Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

У вересні 2024 року через систему «Електронний суд» [PERSON] , через адвоката Кузьміна Д.Л. (ордер а.с.8), звернувся з позовом до Об`єднання кооперативних автостоянок (далі - ОКА) «Дублер», в якому просив суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні гаражним боксом № [NUMBER] на автостоянці «Жокей» за адресою: м. Київ, просп. Глушкова, б. 12, шляхом надання вільного доступу/проходу/проїзду для користування металевим гаражним боксом, у т.ч. місцем для стоянки автомобіля; стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн, стягнути судові витрати в тому числі і на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 19 грудня 1997 році створено юридичну особу ОКА «Дублер». Пунктами 1.1, 1.7 Статуту новоствореної юридичної особи (відповідача), затвердженого протоколом №1 від 22 серпня 1997 року загальних зборів членів кооперативу, передбачалось, що кооператив створений для будівництва та експлуатації відкритих та закритих автостоянок для громадян, а також для надання різного роду послуг з ремонту та експлуатації автотранспортних засобів. До складу кооперативу входять автостоянки: «Дублер» за адресою: м. Київ - 191, вул. Маршала Конєва, б. 2; «Жокей» за адресою: м. Київ - 207, просп. Глушкова, б. 14. Позивач вказує, що у 1999 році він на підставі поданої заяви набув членство у ОКА «Дублер» та отримав у користування місце для стоянки власного автомобіля під № 69 на автостоянці «Жокей» за адресою: м. Київ, просп. Глушкова, б. 12. Позивачу була надана перепустка з його фото, яку при виїзді з автостоянки він здавав охороні, а при заїзді на автостоянку охорона повертала перепустку позивачу. У 2004 році, як і більшість членів кооперативу, на наданому йому місці для стоянки автомобіля позивач встановив гараж у вигляді металевої конструкції (гаражний бокс), де зберігав належні йому транспортні засоби з 2018 по 2024 роки. При цьому, з моменту набуття членства у кооперативі та до 2024 року позивач особисто справно сплачував внески, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів, платіжними інструкціями, що додаються до позову. Вказує, що тимчасово надав знайомому користуватися металевим боксом у 2020 -2021 роках. Однак 05 червня 2024 року о 12 год 05 хв позивач під`їхав до воріт автостоянки «Жокей», щоб заїхати на територію, проте електронна перепустка для підняття шлагбаума, яку позивач отримав у 2023 році, не спрацювала, а паперова перепустка з фото позивача у комірці для зберігання у охорони вже була відсутня. У комірці № 69 лежала вже перепустка на іншу людину. Охорона не змогла пояснити позивачу з яких причин у нього відсутній доступ до його місця стоянки. Позивач зазначає, що він добросовісно сплачує внески за користування місцем автостоянки. Позивач на обґрунтування завдання йому моральної шкоди, вказує, що дії відповідача з відмови у доступі до його гаража є недобросовісними, що негативно вплинуло на його фізичний і моральний стан: він втратив душевний спокій, постійно знаходиться у пригніченому стані. У зв`язку з викладеним просить позив задовольнити. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (а.с.51,52). 23 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» представником відповідача ОКА «Дублер», адвокатом Зінов`євим Д.С. (ордер, свідоцтво а.с.63,65) подано відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву вказується, що відповідачем не надано доказів про вступ у 1999 року до членів кооперативу відповідача, а також не надано перепустки з його фотографією, яку він нібито віддав охоронцю. Також позивачем не доведено, що він у 2004 році встановив гаражний бокс. Позивач не звертався із заявою про включення його до складу членів кооперативу, не отримував підтверджуючих документів щодо членства у кооперативі. Додані позивачем квитанції до прибуткових касових ордерів, платіжні інструкції не є доказами права користування або права власності на майно на території кооперативу. Представник відповідача просить суд відмовити у позові, надає попередній розрахунок витрат на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн (а.с.61-75). 28 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Кузьміним Д.Л. подано відповідь на відзив на позову заяву. Вказується, що суть заперечень сторони відповідача зводиться до того, що [PERSON] не підтвердив своє членство в кооперативі, не надав посвідчення члена кооперативу, заяву про вступ до кооперативу, рішення загальних зборів, яким би затверджено його вступ до кооперативу. Однак надані позивачем документи є належними, достатніми та допустимими доказами, на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, у зв`язку з чим просить позов задовольнити (а.с.76-80). Крім того, 06 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» представником позивача надані додаткові пояснення у справі, де представником наводиться судова практика щодо предмета даного позову. Крім того, стороною позивача заперечується проти суми заявлених відповідачем судових витрат з надання правової допомоги, а також ставиться питання, у випадку задоволення позову, про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 35 000,00 грн. 15 листопада 2024 року від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, у якому заперечуючи проти задоволення позову, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просить зменшити розмір судових витрат позивача до 3 500,00 грн. Суд на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, код юридичної особи Об`єднання кооперативних автостоянок «Дублер» - 22933554, державна реєстрація відбулась 19 грудня 1997 року, номер запису 10681200000027010 (а.с.9-13). Як вбачається з копії Статуту ОКА «Дублер» в редакції від 22 серпня 1997 року, зокрема, п.1.7, а також Статуту ОКА «Дублер» в новій редакції, затвердженого загальними зборами членів ОКА «Дублер» протоколом № 1 від 04 травня 2017 року, п.1.10, до складу кооперативу входять автостоянки: «Дублер», адреса: м. Київ, вул. Маршала Конєва, б. 2; «Жокей», адреса: просп. Глушкова, б. 12 (а.с.15-20,21-27). Відповідно до п.п. 2.24 та 2.25 Статуту ОКА «Дублер» в редакції від 22 серпня 1997 року, кооператив несе відповідальність за охорону автотранспортних засобів, але не відповідає за особисте майно та речі членів кооперативу, що знаходяться в транспортному засобі та в критих легких боксах для зберігання транспортних засобів. Кооператив несе відповідальність за зберігання транспортних засобів в критих легких боксах тільки при наявності доказів відкривання замків іншими предметами (не власними ключами) та у разі явних механічних пошкоджень замків (зриву тощо). Аналогічне положення міститься і в п.6.7 Статуту ОКА «Дублер» в редакції від 04 травня 2017 року (а.с.16 зв., а.с.24 зв.). Також згідно з п.п. 3.1, 3.2 Статуту ОКА «Дублер» в редакції від 22 серпня 1997 року, після закінчення будівництва відкритих або закритих стоянок кожному члену кооперативу надається у постійне користування місце для стоянки та зберігання власного транспортного засобу. Виділене члену кооперативу місце для стоянки власного транспортного засобу належить йому на праві користування. Відповідно до п.2.7 Статуту ОКА «Дублер» в редакції від 04 травня 2017 року, предметом діяльності кооперативу є будівництво, обслуговування, ремонт, перебудування (модернізація, реконструкція) гаражних боксів, для зберігання власних транспортних засобів, тощо. Позивачем вказується, що він має посвідчення водія, транспортні засоби, що підтверджується копіями: посвідченням водія на ім`я позивача, свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів, власником яких він є (а.с.29,30). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера позивач здійснив першу оплату за стояку автомобіля у липні 1999 року, оплата у розмірі 16,00 грн приймалась (мова оригіналу) «Объединение открытых кооперативных А/С «Дублер» (а.с.33). Надані позивачем квитанції до прибуткового ордера за період з 2004 року по 2021 року свідчать про оплату за стоянку автомобіля та містять відмітку «прийнято від № 69, [PERSON] », «Об`єднання кооперативных А/С Голосіївського району «Дублер» (а.с.33-37 і зворот). Також відповідно до платіжної інструкції № 0.0.3173260637.1 від 30 серпня 2023 року позивачем здійснено оплату членських внесків за період з липня по грудень 2023 року, призначення платежу - членській внесок [PERSON] за автомобільне місце № 69, отримувач ОКА «Дублер» (а.с.38). Відповідно до дублікату квитанції № Р24А319491022D87218 від 29 вересня 2022 року, здійснено сплату у розмірі 660,00 грн з призначенням платежу - членській внесок [PERSON] за автомобільне місце № 69, 07.2022 - 09.2022, отримувач - ОКА «Дублер» (а.с.38 зв.). Також, відповідно до дублікату квитанції № 0.0.2762392378.1 від 02 грудня 2022 року, здійснено сплату у розмірі 660,00 грн з призначенням платежу - членській внесок [PERSON] за автомобільне місце № 69, 10.2022 - 12.2022, отримувач ОКА «Дублер» (а.с.39). Відповідно до платіжної інструкції № 0.0.3068285712.1 від 26 червня 2023 року позивачем здійснено оплату членських внесків за період з січня по червень 2023 року, призначення платежу - членській внесок [PERSON] за автомобільне місце № 69, отримувач ОКА «Дублер» (а.с.39 зв). Суд не приймає до уваги посилання сторони відповідача на те, що позивачем не надано доказу щодо його членства у ОКА «Дублер», зокрема через відсутність у позивача посвідчення члена кооперативу, з огляду на те, що, як вбачається з наведених платіжних документів, позивачем сплачувались членські внески за автомобільне місце № 69, перший платіж по яким було здійснено у липні 1999 року. Питання набуття членства у кооперативі регулювалось Законом СРСР «Про кооперацію в СРСР» від 26 травня 1988 року №8998-11, який не застосовується на території України з 07 травня 2022 року згідно із Законом України від 21 квітня 2022 року №2215-IX, та на даний час регулюється Законом України «Про кооперацію» 10 липня 2003 року №1087-IV. Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону «Про кооперацію в СРСР» в редакції, яка діяла станом на 1999 рік, кооператив є організацією громадян СРСР, які добровільно об`єднались на основі членства для спільного провадження господарської та іншої діяльності на базі належного йому на праві власності, орендованого або наданого в безплатне користування майна, самостійності, самоврядування і самофінансування, а також матеріальної заінтересованості членів кооперативу і найбільш повного поєднання їх інтересів з інтересами колективу і суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону «Про кооперацію в СРСР», членом кооперативу може бути кожний громадянин, який досяг 16-річного віку, якщо інше не передбачено законом Союзу РСР і союзних республік, виявив бажання і здатний брати участь у здійсненні цілей і завдань кооперативу. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 14 Закону «Про кооперацію в СРСР», загальні збори, як найвищий орган управління кооперативу вирішують питання про прийняття у члени кооперативу, виключають з нього, а також питання, пов`язані з виходом з кооперативу. Обов`язок кооперативу видачі кожному члену кооперативу посвідчення про членство був встановлений лише після набрання чинності Закону України «Про кооперацію» 23 серпня 2003 року (ч. 3 ст. 10), а отже, його відсутність не може безумовно свідчити про відсутність в особи членства в кооперативі. Зокрема, за змістом положень статей 2, 6, 9 Закону України «Про кооперацію» кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про кооперацію» для досягнення мети своєї діяльності кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси. Джерелами формування майна кооперативу є: вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї; майно, добровільно передане кооперативу його членами; кошти, що надходять від провадження господарської діяльності; кошти, що надходять від створених кооперативом підприємств, установ, організацій; грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі іноземних інші надходження, не заборонені законодавством. Кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх компетенції, визначеної статутом кооперативу. Суд зазначає, що стороною відповідача не надано доказів щодо оспорювання членства позивача у кооперативі ОКА «Дублер». Зокрема, приймаючи платежі від позивача за автомобільне місце більше 24 років із призначенням сплати - членські внески за автомобільне місце, відповідач не вчиняв дії щодо з`ясування підстав такого перерахування, не вчиняв дій із повернення коштів позивачу, більш того - надавав квитанції до прибуткового касового ордера із штампом ОКА «Дублер» та підписом касира. Що безумовно свідчить про те, що позивач набув право користування гаражним боксом № [NUMBER] в ОКА «Дублер». На підтвердження обставин членства у кооперативі позивач надав копії квитанцій, платіжних інструкцій про сплату членських внесків; платежі відповідачем приймались, позивачу не повертались як помилково сплачені у зв`язку з тим, що він не є членом кооперативу. Доказів виключення позивача з кооперативу на підставі рішення загальних зборів його членів відповідачем не надано. Подібний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 28 січня 2021року № 910/15906/21. Враховуючи наведе, суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод позивачу у користуванні гаражним боксом № [NUMBER] у кооперативі ОКА «Дублер» є обґрунтованими. Відповідно до позовних вимог щодо завдання відповідачем моральної шкоди позивачу, суд зазначає наступне. Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн, позивач вказує, що він є людиною похилого віку, через дії відповідача втратив душевний спокій, перебував у пригніченому стані, що спричинило негативні зміни у життєвих зв`язках. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи характер правопорушення та його наслідки, обсяг страждань позивача, яка є людиною похилого віку, а також вимоги розумності та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Як зазначалось, представником позивача адвокатом Кузьміним Д.Л. через систему «Електронний суд» 05 листопада 2024 року подано пояснення, які фактично є заявою про стягнення з відповідача на користь позивача 35 000,00 грн витрат на правову допомогу, в якій вказується: у разі відмови у позові зменшити розмір витрат відповідача, а у разу задоволення позову стягнути з відповідача судові витрати позивача у повному обсязі. Як вбачається зі змісту позовної заяви представник позивача вказує про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги в сумі 35 000,00 грн. (а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За матеріалами справи, інтереси позивача представляє адвокат Кузьмін Денис Леонідович, який діє на підстава ордеру серії АМ № 110021 від 12 вересня 2024 року (а.с.8). В обґрунтування вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу адвокат Кузьмін Д.Л. надав ордер на надання правничої допомоги; копію договору про надання правової № 06/06-24 від 06 червня 2024 року, відповідно до змісту якого (п.3.3.) розмір витрат на правничу допомогу становить 35 000,00 грн, сума є фіксованою та не залежить від обсягу наданих послуг; акт приймання-передачі наданих послуг від 31 жовтня 2024 року, який містить перелік послуг: надання консультацій, формування правової позиції, збір доказів, направлення запитів, складання позовної заяви. Враховуючи, обсяг реально виконаних адвокатом робіт, ціну позову, яка є меншою за загальну вартість професійної правничої допомоги, заперечення відповідача щодо розміру судових витрат позивача, часткове задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України»(Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У порядку ст. 141 ЦПК України, ураховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1 453,44 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial