підтвердження витрат, які поніс позивач на отримання професійної правничої допомоги до суду представником позивача надано договір про надання правової допомоги від 30.01.2023 року, додаток № 2 до договору про надання правової допомоги від 19.07.2024 року, акт приймання-передачі до договору про надання правової допомоги від 31.03.2023 року, опис робіт (наданих послуг), які виконані адвокатом від 19.07.2023 року. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). З урахуванням викладеного, беручи до уваги співмірність суми витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи, суд приходить до висновку, що заявлені представником позивача вимоги про стягнення витрати на правову допомогу підлягають частковому задоволенню в розмірі 3000,00 грн., що буде співмірним зі складністю справи. При цьому суд враховує, що сторони після відкриття провадження у справі не заявили клопотання про передачу справи за підсудністю. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому з відповідача у зв`язку з задоволенням позову слід стягнути в дохід держави судовий збір за дві позовні вимоги у розмірі 2147,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial