Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-24 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Хоміч А.А., звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою про розірвання шлюбу. Позивач зазначає, що перебуває із відповідачем у шлюбі, який зареєстрований Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №301. Як стверджує представник позивача, звертаючись до суду із цим позовом, подружжя не мають спільних дітей. В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що сторони разом не проживають, фактично шлюбні відносини припинено, спільне господарство не ведеться та шлюб існує лише формально. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2024 позовну заяву повернуто позивачу. Підставою для такого рішення слугувала відсутність переконливих доказів на підтвердження відомостей про останнє відоме місце проживання (перебування) відповідача. Постановою Харківського апеляційного суду від 04.10.2024 вказану ухвалу скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено судове засідання та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. Представник позивача через систему «Електронний суд» надіслав до суду заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом надсилання судових повісток за адресою, вказаною позивачем. Крім того, виклик відповідача здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. На час вирішення справи суду достовірно не відомі причини неявки відповідача, відзиву на позовну заяву або клопотань від відповідача не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання, не повідомив суд про причини своєї неявки, відзиву на позовну заяву не подав, а позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у матеріалах справи доказів відповідно до положень ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №301 від 23.07.2020, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . Представник позивача, посилаючись на положення Сімейного кодексу України, наполягає на розірванні вказаного шлюбу. Як визначено ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положенням ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка (ст. 24 СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ст. 104 СК України). Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому відмова у його розірванні означатиме примушенням до шлюбу, що є неприпустимим. За наведених обставин суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог. Позивачем не заявлено вимогу про стягнення з відповідача судового збору, сплаченого при зверненні до суду, тому з урахуванням принципу диспозитивності, визначеного ст. 13 ЦПК України, суд не здійснює розподіл судових витрат, понесених позивачем під час розгляду справи. Одночасно, це не позбавляє позивача можливості вирішити питання про судові витрати в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

Outcome: approved