Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 12.07.2024 звернувся в Октябрський районний суд м. Полтави з позовом до Приватного акціонерного товариства «Харківський котельно-механічний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позовна заява обґрунтована тим, що з 12.10.2012 позивач був прийнятий на посаду технічного директора ПАТ «Харківський котельно-механічний завод», 04.09.2020 звільнений за власним бажанням. 17.11.2020 позивач знову прийнятий на посаду технічного директора ПАТ «Харківський котельно-механічний завод» та 01.04.2024 звільнений за власним бажанням. Вказував, що розрахунку при звільненні з ним проведено не було, звертався до відповідача з заявою про видачу довідки щодо розміру заробітної плати, але заява не була отримана відповідачем. В поданій до суду позовній заяві просив стягнути з АТ «ХКМЗ» заборгованість по заробітній платі. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 24.07.2024 позовну заяву передано для розгляду за підсудністю до Київського районного суду м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 04.09.2024 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач ПрАТ «Харківський котельно-механічний завод» 20.09.2024 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що 17.11.2020 позивач [PERSON] був прийнятий на роботу за керівною посадою технічного директора цеху АУП Приватного акціонерного товариства «Харківський котельно-механічний завод». Із запровадженням на території України воєнного стану та у зв`язку із воєнною агресією та вторгненням держави-терориста російської федерації в Україну ПрАТ «Харківський котельно-механічний завод», починаючи з 28.02.2022 було вимушено обмежити та призупинити господарську діяльність, в тому числі у зв`язку із відсутністю робочого персоналу. Зазначав, що починаючи з 24.02.2022 та включаючи по день звільнення, [PERSON] не здійснював трудових обов`язків на підприємстві, не повідомляв підприємства про причини своєї відсутності та неможливості виконання ним трудових обов`язків. Відповідач вказував, що 01.04.2024 позивач особисто приїхав до підприємства та подав заяву про звільнення за власним бажанням, наполягав на негайному звільненні, було прийнято наказ по підприємству №11-К від 01.04.2024 про припинення трудового договору із [PERSON] за власним бажанням працівника. У зв`язку із зверненням позивача до суду, було доручено здійснити перевірку відомостей щодо наявної заборгованості із заробітної плати відділу бухгалтерії, 20.09.2024 було проінформовано бухгалтером підприємства та надано відповідну довідку за підписом заступника голови правління з економіки та фінансів про нараховану та виплачену заробітну плату [PERSON] за період 17.11.2020 по 01.04.2024, за якою встановлено, що станом на 20.09.2024 заборгованість із заробітної плати перед [PERSON] відсутня, а усі податки та збори сплачені до бюджету. Зазначав, що станом на 20.09.2024 відповідач не має заборгованості із заробітної плати перед позивачем. Позивач [PERSON] 17.10.2024 подав до суду відповідь на відзив, де зазначав, що під час роботи у відповідача виплата заробітної плати проводилася несвоєчасно, із затримками. Вказував, що дійсно 19.09.2024 на свій картковий рахунок отримав виплату в розмірі 12458,58 грн, що є сумою заробітної плати за січень 2022 року, але вважає, що це є лише одна із сум, що підлягали виплаті. 15.11.2024 позивач [PERSON] подав до суду заяву про зміну позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за квітень, травень, червень та липень 2020 року в загальному розмірі 24404,13 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача повністю підтримали позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 24404,13 грн, посилаючись на викладені в поданих до суду заявах обставини. Суд, заслухавши позивача та представника позивача, дослуживши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 12.10.2012 працював на посаді технічного директора ПрАТ «Харківський котельно-механічний завод», 04.09.2020 звільнений за власним бажанням на підставі наказу № 129-к від 04.09.2020. 17.11.2020 позивач [PERSON] на підставі наказу № 148-к від 16.11.2020 прийнятий на роботу технічним директором ПрАТ «Харківський котельно-механічний завод», а наказом від 01.04.2024 № 11-к 01.04.2024 звільнений за власним бажанням. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] в поданій до суду 12.07.2024 заяві просив стягнути заборгованість із заробітної плати, стверджуючи, що при звільненні 01.04.2024 розрахунок з ним проведено не було. Разом з тим, дослідженими в справі доказами встановлено, що за період перебування позивача [PERSON] в трудових відносинах з АТ «ХКМЗ» з 17.11.2020 по 01.04.2024 заборгованість із заробітної плати станом на час вирішення справи судом відсутня, розмір належної позивачу до виплати суми заробітної плати виплачено в повному обсязі, в тому числі сума в розмірі 12458,58 грн виплачена після пред`явлення позову до суду (а.с. 96). Тому суд приходить до висновку, що в цій частині вимоги позивача [PERSON] є безпідставними. При вирішенні заявлених позивачем позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за квітень 2020 року в розмірі 836,83 грн, за травень 2020 року в розмірі 6475,69 грн, за червень 2020 року в розмірі 7997,48 грн та за липень 2020 року в розмірі 9094,13 грн судом враховується таке. На обґрунтування свого твердження про наявність заборгованості за вказаний період позивач надає до суду розрахункові листи про належні йому до виплати відповідні суми за вказаний період (а.с. 14). Разом з тим, надані до суду позивачем копії розрахункових листів не містять в собі відомостей про наявність боргу роботодавця. Відповідач АТ «ХКМЗ» в поданих до суду заявах стверджує, що не має заборгованості з виплати заробітної плати перед позивачем. Посилання позивача на підтвердження своїх позовних вимог на дані виписок по картковому рахунку судом оцінюються критично. За даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, встановлено, що сума доходу позивача [PERSON] від АТ «ХКМЗ» за перший квартал (січень-березень) 2020 року склала 41932,22 грн, з яких 7547,79 грн податки. За другий квартал (квітень-червень) 2020 року сума доходу склала 29383,66 грн, з яких податки 5289,06 грн. За третій квартал 2020 року розмір доходів складає 33336,86 грн, з яких сума податків - 6000,64 грн. Дані виписки з банківського рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] в АТ «МТБ банк» за період з 01.10.2021 по 22.05.2024 містять інформацію про виплату позивачу заробітної плати в розмірах: 100,62 грн (24.11.2021), 9627,10 грн (01.12.2021), 12458,58 грн (15.12.2021), 12357,96 грн (23.12.2021), 12458,58 грн (11.01.2022), 8050 грн (07.03.2022), 8050 грн (01.04.2022), що не відповідає твердженням позивача. Одночасно позивачем надано до суду виписку з банківського рахунку, відкритого в АТ «Сенс банк» за період 01.01.2020 по 01.01.2021 та з 01.01.2021 по 01.01.2022; та АТ «МТБ Банк» за період з 22.05.2024 по 26.09.2024. Інформація з виписок по банківським рахунках, відкритих на ім`я позивача [PERSON] , не узгоджуються з твердженнями позивача про фактично отримані суми заробітної плати. Той факт, що відповідач відповідно до положень ст. 47 КЗпП України у день звільнення не видав позивачу [PERSON] письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні сам по собі не свідчить про наявність заборгованості перед позивачем за період квітень - липень 2020 року. Твердження позивача про наявність заборгованості по заробітній платі за період квітень - липень 2020 року не підтверджено дослідженими в справі доказами. Отже, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження наявність заборгованості АТ «ХКМЗ» по заробітній платі перед позивачем [PERSON] за період квітень - липень 2020 року, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог позивачу, який при зверненні до суду судовий збір не сплачував, судові витрати за розгляд справи судом слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed