Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача 1: Приватного підприємства «Стітекс», відповідача 2: [PERSON] , про стягнення втрат, що виникли внаслідок знецінення національної валюти за договором відступлення прав вимоги та 3 відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання. Позовні вимоги мотивує тим, що між Приватним підприємством «Стітекс» (надалі - ПП «Стітекс») та [PERSON] укладено Договір відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку від 30.10.2017 року (далі Основний договір), згідно умов якого [PERSON] відступає ПП «Стітекс» права вимоги за договором №19/01/12-БР-50003 банківського рахунку фізичної особи «Мультівалютний» від 24.12.2012 року, укладеного між Позивачем та Публічним акціонерним товариством «Банк Богуслав» (далі - Депозитний договір), а ПП «Стітекс» зобов`язується сплатити [PERSON] ціну відступлення, - 196 797,43 доларів США (сто дев`яносто шість тисяч сімсот дев`яносто сім доларів США) за права вимоги, що відступались за Основним договором. Відповідно до Повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні відступлення вищезгаданих прав вимоги набуло чинності 30.10.2017 року. Згідно п. 4.1. Основного договору ціна відступлення прав вимоги за Депозитним договором становить еквівалент суми 196 797,43 доларів США у гривні за офіційним курсом гривні до долару США, встановленим НБУ на дату оплати. Відповідного до п. 4.2. Основного договору, ПП. «Стітекс» зобов`язується сплатити Позивачу ціну відступлення, згідно наступного графіку: по 10 000 доларів США (еквівалент у гривні) щомісячно (не пізніше останнього дня відповідного місяця) починаючи з грудня 2017 року по червень 2019 включно; залишок у сумі 6 797,43 доларів США (еквівалент у гривні) - не пізніше 31.07.2019 року. В той же час, між [PERSON] та [PERSON] (надалі - Відповідач-2) 09.02.2018 року укладено Договір поруки № 1. Згідно п. 1.1. Договору поруки [PERSON] поручається перед [PERSON] за повне виконання зобов`язань ПП «Стітекс» за Договором відступлення прав вимоги від 30.10.2017 року, укладеного між [PERSON] та ПП «Стітекс». Згідно положень п. 1.3. Договору поруки Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 19 серпня 2019 року у зв`язку з тривалим ухиленням Відповідача-1 від виконання взятих на себе зобов`язань, [PERSON] звернувся до суду з вимогами до Відповідача та його поручителя про солідарне стягнення з них основної суми заборгованості в розмірі - 5 095 780,85 грн. та 3 % (трьох) відсотків річних в розмірі - 144 357,51 грн. 01 листопада 2021 року Голосіївський районний суд міста Києва у справі № 752/17893/19 з урахуванням частково погашеної боржником суми в розмірі 370\~000 грн., що на момент виплати відповідало 15 000 доларам США, вирішив стягнути солідарно з Відповідачів суму боргу в розмірі 4 720 780,85 грн. та 3 % (трьох) відсотків річних - 144 357,51 грн. нарахованих за період з 01.08.2018 - 28.08.2019 року, 27 605 грн. судових витрат у справі. 21 січня 2022 року вказане рішення суду вступило в законну силу, а 20.09.2022 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 752/17893/19. Разом з тим, позивач вказує, що відповідно до офіційно розміщеної на сайті НБУ інформації про валютний ринок, курс національної валюти гривні по відношенню до курсу долара США значно втратив свою вартість у порівнянні з 2019 роком та станом на 25 липня 2023 року долар США продається за курсом 37,3 грн. за 1 долар США. Відповідно до вказаних курсових змін, виражене доларами США зобов`язання в розмірі 181 797,43 грн за основним договором становить - 6 726 504, 91 грн. (шість мільйонів сімсот двадцять шість тисяч п`ятсот чотири) грн. 91 коп., яка станом на 25.07.2023 р. є значно вищою в національній валюті ніж сума визначена для стягнення за виконавчим листом № 752/17893/19 (4 720 780, 45 грн. з урахуванням 3% річних). Таким чином, за наслідками тривалого невиконання боржниками своїх зобов`язань, стягувач [PERSON] , у виконавчому провадженні, обмежений процесуальними можливостями з примусового стягнення з боржника повної вартості ціни депозитного договору, яка значно збільшилась у своїй вартості в гривні по відношенню до ціни договору, що виражена у валюті США. У зв`язку з цим, на переконання позивача, усі втрати від знецінення національної валюти мають бути пред`явлені для стягнення з Відповідачів з причин допущення ними тривалого порушення умов договору про відступлення прав вимоги від 30.10.2017 року, а також відсутності в резулятивній частині судового рішення вимог стягнення боргу з боржників в іноземній валюті. Також враховуючи, що з ухваленням рішення суду про стягнення боргу у 2021 р. зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за договором відступлення прав вимоги не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, а відтак [PERSON] як кредитор має право на отримання крім основної суми заборгованості, також сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення зобов`язання. З урахуванням наведеного у позові , позивач просить суд стягнути з Приватного підприємства «Стітекс» та [PERSON] на його користь, солідарно втрати у розмірі 2 810\~559, 11 грн., що виникли через невиконання умов Договору відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку від 30.10.2017 року внаслідок знецінення національної валюти з урахуванням 3 відсотків річних, а також судові витрати. Не погоджуючись з позовними вимогами відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що позивач звернувшись у серпні 2019 року до Голосіївського районного суду м. Києва з позовною заявою, про стягнення солідарно з ПП «Стітекс» та [PERSON] заборгованості за Договором відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку від 30.10.2017 року та 3% річних, в загальному розмірі 5 095 780.85 грн., справи №752/17893/19, самостійно визначив предмет, підстави позову та розмір і валюту позовних вимог. Як зазначає у відзиві відповідач , 01.11.2021 року судом, винесено рішення за яким з урахуванням сум, плачених під час розгляду справи в суді на користь позивача, стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за договором відступлення прав вимоги від 30.10.2017 року на загальну суму 4 720 780,85 грн., 144 357,51 грн. 3% річних; Стягнуто з ПП «Стітекс», [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 9 605,00 грн.в рівних частинах, тобто по 4 802,50 грнз кожного; витрати на правничу допомогу у розмірі 12 160,00 грн. в рівних частинах, тобто по 6 000,00 грн. з кожного. Таким чином , Голосіївським районним судом м. Києва, розглянуто позов та винесено рішення у справі №752/17893/19 за позовом [PERSON] до тих самих відповідачів, з приводу виконання зобов`язань за тим самим Договором про відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку від 30.10.2017 року, що і в даній справі № 308/13877/23, що перебуває у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області. Зазначене рішення суду першої інстанції набуло чинності після розгляду судом апеляційної інстанції 04.07.2023 року. На виконання рішення Голосіївського районного судом м. Києва, справі №752/17893/19 було відкрито Виконавче провадження № 69896484, та розпочата процедура примусового виконання рішення суду. Постановою про арешт майна Боржника від 20.09.2022 року в рамках виконавчого провадження № 69896484 на все майно боржника ( [PERSON] ) накладено арешт в межах сум стягнення. У свою чергу, як стверджує відповідач [PERSON] , що оскільки позивачем не повідомлено виконавця про винесення рішення судом апеляційної інстанції, представником відповідача 2- Кравець Л.П., у листі від 02.08.2023 року разом з копію зазначеного рішення суду повідомлено про відсутність перешкод для подальшого примусового виконання рішення суду першої інстанції. Після чого, в серпні 2023 року, виконавче провадження було поновлено та відбувалося подальші дії щодо виконання рішення суду, оцінка майна, оголошення та призначення торгів з продажу арештованого майна Боржника [PERSON] . Як зазначає відповідач, 14.09.2023 року Постановою про закінчення виконавчого провадженим №69896484, засвідчено той факт, рішення Голосіївського районного суду м. Києва про стягнення на користь [PERSON] заборгованості за Договором відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку від 30.10.2017 року та 3% річних - виконано в повному обсязі. Отже, на переконання відповідача-2, протягом вищезазначеного часу жодним чином ніякого умисного затягування, чи прешкоджання виконанню рішення суду з боку Відповідача 2 не здійснювалося. Відповідно, відсутні підстави вважати про невиконання зобов`язання Відповідачем 2. Відповідно, нарахування Позивачем 3 % річних з 25.07.2020 року коли ще навіть справа знаходилася на розгляді в Голосіївському районному суді м. Києва, як суді першої станції по 25.07.2023 року, як зазначено з тексті позовної заяви є безпідставним та таким що не ґрунтується на вимогах закону. Крім того, відповідач вказує, що позивач [PERSON] під час апеляційного розгляду апеляційної скарги на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01.11.2021 року № 752/17893/19, неодноразово намагався звернутися повторно до різних районних судів м. Києва щодо стягнення 3% річних та індексу інфляції за тим самим спірним договором про відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку від 30.10.2017 року. Вказані позовні заяви ухвалами Голосійвського районного суду м. Києва у справі № 752/18831/20 від 08.02.2021 року та Печерського районного суду м. Києва від 01.12.2022 року у справі № 757/30965/22-ц, залишено без розгляду та відмовлено у відкритті провадження, відповідно. Таким чином відповідач вважає, що позивач навмисно подає безпідставні позови з метою штучно збільшити розмір зобов`язань відповідачів. Щодо доводів позивача про відсутність в резулятивній частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01.11.2021 року у справі №752/17893/19 вимог стягнення боргу з боржників в іноземній валюті, відповідач стверджує, що 28.09.2019 року позивач [PERSON] , під час звернення з позовною заявою до Голосіївського районного суду м. Києва, в позовній заяві самостійно визначив суму позову з якою погодився та не оскаржував, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01.11.20121 року. Щодо розрахунку періоду та сум до стягнення, Відповідач 2, вважає їх безпідставними, оскільки період зазначений позивачем до стягнення 3% річних, з 25.07.2020 року по 25.07.2023 року, як три останні роки, є такими що не ґрунтуються на вимогах закону, та не доведений доказами. Розрахунок не додано до матеріалів справи, не зазначено на яку суму нараховано 3 % відсотки річних, лише визначено період. При цьому, в зазначений період позивачем курс долара США до гривні мав різне значення, відповідно визначений гривневий еквівалент долара США на 25.07.2023 року, виведення начебто різниці між стягнутими за рішенням суду коштами і залишком на думку позивача, по курсу 37,3 за 1 долар США - є безпідставним. Також відповідач не погоджується із заявленим позивачем розміром судових витрат, вважає такий недоведеним та не підтвердженим відповідними доказами, з урахуванням наведеного позивач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивач на користь відповідача-2 судові витрати. Ухвалою суду від 21.08.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 29.07.2024 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті. У судовому\~засіданні представник\~позивача \~адвокат Ганган\~В.Г.\~у судовому\~засіданні підтримав\~позовні вимоги,\~просив задовольнити\~з підстав та мотивів викладених в ній. Представник відповідача [PERSON] адвокат Олексієнко Т.В. у судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, просила відмовити з підстав та мотивів викладених у відзиві на позовну заяву. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 30.10.2017 року між Приватним підприємством «СТІТЕКС» (відповідач-1) та [PERSON] (відповідач-2) укладено договір про відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку, згідно умов якого [PERSON] відступає ПП «Стітекс» права вимоги за договором № \~ \~ \~ \~19/01/12-БР-50003 банківського рахунку фізичної особи «Мультівалютний» від 24.12.2012, укладеного між Позивачем та Публічним акціонерним товариством «Банк Богуслав», а ПП «Стітекс» зобов`язується сплатити [PERSON] ціну відступлення, а саме, 196 797,43 доларів США (сто дев`яносто шість тисяч сімсот дев`яносто сім доларів США) за права вимоги, що відступались за Основним договором. Згідно п. 4.1. цього договору ціна відступлення прав вимоги за Депозитним договором становить еквівалент суми 196 797,43 доларів США у гривні за офіційним курсом гривні до долару США, встановленим НБУ на дату оплати. Відповідного до п. 4.2. ПП «Стітекс» зобов`язується сплатити [PERSON] ціну відступлення, згідно наступного графіку: по 10 000 доларів США (еквівалент у гривні) щомісячно (не пізніше останнього дня відповідного місяця) починаючи з грудня 2017 року по червень 2019 року включно; залишок у сумі 6 797,43 доларів США (еквівалент у гривні) - не пізніше 31.07.2019 року. 09.02.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір поруки № 1 згідно умов якого, [PERSON] поручається перед [PERSON] за повне виконання зобов`язань ПП «Стітекс» за Договором відступлення прав вимоги від 30.10.2017 року, укладеного між [PERSON] та ПП «Стітекс» (п. 1.1. Договору). Згідно п. 1.3. Договору поруки, Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 19 серпня 2019 року у зв`язку з тривалим ухиленням Відповідача-1 від виконання взятих на себе зобов`язань, [PERSON] звернувся до суду з вимогами до Відповідача та його поручителя про солідарне стягнення з них основної суми заборгованості в розмірі - 5 095 780,85 грн. та 3 % (трьох) відсотків річних в розмірі - 144 357,51 грн. Рішенням Голосіївський районний суд міста Києва від 01 листопада 2021 року у справі № 752/17893/19, з урахуванням частково погашеної боржником суми в розмірі 370\~000 грн., позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з\~ПП «Стітекс», [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] заборгованість за договором відступлення прав вимоги від 30.10.2017 року на загальну суму\~4 720 780,85 грн. (чотири мільйони сімсот двадцять тисяч сімсот вісімдесят гривень 85 коп); Стягнуто з\~ПП «Стітекс», [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~судовий збір в розмірі 9 605,00 грн. (дев`ять тисяч шістсот п`ять гривень 00 копійок) в рівних частинах, тобто по 4 802,50 грн. (чотири тисячі вісімсот дві гривні 50 копійок) з кожного; Стягнуто з\~Приватного підприємства «Стітекс», [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~витрати на правничу допомогу у розмірі\~12 000,00 грн.\~(дванадцять тисяч гривень 00 копійок) в рівних частинах, тобто по 6 000,00 грн. (шість тисяч гривень 00 копійок) з кожного. У свою чергу відповідач [PERSON] не погодився із даним рішенням суду та подав апеляційну скаргу. 04.07.2023 року Київським апеляційним судом постановлено постанову № 752/17893/19 про залишення апеляційної скарги без задоволення. Таким чином, рішення Голосіївський районний суд міста Києва від 01 листопада 2021 року у справі № 752/17893/19 набрало законної сили 04.07.2023 року. У свою чергу, 20.09.2022 року [PERSON] звернувся до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Гненного Д.А. із заявою про прийняття до виконання та відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 752/17893/19 від 19.09.2022 року виданим Голосіївським районним судом міста Києва. Постановою приватного виконавця від 20.09.2022 року відкрито виконавче провадження № 69896484 з виконання даного виконавчого листа. Постановою приватного виконавця від 02.08.2023 року виконавче провадження № 69896484 поновлено, яке було зупинене 23.11.2022 року на підставі постанови про зупинення виконавчих дій. Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. від 14.09.2023 року виконавче провадження № 69896484 закінчене у зв`язку з повним виконанням виконавчого листа № 752/17893/19 виданого 19.09.2022 року про солідарне стягнення з ПП «Стітекс», [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором про відступлення прав вимоги від 30.10.2017 року на загальну суму 4\~720\~780,85 грн. У межах судового розгляду даної справи позивач просить стягнути з відповідача різницю між стягнутою на підставі Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01.11.2021 року сумою коштів у розмірі 2810559,11 грн. та фактичною сумою коштів в еквіваленті на грошову одиницю США, яка була обумовлена в укладеному між сторонами по справі договорі про відступлення прав вимоги. Приймаючи такі доводи позивача на предмет їх відповідності нормам законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне. Частиною першою\~статті 15 Цивільного кодексу України\~гарантовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст.\~1077\~Цивільного кодексу\~України,\~за договором\~факторингу (фінансування\~під відступлення\~права грошової\~вимоги)\~одна сторона\~(фактор)\~передає або\~зобов`язується\~передати грошові\~кошти в\~розпорядження другої\~сторони (клієнта)\~за плату\~(у\~будь-який\~передбачений договором\~спосіб),\~а клієнт\~відступає або\~зобов`язується\~відступити факторові\~своє право\~грошової вимоги\~до третьої\~особи (боржника). Клієнт\~може відступити\~факторові свою\~грошову вимогу\~до боржника\~з метою\~забезпечення виконання\~зобов`язання\~клієнта перед\~фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до\~ст.\~1082\~ЦК України,\~боржник зобов`язаний\~здійснити платіж\~факторові за\~умови,\~що він\~одержав від\~клієнта або\~фактора письмове\~повідомлення про\~відступлення права\~грошової вимоги\~факторові і\~в цьому\~повідомленні визначена\~грошова вимога,\~яка підлягає\~виконанню,\~а також\~названий фактор,\~якому має\~бути здійснений\~платіж. Боржник\~має право\~вимагати від\~фактора надання\~йому в\~розумний строк\~доказів того,\~що відступлення\~права грошової\~вимоги факторові\~справді мало\~місце.\~Якщо фактор\~не виконає\~цього обов`язку,\~боржник має\~право здійснити\~платіж клієнтові\~на виконання\~свого обов`язку\~перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно ст.\~553\~ЦК України,\~за договором\~поруки поручитель\~поручається перед\~кредитором боржника\~за виконання\~ним свого\~обов`язку. Поручитель\~відповідає перед\~кредитором за\~порушення зобов`язання\~боржником. Порукою\~може забезпечуватися\~виконання зобов`язання\~частково або\~у повному\~обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Статтею 554\~ЦК України\~встановлено,\~що у\~разі порушення\~боржником зобов`язання,\~забезпеченого порукою,\~боржник і\~поручитель відповідають\~перед кредитором\~як солідарні\~боржники,\~якщо договором\~поруки не\~встановлено додаткову\~(субсидіарну)\~відповідальність поручителя. Поручитель\~відповідає перед\~кредитором у\~тому ж\~обсязі,\~що і\~боржник,\~включаючи сплату\~основного боргу,\~процентів,\~неустойки,\~відшкодування збитків,\~якщо інше\~не встановлено\~договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст.\~559\~ЦК України,\~Порука припиняється\~з припиненням\~забезпеченого нею\~зобов`язання.\~У разі\~зміни зобов`язання\~без згоди\~поручителя,\~внаслідок чого\~збільшився обсяг\~відповідальності боржника,\~такий поручитель\~несе відповідальність\~за порушення\~зобов`язання боржником\~в обсязі,\~що існував\~до такої\~зміни зобов`язання. Порука\~припиняється,\~якщо після\~настання строку\~виконання зобов`язання\~кредитор відмовився\~прийняти належне\~виконання,\~запропоноване боржником\~або поручителем. Порука\~припиняється у\~разі переведення\~боргу на\~іншу особу,\~якщо поручитель\~не погодився\~забезпечувати виконання\~зобов`язання іншим\~боржником у\~договорі поруки\~чи при\~переведенні боргу. 4.\~Порука припиняється\~після закінчення\~строку поруки,\~встановленого договором\~поруки.\~Якщо такий\~строк не\~встановлено,\~порука припиняється\~у разі\~виконання основного\~зобов`язання у\~повному обсязі\~або якщо\~кредитор протягом\~трьох років\~з дня\~настання строку\~(терміну)\~виконання основного\~зобов`язання не\~пред`явить позову\~до поручителя.\~Якщо строк\~(термін)\~виконання основного\~зобов`язання не\~встановлений або\~встановлений моментом\~пред`явлення вимоги,\~порука припиняється,\~якщо кредитор\~протягом трьох\~років з\~дня укладення\~договору поруки\~не пред`явить\~позову до\~поручителя.\~Для зобов`язань,\~виконання яких\~здійснюється частинами,\~строк поруки\~обчислюється окремо\~за кожною\~частиною зобов`язання,\~починаючи з\~дня закінчення\~строку або\~настання терміну\~виконання відповідної\~частини такого\~зобов`язання. Ліквідація боржника - юридичної особи не припиняє поруку, якщо до дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про припинення боржника - юридичної особи кредитор звернувся до суду з позовом до поручителя у зв`язку з порушенням таким боржником зобов`язання. Поряд з цим, за змістом частини другої\~статті 625\~Цивільного кодексу України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно\~до\~ст. 1 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення»\~індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. За наведених вище обставин справи, слід констатувати, що позивач звернувшись 19\~серпня 2019 року (Справа 752/17893/19) до суду з позовом до ПП «Стітекс» та [PERSON] про солідарне стягнення з них боргу за договором про відступлення прав вимоги від 30 жовтня 2017 року, використав право вимагати повернення усієї суми зобовязання, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку та змінив порядок, умови і строк дії даного договору позики. На час звернення з таким позовом (19.08.2019) вважається,\~що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01 листопада 2021 року було засвідчено такі зміни. У вищевказаному судовому рішенні , сума боргу за договором про відступлення прав вимоги від 30 жовтня 2017 року була визначена у повному обсязі, а в резолютивній частині вказаного рішення суду відсутні висновки про стягнення з відповідача боргу в іноземній валюті, позивач самостійно визначив суму позову та гривневий еквівалент суми стягнення, тому позикодавець має право на отримання гарантій у випадку неналежного виконання зобов`язання, у порядку визначеному частиною другою\~статті 625 ЦК України, а\~не шляхом стягнення різниці від суми позики та виплаченої відповідачем суми боргу у доларах США за цим же договором позики. Крім того, відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про Національний банк України»\~офіційний валютний курс - курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави. Згідно з частиною першою\~ст. 36\~названого Закону національний банк\~встановлює\~\~ офіційний\~\~ курс\~\~гривні\~\~до іноземних валют та оприлюднює його. Отже офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак дана обставина не дає підстав стороні у зобов`язанні, спір щодо якого вже вирішений судом, пред`являти після цього до іншої сторони додаткові вимоги про стягнення курсової різниці. Так, у відповідності\~з частиною другою\~ст. 533 Цивільного кодексу України,\~якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Слід констатувати, що з часу ухвалення Рішення вже вирішено питання про стягнення суми боргу за правилом, установленим частиною другою\~ст. 533 Цивільного кодексу України,\~на день ухвалення судового рішення, тому доводи позивача щодо стягнення з відповідача різниці суми позики у зв`язку зі зміною курсу на увагу не заслуговують, оскільки за умовами договору зобов`язання боржника, а саме сума коштів, яку належало повернути не ставилися у залежність від офіційного курсу валюти (в даному випадку - долара США) на день платежу. Сторони договору про відступлення прав вимоги укладаючи договір в однаковій мірі несли ризики в зв`язку з можливими коливаннями офіційного курсу гривні до іноземної валюти, однак такі умовами договору врегульовані не були. Офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак дана обставина не дає підстав стороні у зобов`язанні, спір щодо якого вже вирішений судом, пред`являти після цього до іншої сторони додаткові вимоги про стягнення курсової різниці. Тобто, з ухваленням рішення про задоволення вимог клієнта (сторони договору про відступлення прав вимоги (факторингу) [PERSON] , припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на договорі про відступлення прав вимоги, разом із тим виникає грошове зобов`язання із повернення позичкових коштів в повному обсязі, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену\~ст. 625 Цивільного кодексу України. Враховуючи викладене, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачів на його користь 3% річних, суд вважає, що такі до задоволення також не підлягають виходячи з наступного. Позивач у позовній заяві вказує, що згідно розрахунку, сума 3 відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання за договором про відступлення прав вимоги за договором банківського депозиту від 30.10.2017 року за період з 25.07.2020 року по 25.07.2023 року складає 605\~938,31 грн. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У порушення вищезазначених вимог, позивачем не надано обґрунтованого розрахунку за нарахування 3% річних, хоч і вказано про це у позовній заяві. Таким чином , у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім. Судові витрати по справі у сумі підлягають віднесенню на позивача відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed