Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-09 00:00:00

Позивач завернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Посилався на те, що 05 лютого 2015 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, від якого є спільний син - [PERSON] , [INFO] . Вказував, що їхнє подружнє життя з відповідачкою не склалося. Він глибоко переконаний, що немає сенсу продовжувати стосунки, оскільки сім`я розпалася через втрату взаєморозуміння та неможливість дійти згоди навіть у побутових питаннях, шлюб існує лише формально, сімейне життя фактично припинилося. Розбіжності у поглядах на життя та постійні конфлікти призвели до відчуження, втрати поваги та довіри, що є основою будь-якої сім`ї. Через конфлікти вони розійшлися і живуть окремо протягом тривалого часу. Враховуючи ці обставини, вважає, що збереження шлюбу неможливе, сім`я остаточно розпалася, подальше існування шлюбу суперечить їхнім інтересам. Спір щодо поділу майна відсутній. Окрім того, між ними досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання [PERSON] після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дитини того з батьків, хто проживатиме окремо, участі у вихованні дитини того з батьків, який проживатиме окремо та розміру аліментів на дитину. Вже доволі давно проживає разом із сином окремо від [PERSON] , адже через постійні сварки було неможливо проводити час разом та будувати нормальні сімейні стосунки. Так, в один день Відповідачка зібрала речі та поїхала від них у квартиру за своїм місцем реєстрації, а саме за адресою: [ADDRESS] . Наразі саме він, самостійно виховує їхнього малолітнього сина - [PERSON] , забезпечуючи всі його потреби: харчування, лікування, одяг, навчання та розвиток. Створює всі необхідні умови для комфортного проживання та нормального розвитку дитини в атмосфері любові й матеріальної забезпеченості. Крім того, він дбає про його розвиток, займається вихованням, постійно відвідує батьківські збори підтримує постійний зв`язок з викладачами, цікавиться успіхами сина та результатами його навчання, забезпечує всім необхідним приладдям, приводить та забирає з школи, яку відвідує син. Також, займається питанням здоров`я [PERSON] , супроводжує його до лікаря, забезпечує регулярний огляд у лікарів для здійснення планових обстежень та лікування. Мати взагалі не цікавиться життям їхнього спільного сина та не допомагає в його утриманні, що підтверджуються поясненнями свідків - [PERSON] та [PERSON] . У судове засідання позивач не з`явився. Через канцелярію суду від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Через канцелярію суду надала заяву у якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала повністю. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 05.02.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №155 (а.с.8). У шлюбі у них народився син [PERSON] (а.с.9). Як встановлено, спільне життя сторін на склалось через різні погляди на сімейне життя, інтереси та несумісності характерів. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинено. Таким чином, суд вважає, що збереження їх сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Щодо вирішення питання про місце проживання дитини, суд зазначає наступне. У позовній заяві [PERSON] зазначив, що спір у сторін стосовно того з ким буде проживати син - відсутній. Сторони уклали Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 15.03.2024р., за умовами якого визначено, що[PERSON]. буде проживати разом з батьком [PERSON] та знаходитися на його самостійному вихованні та повному матеріальному утриманні. (а.с. 24-25). Окрім того, факт того, що позивач самостійно здійснює виховання дитини та утримання підтверджується поясненнями свідків: [PERSON] , [PERSON] (а.с.19-23). Так Верховний Суд у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно із вимогою про розірвання шлюбу. Виходячи з того, що із змісту заяв по суті наданих як позивачем так і відповідачкою жодного сумніву щодо відсутності спору з приводу того з ким буде проживати дитина у суду не виникає, враховуючи наявність договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, те, що обидві сторони згідні з тим, що дитина залишиться проживати разом із батьком та перебуватиме на його самостійному вихованні та утриманні, суд вважає, що дана вимога підлягає до задоволення.

Outcome: approved