Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами на загальну суму 50249,00 грн., а також судові витрати в розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 26.08.2023\~між ТОВ\~ «МІЛОАН»\~та відповідачем\~ був\~укладений кредитний\~договір №\~9945815.\~29.01.2024\~між \~ТОВ \~«МІЛОАН» та\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~укладено Договір\~факторингу №\~29012024,\~відповідно до\~якого \~ ТОВ\~ «МІЛОАН»\~передає,\~а ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~за плату\~належні йому\~права вимоги\~до боржників,\~вказаних у\~реєстрах боржників.\~Так,\~ПАТ «ФК\~«ЄАПБ» набуло\~право грошової\~вимоги до\~відповідача \~за кредитним\~договором №\~9945815\~в сумі\~25050,00\~грн.,\~з яких:\~6000\~грн.\~ заборгованість\~за основною\~сумою боргу;\~18450,00\~грн.\~ заборгованість\~за відсотками;\~600,00\~грн.\~ сума\~заборгованості за\~пенею.\~21.08.2023\~між ТОВ\~ «МІЛОАН»\~та відповідачем\~ був\~укладений кредитний\~договір №\~101572436.\~29.01.2024\~між \~ТОВ \~«МІЛОАН» та\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~укладено Договір\~факторингу №\~29012024,\~відповідно до\~якого \~ ТОВ\~ «МІЛОАН»\~передає,\~а ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~за плату\~належні йому\~права вимоги\~до боржників,\~вказаних у\~реєстрах боржників.\~Так,\~ПАТ «ФК\~«ЄАПБ» набуло\~право грошової\~вимоги до\~відповідача \~за кредитним\~договором №\~101572436\~в сумі\~15444,91\~грн.,\~з яких:\~4166,00\~грн.\~ заборгованість\~за основною\~сумою боргу;\~11278,91\~грн.\~ заборгованість\~за відсотками.\~19.09.2023\~між ТОВ\~ «ФІНАНСОВА\~КОМПАНІЯ «1\~БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО\~НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»\~та \~відповідачем \~був укладений\~договір позики\~№ 4667421.\~14.06.2021\~між \~ТОВ \~«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«1\~БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО\~НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»\~та ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» укладено\~Договір факторингу\~№14/06/21\~відповідно до\~якого \~ТОВ \~« 1\~БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО\~НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»\~передає,\~а ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~за плату\~належні йому\~права вимоги\~до боржників,\~вказаних у\~реєстрах боржників.\~Так,\~ПАТ «ФК\~«ЄАПБ» набуло\~право грошової\~вимоги до\~відповідача \~за договором\~позики №\~4667421\~в сумі\~9754,29\~грн.,\~з яких:\~ 3000\~грн.\~ заборгованість\~за основною\~сумою боргу;\~6754,29\~грн.\~ заборгованість\~за відсотками. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за кредитними договорами, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами, загальна сума якої складає 50249,20 грн., а також відшкодувати понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору. Представником відповідача адвокатом Зачепіло З.Я. подано відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечувала повністю, просила суд відмовити у позові та провадження у справі закрити. Послалась на те, що матеріали справи всупереч положенням статті 516 ЦК України не містять доказів того, що боржник відповідач, був письмово повідомлений про відступлення права вимоги за кредитними договорами №№ 9945815, 101572436 та 4667421. Позивачем на підтвердження перерахування відповідачу коштів за кредитними договорами не надано належних доказів розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру тощо) або виписки з банківського рахунку. Надані позивачем розрахунки заборгованості за кожним з трьох договорів самі по собі не є безспірним доказом наявності заборгованості, оскільки такі документи складаються одноособово стороною позивача та не є первинними документами, які б підтверджували умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зміст зазначених доказів повністю залежить від волевиявлення кредитора та його правонаступника. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати новим кредиторам грошових коштів первісним кредиторам за передачу права грошової вимоги та зарахування їх на рахунок останніх. Ухвалою судді від 05 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідач та його представник в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 26.08.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем був укладений договір про споживчий кредит №\~9945815. 29.01.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №\~29012024, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» передає, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників. 21.08.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем був укладений кредитний договір № 101572436. 29.01.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №29012024, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» передає, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників. 19.09.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем був укладений договір позики № 4667421. 14.06.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №14/06/21 відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників. Позивач стверджує, що у відповідача виникла заборгованість за договорами: - \~ \~ \~ \~договором про споживчий кредит № 9945815 в сумі 25050,00 грн., з яких: 6000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 18450,00 грн. заборгованість за відсотками; 600,00 грн. сума заборгованості за пенею; - \~ \~ \~ \~кредитним договором № 101572436 в сумі 15444,91 грн., з яких: 4166,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 11278,91 грн. заборгованість за відсотками. - \~ \~ \~ \~договором позики № 4667421 в сумі 9754,29 грн., з яких: 3000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 6754,29 грн. заборгованість за відсотками, відомості про що зазначені у відповідних розрахунках. Суд зазначає, що згідно із п. 2.1. договору про споживчий кредит № 9945815, укладеного 26.08.2023 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . У позовній заяві ТОВ «ЄАПБ» вказує, що на підставі укладеного договору відповідач отримав від ТОВ «Мілоан» грошові кошти. Однак, матеріали справи не містять письмових доказів на підтвердження факту отримання [PERSON] за вказаним у позові договором про споживчий кредит від 26.08.2023 року коштів у розмірі 6000 грн. Також, згідно із п. 2.1. договору про споживчий кредит № 101572436, укладеного 21.08.2023 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . У позовній заяві ТОВ «ЄАПБ» вказує, що на підставі укладеного договору відповідач отримав від ТОВ «Мілоан» грошові кошти. Водночас, матеріали справи не містять письмових доказів на підтвердження факту отримання [PERSON] за вказаним у позові договором про споживчий кредит від 21.08.2023 року коштів у розмірі 5000,00 грн. Окрім цього, згідно із п. 1.1 договору позики № 4667421, укладеного 19.09.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк,, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми. У позовній заяві ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зазначає, що на підставі укладеного договору відповідач отримала від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» грошові кошти. Однак, матеріали справи не містять письмових доказів на підтвердження факту отримання [PERSON] за вказаним у позові договором позики від 19.09.2023 року кредитних коштів у розмірі 3000,00 грн. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної зави. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасники справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів з урахуванням положень ЦПК України зазначені ним обставини. Однак, таких доказів він не надав і не ініціював питання про їх витребування. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, суд вбачає, що позивачем не надано доказів, відповідно до положень 76-79 ЦПК України, які б підтверджували факт отримання відповідачем коштів за зазначеними вище договорами позики та споживчого кредитування в розмірі, заявленому позивачем (копії квитанції, меморіального ордеру тощо). Суд акцентує увагу позивача на тому, що доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з положеннями зазначеного закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п. 5 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. Отже доказ, який підтверджує заборгованість клієнта, є виписка з банківського рахунку. Разом з тим у наданих до позовної заяви матеріалах відсутні виписки з особового рахунку відповідача, а тому суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт того, що відповідач дійсно отримав грошові кошти за договорами про споживчий кредит №№ 9945815, 101572436 та договором позики № 4667421, а також наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаних у розрахунках. Суд зауважує на тому, що розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту/позики, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України позивач повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та, відповідно, на умовах встановлених договором. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. З урахуванням цього, суд відхиляє доводи відповідача про недоведеність вимог пред`явленого позову у зв`язку із відсутністю підтверджень повідомлення відповідача про відступлення права вимоги за вказаними договорами. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У постанові Верховного суду України від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 зазначено, що предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається. Дослідивши наданий до позовної заяви витяг з договору факторингу № 29012024 від 29 січня 2024 року, укладений між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Мілоан», суд встановив наступне. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, суми грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Разом з тим, судом встановлено, що договір факторингу № 29012024 від 29 січня 2024 року поданий до суду неповно. Так, у витягу вказаного договору факторингу відсутні дані щодо розміру ціни продажу, що позбавляє суд визначити його істотні умови та встановити наявність обставини переходу до позивача права грошової вимоги у кредитному зобов`язанні, де боржником є саме відповідач. В той же час, встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором факторингу № 29012024 від 29 січня 2024 року після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували виконання сторонами умов договору факторингу та, як наслідок - набуття права грошової вимоги позивача до відповідача за кредитним договором та можливості реалізації прав нового кредитора для звернення до суду з даним позовом. Суд зауважує, що для встановлення наявності підстав для позову необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника, що неможливо без надання правової оцінки договору факторингу. При цьому, надання правової оцінки договору факторингу не є виходом за межі поданої юридичною особою позовної заяви та не порушує презумпцію правомірності правочину, оскільки для встановлення наявності підстав для здійснення правонаступництва у кредитних правовідносинах необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. Водночас, суд також вважає, що наданий позивачем витяг з Реєстру боржників не обґрунтовує позовні вимоги позивача з таких підстав. Так, згідно із п. 1.2. зазначеного договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. З наведеного слідує, що належним доказом наявності у переліку божників відповідача [PERSON] , право грошової вимоги щодо якого відступається за договором факторингу, є саме Реєстр боржників, який підписується сторонами, у паперовому вигляді. При цьому, позивачем до позовної заяви додано підписаний уповноваженими особами Акт приймання-передачі, що є Додатком № 2 до договору, однак формування такого документа як витяг з Реєстру боржників, умовами наданого до суду договору факторингу не передбачено. Водночас, зі змісту витягу з реєстру боржників вбачається, що він сформований в односторонньому порядку, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), шляхом довільного внесення до змісту документа відомостей про особу боржника, номер кредитного договору, суми заборгованості, тощо та не має будь-якої пов`язаності з Реєстром боржників у паперовому чи електронному вигляді. Крім того, наданий витяг з реєстру боржників не містить підписів клієнта та фактора, як сторін договору факторингу. Разом з тим, відомості, що зазначені у витязі з реєстру боржників не підтверджені жодним іншим належним та допустимим доказом. Таким чином, суд не бере до уваги як доказ - витяг з реєстру боржників за договором факторингу, позаяк поданий документ не відповідає критеріям допустимості, достовірності та достатності. Також дослідивши наданий до позовної заяви витяг з договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, укладений між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», та додаткові угоди до нього суд встановив наступне. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, суми грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. Разом з тим, судом встановлено, що договір факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, укладений між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та додаткові угоди до нього подані до суду неповно. Так, пункт 5 додаткової угоди № 20 до вказаного договору факторингу містять не заповнені рядки щодо розміру ціни продажу, що позбавляє суд визначити істотні умови договору та встановити наявність обставини щодо переходу до позивача права грошової вимоги у кредитному зобов`язанні, де боржником є саме відповідач. В той же час, встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором факторингу № 14/06/21\~від 14\~червня 2021\~року після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували виконання сторонами умов договору факторингу та, як наслідок - набуття права грошової вимоги позивача до відповідача за кредитним договором та можливості реалізації прав нового кредитора для звернення до суду з даним позовом. Суд також зауважує, що наданий позивачем витяг з Реєстру боржників не обґрунтовує позовні вимоги позивача з таких підстав. Так, згідно із п. 1.2 зазначеного договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. З наведеного слідує, що належним доказом наявності у переліку божників відповідача [PERSON] , право грошової вимоги щодо якого відступається за договором факторингу, є саме Реєстр боржників, який підписується сторонами, у паперовому вигляді. Суд враховує, що позивачем до позовної заяви додано підписаний уповноваженими особами Акт приймання-передачі, що є Додатком № 2 до договору, однак формування такого документа як витяг з Реєстру боржників, умовами наданого до суду договору факторингу не передбачено. Водночас, зі змісту витягу з реєстру боржників вбачається, що він сформований в односторонньому порядку, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), шляхом довільного внесення до змісту документа відомостей про особу боржника, номер кредитного договору, суми заборгованості, тощо та не має будь-якої пов`язаності з Реєстром боржників у паперовому чи електронному вигляді. Крім того, наданий витяг з реєстру боржників не містить підписів клієнта та фактора, як сторін договору факторингу. Разом з тим, відомості, що зазначені у витязі з реєстру боржників не підтверджені жодним іншим належним та допустимим доказом. Таким чином, суд не бере до уваги як доказ - витяг з реєстру боржників за договором факторингу, позаяк поданий документ не відповідає критеріям допустимості, достовірності та достатності. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу позову, а саме: доказів виникнення прав і обов`язків за договором факторингу та доказів наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідача. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не доведено і не обґрунтовано заявлені позовні вимоги, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку. Отже, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку не надав належні та допустимі докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження при розгляді справи, суд ухвалює рішення про відмову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у задоволенні позовних вимог. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed