Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхнього повнолітнього непрацездатного сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і проводити його на строк встановленої інвалідності, допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. Свої вимоги мотивувала тим, що вона з 23.05.1996 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому в них народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Син [PERSON] є особою з інвалідністю з дитинства І групи «А», не може самостійно себе обслуговувати та жити повноцінним життям, важко виконує щоденні завдання та важко сприймає події, що відбуваються навколо нього, а тому потребує постійного стороннього догляду. Вона працює вчителем початкових класів, отримує заробітну плату, розмір якої, разом з соціальними виплатами на сина, є недостатнім для забезпечення належного рівня життєдіяльності непрацездатної дитини та всієї сім`ї. Натомість відповідач є працездатним, інших утриманців не має, працює в КП «Житлово-експлуатаційна контора» Брошнів-Осадської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області, однак близько 4 років з сім`єю не проживає, не допомагає їй у догляді за сином [PERSON] , не надає жодних коштів на утримання дитини. Вона ж самостійно намагається матеріально забезпечити повнолітнього сина, якому необхідне постійне лікування, придбання медпрепаратів, одягу, продуктів харчування, тому вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] , в зв`язку з чим звернулася в суд з даним позовом. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, вказавши, що його син [PERSON] отримує державну соціальну допомогу як дитина з інвалідністю, яка станом на 01.10.2024 року складає понад 9 000,00 грн. Інший його син [PERSON] отримує компенсацію за соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі за братом [PERSON] в розмірі 2 120,00 грн., а позивачка отримує заробітну плату в розмірі понад 15 000,00 грн. Його ж дохід становить тільки 10 130,00 грн. в місяць, при цьому заборгованість підприємства по виплаті заробітної плати складає 29 737,35 грн. Більше того, коли він пішов з дому, то все майно залишив позивачці, взявши тільки старий автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2006 року випуску. Він розуміє, що допомагати сім`ї необхідно, але на даний час син [PERSON] отримує щомісячний дохід і фактично не потребує матеріальної допомоги. Позивачка подала відповідь на відзив, в якому вказала, що справді син [PERSON] отримує державну соціальну допомогу, однак в умовах сьогодення, зважаючи на вартість ліків, одягу та харчування, цих коштів недостатньо для забезпечення його повноцінного існування. Крім того, через стрес, викликаний тим, що відповідач залишив сім`ю, у [PERSON] погіршився стан здоров`я, він став дуже емоційний, дратівливий та агресивний, що призвело до зниження імунітету та частих захворювань. Що стосується твердження про те, що син [PERSON] отримує компенсацію за соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі за братом [PERSON] в розмірі 2 120,00 грн., то молодший син справедливо отримує вказані кошти, при чому зовсім не тривалий час - тільки з 01.09.2024 року, оскільки попри свій юний вік (21 рік) син [PERSON] , крім навчання, змушений допомагати їй по догляду за хворим братом, влаштуванням побуту, виконувати всю чоловічу роботу по господарству. Посилання відповідача на те, що вона отримує заробітну плату, не заслуговують на уваги, оскільки згідно ч. 1 ст. 88 СК України, право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Разом з тим, кошти, які вона отримує за роботу вчителем початкових класів, також витрачаються на утримання сина з інвалідністю, крім того, вона змушена допомагати своїм перестарілим батькам. Більше того, відповідач стверджує, що коли він пішов з дому, то все майно залишив їй, взявши тільки машину, хоча житловий будинок, в якому вони проживали, збудований її батьками, а відповідач за час спільного проживання не спромігся надбати жодного іншого майна. В судовому засіданні представник позивачки згідно ордера на надання правничої допомоги серії АТ № 1083005 від 18.10.2024 року (а.с. 32) адвокат Васютин Я.В. повністю підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив і просив їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі по наявних у справі матеріалах. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов підлягає до частково задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 198 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Як передбачено ч. 1 ст. 88 цього кодексу, право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 200 даного Кодексу, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, а також наявність в останнього на утриманні інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Частиною 1 ст. 191 цього ж Кодексу встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 23.05.1996 року (а.с. 3). Про те, що в даному шлюбі в них народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , свідчать свідоцтва про їх народження серії [NUMBER] від 14.08.1996 року та серії [NUMBER] від 03.10.2003 року, видані Раківською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області (а.с. 4-5). З довідки до акту огляду МСЕК серії АВ № 0375801 від 16.09.2014 року (а.с. 7) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю першої групи захворювання з дитинства повічно та потребує постійного стороннього догляду. Судом встановлено, що повнолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю, позивачкою по справі, в житловому будинку в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 110 від 26.09.2024 року, виданою Раківським старостинським округом Брошнів-Осадської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області (а.с. 6). Суд вважає, що відповідач [PERSON] може надавати матеріальну допомогу (аліменти) на утримання свого повнолітнього непрацездатного сина [PERSON] , [INFO] , який є особою з інвалідністю першої групи захворювання з дитинства, оскільки він є здоровим, працездатним, офіційно працевлаштований та отримує стабільний дохід, інших утриманців не має. Про те, що відповідач працює водієм у КП «Житлово-експлуатаційна контора» Брошнів-Осадської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області і його заробітна плата до видачі в 2024 році становила 10 130,12 грн. в місяць, свідчить видана даним підприємством довідка № 3 від 18.10.2024 року (а.с. 21). Згідно з виданою тим же підприємством довідкою № 196 від 18.10.2024 року (а.с. 22), станом на 18.10.2024 року заборгована заробітна плата [PERSON] становить 29 737,35 грн. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище повнолітнього непрацездатного сина сторін по справі, зокрема і те, що він отримує державну соціальну допомогу в значному розмірі, стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів, невеликий розмір його заробітної плати, матеріальне становище позивачки та її обов`язок також матеріально забезпечувати свого повнолітнього непрацездатного сина [PERSON] . За таких обставин, суд вважає, що позов [PERSON] слід задоволити частково та стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на утримання їхнього повнолітнього непрацездатного сина [PERSON] , [INFO] , який є особою з інвалідністю першої групи захворювання з дитинства, в зв`язку з чим потребує постійного стороннього догляду, в розмірі 1/8частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, які стягувати з часу звернення в суд з даним позовом і проводити на строк встановленої інвалідності. Саме такий розмір аліментів, на думку суду, є обґрунтованим та справедливим, оскільки враховує майнове становище і стан здоров`я сторін по справі та відповідає вимогам закону й інтересам їхнього повнолітнього непрацездатного сина. У відповідності до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 88, 182, 191, 198, 200 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved