Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивачата заперечень відповідача. 1.1. АТ «Перший Український міжнародний Банк» (далі - позивач) подало позов до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладені кредитні договори: - № 2001203663901 від 22.12.2018, за яким позивачу видано 21 200 грн кредиту; - № 1001550958301 від 13.02.2020, за яким позивачу видано 15 000 грн кредиту. Позивач зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач зобов`язання з повернення кредитних коштів, сплати процентів та комісії не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в розмірі: - за договором № 2001203663901 від 22.12.2018 - 20 355,30 грн простроченої заборгованості за кредитом та 11 067,91 грн заборгованості за нарахованими процентами; - за договором № 1001550958301 від 13.02.2020 - 12 791,74 грн простроченої заборгованості за кредитом та 4,54 грн заборгованості за нарахованими процентами, 8 079,75 грн заборгованості за комісією. Оскільки відповідач заборгованість за кредитом не сплатив, позивач просить стягнути з нього на свою користь вказану суму. Позивач у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи без участі його представника, у якому вказав, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. 1.2. Відповідач двічі належним чином повідомлена судом про дату час та місце розгляду справи шляхом направлення на адресу його місця проживання копії позовної заяви, ухвали про відкриття провадження у справі та судової повістки, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення 0610212024824. Проте в судове засідання не прибула, відзиву на позовну заяву, заяв та клопотань не подавала. У зв`язку з цим розгляд справи було відкладено на 14.01.2025. Вдруге повістку відповідач отримала 21.12.2024, що також підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення 0610216979411. Проте відповідач вдруге не прибула в судове засідання. Згідно з п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 4, ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За вказаних обставин відповідач вважається повідомленим належним про дату час та місце розгляду справи. Відповідач в судове засідання не прибув, відзиву на позовну заяву, заяв та клопотань не подавав. 2. Інші процесуальні дії у справі. У відповідності до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності відповідача. На підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. У зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання та неповідомлення про причини неявки, неподання ним відзиву, відсутності заперечень позивача проти ухвалення заочного рішення, суд постановив здійснювати здійснити заочний розгляд справи (ст.ст. 280, 281 ЦПК України). У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 3.1. Судом встановлено, що 22.12.2018 між позивачем та відповідачем шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб укладено кредитний договір № 2001203663901 з встановленим кредитним лімітом 6561,00 грн на 12 місяців, який продовжується на такий же самий період кожного разу після спливу зазначеного строку при відсутності заперечень сторін (а.с. 18). Як вбачається з довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 2001203663901 від 22.12.2018 відповідачці був встановлений кредитний ліміт 6561 грн, який в подальшому збільшувався до 21 200 грн. (а.с. 31 на звороті). З банківської виписки по рахунку відповідача вбачається, що остання користувалась кредитними коштами, отримувала готівкові кошти в банкоматах, здійснювала витрати (переказ коштів, покупки, оплати послуг, тощо), частково повертала кредитні кошти та сплачувала проценти за користування кредитом (а.с. 38-43). В розрахунку позивача по кредитному договору № 2001203663901 від 22.12.2018 заборгованість визначена в розмірі 31 423,21 грн, з яких: 20 355,30 грн заборгованість за кредитом, 11 067,91 грн заборгованість процентами. Доказів сплати відповідачем вказаної заборгованості позивачу матеріали справи не містять. 3.2. 13.02.2020 між позивачем та відповідачем шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб було укладено кредитний договір № 1001550958301. За умовами договору банк надав позичальнику кредит у сумі 15 000 грн., на строк 24 місяці, розмір процентної ставки 0,01 % річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,99% (а.с. 19). Банк взяті на себе зобов`язання, виконав у повному обсязі, та надав відповідачу кредитні кошти за вказаним договором у розмірі 15 000.00 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції від 13.02.2020 (а.с. 32 на звороті). Із заяви відповідача від 13.02.2020 вбачається, що строк дії кредиту становить 24 місяців з дня надання кредиту, і позичальник щомісяця погашає його платежами згідно з графіком, погодженим сторонами. Відтак, підписана відповідачем заява містить домовленості сторін щодо строку дії договору та розміру процентної ставки, що свідчить про те, що позичальник ознайомилася з умовами кредитування. З банківської виписки по рахунку відповідача вбачається, що остання після отримання кредиту лише частково повертала кредитні кошти (а.с. 36-37). З наданого банком розрахунку вбачається, що відповідач станом на 09.09.2024 має заборгованість за кредитним договором № 1001550958301 від 13.02.2020 у розмірі 20 876,03 грн, яка складається з 12 791,74 грн заборгованості за кредитом, 4,54 грн заборгованості за процентами; 8 079,75 грн заборгованості за комісією (а.с. 32, 33). 3.3. 09.09.2024 банк письмово звернувся до відповідача з вимогою повернути кредитні кошти з метою виконання Договорів № [NUMBER] та № [NUMBER] (а.с.14-15). 4. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. 4.1. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (стаття 627 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами. (стаття 629 ЦК України) Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). (ч 1 статті 530 ЦК України) Відповідно до статті 525, частини 1 статті 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. (частина 1 статті 1048 ЦК України) За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Матеріали справи містять підписані відповідачем заяви про приєднання, які недійсними не визнавались, відповідачем (боржником) з підстав безгрошовості у порядку ст. 1051 ЦК України не оскаржувалась. Таким чином, підписавши заяви відповідач підтвердив, що він в повній мірі ознайомився з умовами отримання кредиту, розміром процентів за користування кредитними коштами. Надані банком розрахунки відповідачем в частині стягнення процентів належними і допустимими доказами не спростований. Отже, суд вважає встановленим існування між сторонами кредитних правовідносин, узгодженість процентної ставки. За вказаних обставин позовні вимоги в частині стягнення 20 355,30 грн простроченої заборгованості за кредитом, 11 067,91 грн заборгованості за нарахованими процентами за договором № 2001203663901 від 22.12.2018 та 12 791,74 грн простроченої заборгованості за кредитом та 4,54 грн заборгованості за нарахованими процентами за договором № 1001550958301 від 13.02.2020 підлягають задоволенню. 4.2. Щодо вимог про стягнення 8 079,75 грн заборгованості за комісією суд встановив таке. 4.3. Умови визначені у Паспортах споживчого кредиту, що додані позивачем до матеріалів справи, які підписані відповідачем, не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на таке. Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Таку правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 23.05.2022 у справі № 393/126/20. 4.4. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ «ПУМБ»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Публічні пропозиції АТ «ПУМБ» (затверджені рішеннями правління ПАТ «ПУМБ» № 694 від 06.03.2018 та № 760 від 11.06.2019) на укладання договорів комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяви про приєднання. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретний запропонований відповідачу договорів комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, надані банком договори комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Отже, надані позивачем роздруківки Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в редакціях, що діяли з 06.04.2018 та з 12.06.2019, не можуть бути належним доказом у справі, та не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки вказані Публічні пропозиції не містять в собі підпису відповідача, при цьому, їх зміст повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Відповідна правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19. 4.5. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 09.09.2024 року (включно) відповідач має перед позивачем заборгованість за укладеним кредитним договором № 1001550958301 від 13.02.2020 у розмірі 20 876,03 грн, яка складається з 12 791,74 грн заборгованості за кредитом, 4,54 грн заборгованості за процентами; 8 079,75 грн заборгованості за комісією Суд вважає за необхідне зазначити наступне. Пунктом 4 умов заяви № 1001550958301 від 13.02.2020 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана сторонами, передбачено щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99%. Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»(у редакції станом на 01.01.2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19, провадження №14-44цс21. Нікчемний правочин (частина другастатті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)). Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах. В пункті 4 умов заяви № 1001550958301 від 13.02.2020 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписаної відповідачем, встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99%, тобто, фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». За вищенаведених обставин, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за Законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення пункту 4 кредитного договору, укладеного 13.02.2020 між відповідачем та АТ«ПУМБ» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно є нікчемними. За даних обставин, позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією, задоволенню не підлягає. 5. Висновки суду. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про споживче кредитування». Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, вказуючи на невиконання останнім зобов`язання щодо повернення кредиту в строки передбачені кредитним договором. Уклавши Договори відповідач користувалась кредитними коштами наданими позивачем для задоволення особистих потреб на умовах зворотності, строковості та платності. Проте умов укладених з позивачем Договорів відповідач належним чином не дотримався, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в сумі 20 355,30 грн простроченої заборгованості за кредитом, 11 067,91 грн заборгованості за нарахованими процентами за договором № 2001203663901 від 22.12.2018 та 12 791,74 грн простроченої заборгованості за кредитом, 4,54 грн заборгованості за нарахованими процентами за договором № 1001550958301 від 13.02.2020. Відповідач вказану заборгованість за кредитом не сплатила. За таких обставин позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Оскільки суд дійшов висновку про нікчемність умов договору № 1001550958301 від 13.02.2020 про сплату комісії, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 8 079,75 грн має бути відмовлено. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 048, 16 грн витрат по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial