Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

У вересні 2023 року до Кіровського районного суду м. Кіровограда звернулась з позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування земельної ділянки, скасування державної реєстрації та визнання права власності на земельну ділянку, просила суд: - витребувати з незаконного чужого володіння [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,0582 га з кадастровим номером 3510100000:18:113:0107, що розташована по [ADDRESS] ; - скасувати запис про реєстрацію права власності № 42542141, який здійснений на підставі договору купівлі-продажу який вчинений особою, що не мала повноважень на відчуження майна; - визнати право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0582 га з кадастровим номером 3510100000:18:113:0107, що розташована по [ADDRESS] за [PERSON] . В обґрунтування поданого позову зазначено, що [INFO] померла [PERSON] . Померла після своєї смерті заповідала все своє майно [PERSON] , вказане підтверджується заповітом від 18 березня 1994 р. 28 грудня 2018 року позивач звернулася до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2, що знаходиться за адресою: м. Кропивницький, вул. Вокзальна 31, з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Другою кіровоградською державною нотаріальною конторою 18 березня 1994 року за реєстром № 2-1196, після смерті матері [PERSON] на 2/3 житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] . За архівними даними реєстрових книг ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» станом на 2013 рік спадкове майно, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належав померлій [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12 травня 1959 року № 2203, посвідченого Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого 13 травня 1959 року, реєстрова книга № 27 запис 8204. Дана інформація встановлена рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 13 липня 2022 р. по справі № 404/3375/19. При цьому, коли позивач вирішила оформити правовстановлюючі документи на майно, після смерті матері, то довідалася, що вказаний вище житловий будинок належить іншій людині. У зв`язку з цим, [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішень державних реєстраторів та визнання права власності. У процесі розгляду справи № 404/3375/19 запис про право власності на будинок, що був предметом спору у цій справі було закрито у зв`язку з його знищенням. Знищення будинку стало причиною часткового задоволення позовних вимог, а саме: суд відмовив у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності у зв`язку з тим, що об`єкт права власності знищений. При цьому, земельна ділянка на якій розташований будинок не була предметом спору у рамках справи № 404/3375/19. У липні 2022 року позивач повторно звернулась до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2 із заявою про видачу свідоцтва на спадщину на 2/3 частки житлового будинку з господарськими спорудами та 2/3 частки земельної ділянки, розташованих у [ADDRESS] . 14 липня 2023 року [PERSON] отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що будинок, що проведено державну реєстрацію припинення права власності на житловий будинок, а право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] не належить спадкодавцеві, а зареєстровано за іншою особою. Земельна ділянка по [ADDRESS] з кадастровим номером 3510100000:18:113:0107 перебуває у власності [PERSON] , підстава для виникнення права власності - договір купівлі-продажі № 735 від 16 червня 2021 р., посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького нотаріального округу Тєрєховою Світланою Володимирівною. Позивач вважає, що має право на витребування земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:18:113:0107 у відповідача навіть не зважаючи на той факт, що вона є добросовісним набувачем зазначеної земельної ділянки. У зв`язку з цим, суд має скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку та визнати право власності на земельну ділянку за позивачем. Позивач, у порядку спадкування за заповітом, набула право на об`єкт нерухомості, що розташований на земельній ділянці, проте не мала змоги оформити (зареєструвати в ДРРП) вказане право через реєстрацію права власності за іншою особою по підробленому рішенню суду 2001 року (встановлені факти в рамках судової справи № 404/3375/19). Тобто, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. У подальшому, у ході розгляду Кіровським районним судом міста Кіровограда справи № 404/3375/19, відповідач по справі оформив право власності на земельну ділянку та відчужив її третій особі - [PERSON] (договір купівлі-продажу від 14 грудня 2019 р.), а [PERSON] , в свою чергу, продала земельну ділянку відповідачу у 2021 році. [PERSON] не мала змоги подати заяву про вступ у право спадщини на земельну ділянку у 2018 році, оскільки право власності на земельну ділянку не було оформлене спадкодавцем (зареєстроване в ДРРП) у відповідності до чинного на той момент законодавства. Таким чином, позивач вступила у право спадщини на земельну ділянку з моменту подачі заяви про вступ у право спадщини у 2018 році, а договори купівлі-продажу від 14 грудня 2019 р. та від 16 червня 2021 р. вчинені особою, що незаконно володіла земельною ділянкою, а тому мають бути витребувані з незаконного чужого володіння. У випадку скасування лише запису про державну реєстрацію права власності за відповідачем, у відповідності до вищевикладеного, буде відновлено попередній запис про речове право у ДРРП - право власності буде належати [PERSON] , а тому у рамках даної справи необхідною умовою для ефективного захисту права є також визнання права власності на земельну ділянку за позивачем - [PERSON] . Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (т.1, а.с.57). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 жовтня 2023 року заборонено [PERSON] відчужувати земельну ділянку по [ADDRESS] з кадастровим номером 3510100000:18:113:0107 та здійснювати будь які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав щодо вказаної земельної ділянки до моменту вирішення спору по суті у судовому порядку та набрання рішенням суду законної сили по справі № 404/7656/23 (т.1, а.с.60-63). 05 лютого 2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (т.1, а.с.180-197), у відповідності до якого вказано, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16 червня 2021 року, [PERSON] продала, а відповідач купила земельну ділянку площею 0,0582 га, кадастровий номер 3510100000:18:113:0107, що знаходиться в [ADDRESS] . Земельна ділянка, що є предметом цього договору, належала продавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Драною І.В., приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу, 14 грудня 2019 року за реєстровим № 3527. Згідно з даними правовстановлюючого документа та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 14 грудня 2019 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Драною І.В, земельна ділянка площею 0,0582 га, цільове призначення (використання) земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно пункту 6 вказаного договору купівлі-продажу, продавець стверджує та гарантує, що вказана земельна ділянка на момент укладання цього договору нікому іншому не подарована, іншим способом не відчужена, під заставою, Іпотекою, забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо неї, а також прав у третіх осіб немає. Продавець підтверджує. що несе відповідальність за надання неправдивої інформації стосовно прав третіх осіб на відчужуване майно. Продавець свідчить, що на вказаній земельній ділянці відсутні будь-які будівлі та споруди. На момент купівлі-продажу відчужувана земельна ділянка не перебуває під забороною відчуження (арештом), в іпотеці, податковою заставою, що підтверджується Інформаційними довідками з реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та суб`єкта, сформованими приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Тєрєховою С.В. 16 червня 2021 року. До укладення цього договору купівлі-продажу, попередній власник - [PERSON] купила 14 грудня 2019 року у [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,0582 га, кадастровий номер 3510100000:18:113:0107, що знаходиться в [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу посвідчено Драною І.В., приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу, 14 грудня 2019 року за реєстровим № 3527. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування/житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). На земельній ділянці відсутні будь-які будівлі та споруди. Згідно пункту 1.3 вказаного договору відчужувана земельна ділянка належить продавцю [PERSON] на праві власності, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено державним реєстратором Кіровоградської міської ради Кіровоградської області Адаменко А.В. 09 січня 2019 року на підставі рішення органу місцевого самоврядування № 2039 від 27 листопада 2018 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. У пункті 1.6 договору зазначено, що продавець [PERSON] стверджує: що він є належним власником земельної ділянки. На момент укладання цього договору земельна ділянка нікому іншому не подарована, іншим способом не відчужена, під заставою, забороною, арештом не перебуває, судового спору щодо неї, а також прав у третіх осіб немає, сервітутом не обтяжена. Зазначено, що продавець несе відповідальність за надання неправдивої інформації стосовно прав третіх осіб на відчужуване майно. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, земельна ділянка піл забороною (арештом), відчуження, не перебуває, іпотекою не обтяжена, податкова застава відсутня. Відомості щодо продавця в Єдиному реєстрі боржників станом на 14 грудня 2019 року відсутні. Вказаним підтверджується, що перед нотаріальним посвідченням договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , правовстановлюючі документи, подані продавцем, перевірялись нотаріусом та витребовувались всі необхідні Інформаційні довідки щодо відсутності прав інших осіб, відсутності обтяжень, заборон, тощо. Сам продавець [PERSON] , стверджувала і про це зазначено у договорі купівлі-продажу, що є належним власником земельної ділянки, що її право продавця оформлено належним чином, шляхом складання та видачі документа, передбаченого чинним законодавством України, що вона ніяким чином не обмежена у розпорядженні цим майном. Також на час укладення договору, право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване за відчужувачем і в цьому реєстрі був відсутній запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Відповідач, як добросовісна особа, яка придбавала нерухоме майно, вправі була покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень, відповідач, як особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. [PERSON] 15 травня 21019 року звернулась у Кіровський районний суд м. Кіровограда (справа № 404/3375/19) з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державний реєстратор з реєстрації речових прав на нерухоме майно Підлісненської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області Смалиус В.В., приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Зубко О.П. про скасування рішень про реєстрацію права власності, витребування майна - житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] з чужого незаконного володіння та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Ця справа розглядалась судом в період з 15 травня 2019 року по 13 липня 2022 року. В цей період, а саме 14 грудня 2019 року, під час розгляду справи, було укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] купила земельну ділянку на [ADDRESS] . [PERSON] , набула право власності на цю земельну ділянку 16 червня 2021 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з продавцем [PERSON] також під час розгляду справи № 404/3375/19. Вказане стало можливим через те, що [PERSON] не цікавилась земельною ділянкою, не вживала заходів до забезпечення позову. Відповідач не була залучена до участі у справі № 404/3375/19, їй не було відомо про наявність спору, який розглядався у цій справі. При вчиненні правочину щодо купівлі-продажу земельної ділянки 16 червня 2021 року, відповідач, як покупець, не знала і не могла знати про наявність в суді спору щодо спадкового майна і не могла виявити розумну обачність, щоб убезпечити себе від майбутнього спору щодо земельної ділянки та ризику втратити придбане за власні кошти вказане нерухоме майно. На час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 червня 2021 року було запроваджено Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, відомості з якого презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тож вона, як добросовісний набувач не повинна перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а можу діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей. У неї, як покупця відсутня можливість та обов`язок крім відомостей, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, перевіряти та аналізувати також обставини правомірності попередніх переходів майна, зокрема, обставини вибуття майна з володіння позивача. Позивач [PERSON] не надала достовірні, достатні та допустимі докази того, що спадкодавець [PERSON] за час свого життя приватизувала відповідно до чинного законодавства України земельну ділянку, розташовану у [ADDRESS] . За таких обставин відсутні підстави стверджувати, що право власності спадкодавця щодо земельної ділянки може перейти до спадкоємця. Таким чином, можна зробити висновок, що спірна земельна ділянка не є об`єктом спадкування і не увійшла до спадкової маси, що свідчить про відсутність порушеного права у позивача стосовно неї. Вказано, що згідно цієї архівної довідки, за матеріалами технічної інвентаризації остання технічна інвентаризація здійснена БТІ 20 червня 1986 року. Встановлено, що на земельнім ділянці площею 574,4 кв.м. самочинно збудовано: житловий будинок літ. Ааа1, сарай літ. Д, Б, Е, гараж літ. В. Загальна площа житлового будинку 71,35 кв.м., житлова - 36.03 м . Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності. Позивач, не надала доказів того, яке саме нерухоме майно належало спадкодавцю станом на день смерті, не надала технічний паспорт станом на 2001 рік, який підтверджує факт існування житлового будинку, його технічні характеристики, рік забудови житлового будинку та господарсько-побутових будівель, їх технічні характеристики. Позивач лише посилається на відомості ОБТІ про те, що спадкодавець набула право власності на житловий будинок за договором купівлі-продажу у 1959 році. Докази того, що житловий будинок на час відкриття спадщини був тотожним за технічними характеристиками придбаному житловому будинку у 1959 році, позивачем не надано. Позивач не є власником або законним користувачем спірного майна, яке, як зазначає, незаконно вибуло з її володіння, а тому у неї немає підстав для витребування майна на свою користь як неволодіючого власника або користувача. Оскільки земельна ділянка не належала на праві власності спадкодавцю, вона не може бути успадкована спадкоємцями. Відповідач просила врахувати суд, що вона є добросовісним набувачем, набула земельну ділянку за власні кошти, привела її в порядок, утримує в належному стані та використовує за цільовим призначенням, сплачує податки на землю в установленому законом порядку. У разі витребування земельної ділянки з її власності, не буде дотримано справедливого балансу, оскільки вона понесе індивідуальний та надмірний тягар у зв`язку з позбавленням права на майно, не зможе розраховувати на обґрунтовану компенсацію у зв`язку з позбавленням права на майно, позбавлюсь можливості забезпечити свою сім`ю житлом. 14 лютого 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив (т.1, а.с.211-215), відповідно якої вказано, що для того щоб набути права власності на земельну ділянку на якій розташований успадкований будинок оформляти право власності на неї у відповідності до чинного законодавства (на момент оформлення спадщини) необов`язково. Позивач була позбавлена такого права (оформлення права власності на земельну ділянку під будинком), оскільки право власності на нерухомість було раніше зареєстроване на підставі підробленого рішення суду за іншою особою. На момент звернення до суду з даною позовною заявою та позовною заявою у справі № 404/3365/19 позивач позбавлена кожного елемента права власності на нерухоме майно та земельну ділянку. У рішенні суду по справі № 404/3365/19 встановлено обставини щодо належності житлового будинку позивачу, шахрайської схеми відчуження будинку, а також факт знищення житлового будинку. Вказано, що твердження відповідача про самочинно збудоване нерухоме майно не можуть бути взяті судом до уваги. Також, зазначено, що після подачі позову було виявлено технічну описку. У зв`язку з цим виникла необхідність уточнення позовних вимог, необхідно викласти позовну вимогу під номером 3 у новій редакції наступного змісту: «3. Визнати 2/3 частки права власності на земельну ділянку загальною площею 0,0582 га з кадастровим номером 3510100000:18:113:0107, що розташована по [ADDRESS] за [PERSON] ». 15 лютого 2024 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (т.1, а.с.225-233), відповідно яких вказано, що зазначені у відповіді на відзив доводи про те, що до [PERSON] автоматично переходить право власності і на земельну ділянку порядку спадкування за заповітом, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права, які регулюють вказані правовідносини. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності і на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки, виготовлення технічної документації на земельні ділянки, визначення меж земельної ділянки в натурі, погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами, одержання у встановленому порядку державного акта на землю, реєстрація права власності на земельну ділянку. Позивач не надала відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України достовірні, допустимі та достатні докази того, що спадкодавець, її мати [PERSON] за час свого життя вчинила відповідні дії щодо отримання рішення компетентного органу про передачу у її власність земельної ділянки, або щодо укладення спадкодавцем правочину щодо набуття права власності на земельну ділянку, щодо виготовлення технічної документації на земельні ділянки, визначення меж земельної ділянки в натурі, погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами, одержання у встановленому порядку державного акта на землю та щодо вчинення реєстрації права власності спадкодавця на земельну ділянку. Правовстановлюючий документ про належність земельної ділянки спадкодавцеві, позивачем не надано. Безпідставними є також доводи про те, що [PERSON] була позбавлена права оформлення права власності на земельну ділянку під будинком, так як право власності на нерухомість було раніше зареєстроване на підставі підробленого рішення суду за іншою особою, оскільки факт реєстрації прав власності на житловий будинок саме на підставі підробленого рішення, не ґрунтується на безспірних доказах, отриманих в установленому законом порядку у випадку виявлення можливого факту підробки рішення суду. Для того, щоб стверджувати про порушення права власності на житловий будинок внаслідок його незаконного відчуження іншою особою, необхідно спочатку довести своє право власності на вказане майно. Вказано, що відповідач, як власник земельної ділянки не була повідомлена про спір щодо житлового будинку, розміщеного на вказаній земельній ділянці та не була залучена до участі у справі. Доказування відповідачем обставин, які не були предметом розгляду у справі № 404/3375/19, не є додатковою (повторною) перевіркою фактів, що були встановлені рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 липня 2022 року у цій справі. Питання про те, чи входить спірний житловий будинок до складу спадкового майна після смерті [PERSON] , надула чи не набула прав на земельну ділянку спадкодавець, в межах вказаної справи не вирішувалось. Доказів того, що житловий будинок на час відкриття спадщини був тотожним за технічними характеристиками придбаному житловому будинку у 1959 році, позивачем не надано. Позивач не довела належними достовірними в достатніми доказами, факт наявності житлового будинку, який на час відкриття спадщини був узаконений в порядку, передбаченому діючим законодавством на час закінчення будівництва (реконструкції) та не являв собою самочинно збудоване нерухоме майно. Вказано, що позивач не є власником або законним користувачем спірного майна, яке, як зазначає, незаконно вибуло з його володіння, а тому у неї немає підстав для витребування майна на свою користь як неволодіючого власника або користувача. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 лютого 2024 року (т.1, а.с.245-247), залучено по цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] 20 лютого 2024 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог від сторони позивача (т.2, а.с.1). Просили суд викласти позовну вимогу під номером 3 у новій редакції наступного змісту: «Визнати 2/3 частки права власності на земельну ділянку загальною площею 0,0582 га з кадастровим номером 3510100000:18:113:0107, що розташована по [ADDRESS] за [PERSON] ». 15 березня 2024 року до суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення (т.2, а.с.68-69), відповідно яких вказано, що на підтвердження того, що позивачу стало відомо у 2019 році про те, що її право було порушено (право власності на будинок і відповідно право на земельну ділянку) свідчить цивільна справа № 404/3375/19, яка була відкрита у 2019 році за позовом саме [PERSON] , зі змісту якої випливає те, що їй у 2019 році було відомо про те, що її право на землю порушено. Спадщина після смерті [PERSON] , яка є мамою [PERSON] відкрилась ще [INFO] , тому можливо навіть стверджувати, що з цього моменту (з часу відкриття спадщини) їй стало відомо про порушене її право на нерухоме майно. Просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 травня 2024 року витребувано з ОКПП «КООБТІ» копії належним чином завірених документів з інвентарної справи на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] (т.2, а.с.68-69). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 липня 2024 року прийнято заяву позивача від 20 лютого 2024 року про уточнення позовних вимог, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні (т.2, а.с. 124-125). 29 липня 2024 року до суду від відповідача надійшли письмові заперечення (т.2, а.с.132). 18 вересня 2024 року до суду від відповідача надійшли письмові пояснення по справі (т.2, а.с. 152-168). У судовому засіданні представник позивача, адвокат Манзюк Т.Ю. підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила та просила у його задоволенні відмовити. Третя особа у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали даної справи та матеріали інвентарної справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи. [INFO] померла [PERSON] у віці 88 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 29 березня 2001 року зроблено запис за № 992. Позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] . 18 березня 1994 року [PERSON] склала заповіт, відповідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] . Вказаний заповіт посвідчено державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори 18 березня 1994 року, зареєстровано в реєстрі за № 2-1196. За архівними даними реєстрових книг ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» станом на 2013 рік житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належав померлій [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12 травня 1959 року № 2203, посвідченого Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого 13 травня 1959 року, реєстрова книга № 27 запис 8204. 28 грудня 2018 року позивач звернулася до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2, з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Другою кіровоградською державною нотаріальною конторою 18 березня 1994 року за реєстром № 2-1196, після смерті матері [PERSON] на 2/3 ч. житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] . Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 грудня 2018 року, виданої державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори №2, вказано, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 137239013 від 11 вересня 2018 року, право власності на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , [PERSON] , померлій [INFO] , не належить, а 21 березня 2018 року зареєстровано за іншою особою. В зв`язку з вказаним відмовлено [PERSON] , [INFO] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою 18 березня 1994 року за реєстровим № 2-1196, після смерті матері [PERSON] , 1912 року народження, померлої [INFO] на 2/3 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Оскільки позивач дізналась, що вказаний житловий будинок належить іншій особі, вона звернулась до суду з позовною заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування рішень державних реєстраторів та визнання права власності (справа 404/3375/19, номер провадження 2/404/894/19, за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Державний реєстратор з реєстрації речових прав на нерухоме майно Підлісненської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області Смалиус В.В., приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Зубко Оксана Петрівна про скасування рішень, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом). Як встановлено судом, під час розгляду справи № 404/3375/19, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 червня 2000 року (справа № 2-37/2000) задоволено повністю позов [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на домоволодіння. Визнано дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] , укладений 11 січня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] . Визнано право власності [PERSON] на домоволодіння, яке складається із житлового дому загальною площею 69,9 кв.м., сараю, уборної та гаражу розташованого на земельній ділянці площею 574,4 кв.м. по [ADDRESS] . 01 березня 2018 року відбулася реєстрація державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Підлісненською сільською радою [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 червня 2000 року по справі № 2-37/2000. Згідно до відповіді керівника апарату Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 вересня 2018 року, під номером 2-37/2000 в Кіровському районному суді м. Кіровограда зареєстровано справу за позовом ВАТ «Кіровоградстрой» до [PERSON] про виселення. Повідомлено, що в провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда взагалі не перебувало справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу. У рішенні Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 червня 2000 року вказано, що 11 січня 2000 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння, яке складається із житлового дому, загальною площею 69,9 кв.м., сараю, уборної та гаражу, розташованого на земельній ділянці площею 574,4 кв.м. по [ADDRESS] . Відповідно до п. 5 укладеного між сторонами договору, договір підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Пунктом 6 договору передбачено обов`язкове нотаріальне оформлення на протязі 5 днів. Підставою звернення до суду з позовом позивачем було зазначено те, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, що змусило його звернутися до суду. Вказаним рішенням суду визнано дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] , укладений 11 січня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] . Визнано право власності [PERSON] на вказане домоволодіння, яке складалось із житлового будинку, сараю, уборної та гаражу, розташованого на земельній ділянці. В провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу не перебувала, номер справи, належить справі за позовом ВАТ «Кіровоградстрой» до [PERSON] про виселення. Копія рішення державному реєстратору з реєстрації речових прав на нерухоме майно Підлісненської сільської ради Смалиусу В.В. не могла бути направлена та не направлялась. Таким чином установлено, що рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда 07 червня 2000 року, справа № 2-37/2000 не відповідає дійсності. 21 березня 2018 року було укладено договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] на 1/10 житлового будинку [ADDRESS] та посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Зубко О.П. 21 березня 2018 року було укладено договір купівлі - продажу між [PERSON] та [PERSON] на 9/10 житлового будинку [ADDRESS] та посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Зубко О.П. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 137239013 від 11 вересня 2018 року, право власності на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , 21 березня 2018 року зареєстровано за [PERSON] . Позивач [PERSON] звернулася до Кропивницького ВП ГУНП Кіровоградської області з заявою про вчинення кримінального правопорушення (реєстраційний номер 47841 від 21 вересня 2018 року). Згідно довідки від 01 жовтня 2018 року заступника начальника відділу КП Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області, вказано, що 21 вересня 2018 року до Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області надійшла заява від [PERSON] , [INFO] , про те, що невідома особа, яка надала недійсний договір купівлі-продажу заволоділа її спадковим майном за адресою: [ADDRESS] . Вказаній події в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Кропивницького ВП присвоєно реєстраційний номер 47841 від 21 вересня 2018 року. Під час перевірки матеріалів було встановлено що на даний будинок було зроблено договір купівлі-продажу на громадянку [PERSON] . В даному випадку вбачаються цивільно-правові відносини. Дані матеріали ЄО № 47841 керівництвом Кропивницького ВП скеровані для розгляду відповідно до порядку, затвердженого наказом МВС від 15 листопада 2017 року № 930 у зв`язку із недостатністю відомостей які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до довідки від 08 жовтня 2021 року слідчого Кропивницького РУП Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про прийняття і реєстрацію заяви, а також стан досудового розслідування кримінального провадження, подана [PERSON] заява (повідомлення) про кримінальне правопорушення: 02 жовтня 2018 року до ЧЧ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області надійшла заява від [PERSON] , [INFO] , про те, що в період 2000-2001 років невідомі особи шахрайським шляхом заволоділи домоволодінням розташованим за адресою: [ADDRESS] , що належало її померлій [INFO] матері [PERSON] , [INFO] , чим своїми незаконними діями спричинили значної матеріальної шкоди. 02 жовтня 2018 року прийнята та 03 жовтня 2018 року зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, реєстраційний № 12018120020008370 за ч. 4 ст. 190 КК України. На даний час, досудове розслідування по даному кримінальному провадженню триває та буде проведено ряд процесуальних дій щодо встановлення фактичних обставин та притягненні винних осіб до відповідальності відповідно до чинного законодавства. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ст. 82 ЦПК України). Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 липня 2022 року у справі № 404/3375/19, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Державний реєстратор з реєстрації речових прав на нерухоме майно Підлісненської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області Смалиус В.В., приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Зубко Оксана Петрівна про скасування рішень, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, задоволено частково. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 39943771 від 01 березня 2018 року, прийняте державним реєстратором Підлісненської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області Смалиусом В.В. та запис про право власності № 25083158 за [PERSON] на домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40237066 від 21 березня 2018 року, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Зубко Оксаною Петрівною та запис про право власності № 25324105 [PERSON] на 1/10 домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40235461 від 21 березня 2018 року, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Зубко Оксаною Петрівною та запис про право власності № 25352698 [PERSON] на 9/10 домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Скасовано рішення про закриття розділу державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи, індексний номер: 46060760 від 21 березня 2019 року, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Міської ради міста Кропивницького Адаменко А.В. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. 27 листопада 2018 року рішенням Міської ради м. Кропивницького № 2039 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам», затверджено [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що передається у власність по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Передано [PERSON] у власність земельну ділянку (кадастровий номер 3510100000:18:113:0107) по [ADDRESS] загальною площею 0,0582 га ( утому числі по угіддях: 0,0582 га - малоповерхова забудова), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови. Відповідно до договору купівлі-продажу від 14 грудня 2019 року [PERSON] , [INFO] , продала [PERSON] , [INFO] , земельну ділянку загальною площею 0,0582 га в межах згідно з планом, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3510100000:18:113:0107. Вказаний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Драною І.В. Відповідно до договору купівлі-продажу від 16 червня 2021 року [PERSON] , [INFO] , продала [PERSON] , [INFO] , земельну ділянку площею 0,0582 га, кадастровий номер 3510100000:18:113:0107, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Тєрєховою С.В. У липні 2022 року позивач повторно звернулась до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2 із заявою про видачу свідоцтва на спадщину на 2/3 частки житлового будинку з господарськими спорудами та 2/3 частки земельної ділянки, розташованих у [ADDRESS] . 14 липня 2023 року [PERSON] отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що будинок зруйновано, проведено державну реєстрацію припинення права власності на житловий будинок, а право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] не належить спадкодавцеві, а зареєстровано за іншою особою. Земельна ділянка по [ADDRESS] з кадастровим номером 3510100000:18:113:0107 на даний час перебуває у власності відповідача [PERSON] . Відповідно до витягу № НВ-3500490062023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:18:113:0107 становить 314637,22 грн. Позивач вважає, що має право на витребування земельної ділянки з кадастровим номером 3510100000:18:113:0107 у відповідача навіть не зважаючи на той факт, що вона є добросовісним набувачем зазначеної земельної ділянки. Як на правову підставу позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння, позивач посилається зокрема на вимоги ст. 1218, 1268 ЦК України, якими відповідно передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на спадкування мають особи, визначені у законі. Також позивач посилається на норми ст. 387 ЦК України, якою визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Правила частини першої ст.388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння. Відтак саме власнику або законному користувачу майна належить право на витребування майна з незаконного володіння (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц та від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13). Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку. Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанов Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21). Відповідно до статті 387 ЦК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Під час розгляду такого позову відповідач згідно зі статтею 388 ЦК України має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16 червня 2021 року, [PERSON] продала, а відповідач, [PERSON] , купила земельну ділянку площею 0,0582 га, кадастровий номер 3510100000:18:113:0107, що знаходиться в [ADDRESS] . Земельна ділянка, що є предметом цього договору, належала продавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Драною І.В., 14 грудня 2019 року за реєстровим № 3527. Згідно з даними правовстановлюючого документа та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 14 грудня 2019 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Драною І.В, земельна ділянка площею 0, 0582 га, цільове призначення (використання) земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно пункту 6 вказаного договору купівлі-продажу, продавець стверджує та гарантує, що вказана земельна ділянка на момент укладання цього договору нікому іншому не подарована, іншим способом не відчужена, під заставою, іпотекою, забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо неї, а також прав у третіх осіб немає. Продавець підтверджує, що несе відповідальність за надання неправдивої інформації стосовно прав третіх осіб на відчужуване майно. Продавець свідчить, що на вказаній земельній ділянці відсутні будь які будівлі та споруди. На момент купівлі-продажу відчужувана земельна ділянка не перебуває під забороною відчуження (арештом), в іпотеці, податковою заставою, що підтверджується Інформаційними довідками з реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та суб`єкта, сформованими приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Тєрєховою С.В. 16 червня 2021 року. До укладення цього договору купівлі-продажу, попередній власник [PERSON] купила 14 грудня 2019 року у [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,0582 га, кадастровий номер 3510100000:18:113:0107, що знаходиться в [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу посвідчено Драною І.В., приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу, 14 грудня 2019 року за реєстровим № 3527. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). На земельній ділянці відсутні будь-які будівлі та споруди. Згідно пункту 1.3 вказаного договору відчужувана земельна ділянка належить продавцю [PERSON] на праві власності, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено державним реєстратором Кіровоградської міської ради Кіровоградської області Адаменко А.В. 09 січня 2019 року на підставі рішення органу місцевого самоврядування № 2039 від 27 листопада 2018 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. У пункті 1.6 договору зазначено, що продавець [PERSON] стверджує: що є належним власником земельної ділянки. На момент укладання цього договору земельна ділянка нікому іншому не подарована, іншим способом не відчужена, під заставою, забороною, арештом не перебуває, судового спору щодо неї, а також прав у третіх осіб немає, сервітутом не обтяжена. Зазначено, що продавець несе відповідальність за надання неправдивої інформації стосовно прав третіх осіб на відчужуване майно. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, земельна ділянка під забороною (арештом), відчуження, не перебуває, іпотекою не обтяжена, податкова застава відсутня. Відомості щодо продавця в Єдиному реєстрі боржників станом на 14 грудня 2019 року відсутні. Тобто, перед нотаріальним посвідченням договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , правовстановлюючі документи, подані продавцем перевірялись нотаріусом та витребовувались всі необхідні Інформаційні довідки щодо відсутності прав інших осіб, відсутності обтяжень, заборон, тощо. [PERSON] є належним власником земельної ділянки, її право продавця оформлено належним чином, шляхом складання та видачі документа, передбаченого чинним законодавством України, ніяким чином не обмежена у розпорядженні цим майном, про що зазначено у договорі купівлі-продажу. На час укладення договору, право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване за відчужувачем і в цьому реєстрі був відсутній запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Відповідач, як добросовісна особа, яка придбавала нерухоме майно, вправі була покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень, відповідач, як особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набула право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такий висновок узгоджується з правовим висновком у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17. У пункті 6.45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 року у справі № 925/1351/19, зазначено: якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача крім приписів статті 388 ЦК України слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач [PERSON] 15 травня 21019 року звернулася до Кіровського районного суду м. Кіровограда (справа № 404/3375/19) з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державний реєстратор з реєстрації речових прав на нерухоме майно Підлісненської сільської ради Олександрі вського району Кіровоградської області Смалиус В.В., приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Зубко О.П. про скасування рішень про реєстрацію права власності, витребування майна - житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] з чужого незаконного володіння та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Справа розглядалась судом в період з 15 травня 2019 року по 13 липня 2022 року. 14 грудня 2019 року, під час розгляду справи, було укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] купила земельну ділянку на [ADDRESS] . [PERSON] , набула право власності на цю земельну ділянку 16 червня 2021 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з продавцем [PERSON] також під час розгляду справи № 404/3375/19. При вчиненні правочину щодо купівлі-продажу земельної ділянки 16 червня 2021 року, відповідач, як покупець, не знала і не могла знати про наявність в суді спору щодо спадкового майна і не могла виявити розумну обачність, щоб убезпечити себе від майбутнього спору щодо земельної ділянки та ризику втратити придбане за власні кошти вказане нерухоме майно. На час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 червня 2021 року було запроваджено Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, відомості з якого презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тож вона, як добросовісний набувач не повинна перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а можу діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей. У відповідача відсутня можливість та обов`язок крім відомостей, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, перевіряти та аналізувати також обставини правомірності попередніх переходів майна, зокрема, обставини вибуття майна з володіння позивача. Підлягає врахуванню правовий висновок у пункті 6.53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі 925/1351/19, в якому зазначено, що добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Передумовою для захисту права власності в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності позивача на майно. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року (провадження №14-247цс18 та № 14-179цс18) та від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18) акцентовано увагу на тому, що однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема й тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення свої прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким». Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги наявністю прав спадкоємця за заповітом після смерті [PERSON] . Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (глава 10 розділу II) регламентує порядок видачі свідоцтва про право на спадщину та передбачає надання необхідних для цього документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на земельну ділянку, є набуття спадкодавцем такого права у встановленому законом порядку. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18 березня 2019 року у справі № 343/1048/17 (провадження № 61-15559св18). Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстроване в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Якщо спадкоємцем подано всі необхідні документи, то нотаріус видає свідоцтво про право на спадщину, а також реєструє право власності спадкоємця у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З цього моменту спадкоємець є повноправним власником успадкованої земельної ділянки. Земельна ділянка може входити до спадкової маси та успадковуватися лише тоді, коли у її власника (спадкодавця) є правовстановлюючий документ, що посвідчує його право власності на таку земельну ділянку. Позивач не надала достовірні, достатні та допустимі докази того, що спадкодавець [PERSON] за свого життя приватизувала або розпочала процедуру приватизації земельної ділянки по [ADDRESS] , відповідно до чинного законодавства України. За життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, тому спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. Таким чином, спірна земельна ділянка не є об`єктом спадкування і не увійшла до спадкової маси, що свідчить про відсутність порушеного права позивача стосовно неї. Аналогічні висновки зроблено в постановах Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року у справі № 6-3113цс15, постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 376/2038/14-ц, від 11 лютого 2019 року у справі № 183/4638/16, від 22 листопада 2018 року у справі № 647/1580/16-ц. Також позивачем не надано доказів того, що до складу спадкового майна на час відкриття спадщини (28 березня 2001 року) входив саме житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, право власності на який зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеному та нотаріально посвідченому у 1959 році. До позовної заяви у справі № 404/3375/19 про витребування житлового будинку з чужою незаконного володіння, на підтвердження того, що померлій [PERSON] належав на підставі договору купівлі-продажу від 12 травня 1959 року № 2203 житловий будинок по [ADDRESS] , [PERSON] надала копію архівної довідки ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» станом на 01 січня 2013 року. Ця архівна довідка була направлена на запит державного нотаріуса та долучена до спадкової справи. Вказаною архівною довідкою підтверджується, що станом на 01 січня 2013 року за архівними даними реєстрових книг Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» зареєстровано за [PERSON] право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 12 травня 1959 року № 2203, посвідченим нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори, зареєстровано 13 травня 1959 року, реєстрова книга № 27 запис № 8204. Разом з тим, вказаною довідкою спростовуються доводи позивача про те, що на час відкриття спадщини ( [INFO] ) до складу спадщини входив саме той житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по [ADDRESS] , який [PERSON] купила за договором купівлі-продажу від 12 травня 1959 року. Ці доводи спростовуються і матеріалами інвентарної справи № 16178 на домоволодіння, розташоване по [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу від 12 травня 1959 року, нотаріально посвідченого нотаріусом 2-ї Кіровоградської Державної нотаріальної контори, за реєстром № 2203, [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] по довіреності, посвідченій 2-ю Кіровоградською нотаріальною конторою, продала, а [PERSON] купила домоволодіння [ADDRESS] , яке складається в цілому з житлового будинку саманного критого соломою та двох сараїв саманних критих, а третьою дерев`яномазаного критого толею. Це домоволодіння розташовано на земельній ділянці мірою 574,40 кв. метрів (а.с.12 інвентарної справи). Згідно плану поверху будівлі літер «А» від 22 квітня 1959 року та журналу зовнішніх обмірів від 23 квітня 1959 року, житловий будинок літ. А по [ADDRESS] складався з кухні І-І площею 9,24 кв.м. та кімнати І-2 площею 13.13 кв.м, всього загальна і житлова площа - 2237 кв.м. Розмір будинку зовні 6,76 м х4,78 м (а.с. 15,16,17 інвентарної справи). 17 березня 1964 року, [PERSON] зверталась до Кіровоградського бюро технічної інвентаризації з письмовою заявою про проведення інвентаризації і оцінки всіх будівель по [ADDRESS] і внесення поточних змін (а.с.26 інвентарної справи). За даними технічної інвентаризації станом на 1964 рік, загальна та житлова площа житлового будинку була збільшена. 25 березня 1986 року [PERSON] знову зверталась до Кіровоградського Міжміського Бюро технічної інвентаризації з письмовим замовленням про здійснення робіт по переоформленню права власності у зв`язку з перебудовою житлового будинку (а.с. 45 інвентарної справи). За даними технічної інвентаризації домоволодіння по [ADDRESS] , яка була проведена 20 червня 1986 року, на земельній ділянці розміщені: житловий будинок [ADDRESS] , огорожа N1N2. Площа загальна: 71,35 кв.м, площа житлова: 36,03 кв.м. Згідно архівної довідки від 05 листопада 2018 року, за результатами технічної інвентаризації 20 червня 1986 року. Встановлено, що на земельній ділянці площею 574,4 кв.м. самочинно збудовано: житловий будинок літ. Ааа1, сарай літ. Д, Б. Е, гараж літ. В. (а.с.53 інвентарної справи). Вказане підтверджується викопіровкою з плану будівельного квартала [ADDRESS] , журналом зовнішніх обмірів станом на 18 червня 1986 року (а.с.28, 41 інвентарної справи). Підтверджується і Планом поверхів будівлі літери «А» від 20 червня 1986 року, з відміткою про те, що весь житловий будинок є самовільно побудованим та виділенням червоними лініями самовільно збудованого (а.с. 31 інвентарної справи). Матеріалами інвентарної справи підтверджується, що на час відкриття спадщини не існувало житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, які спадкодавець купила у 1959 році. Внаслідок перебудови та добудови, реконструкції, самовільно побудовано новий житловий будинок з більшою загальною та житловою площею, який не є тотожним тому, що був придбаний [PERSON] у травні 1959 року, він має абсолютно інші якісні характеристики, загальну та житлову площу, кількість кімнат, матеріали з якого побудований, ніж той, що було придбано у 1959 році. Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності. Верховний Суд України у постанові від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 сформулював правову позицію згідно з якою у розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Також у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/17 Верховний Суд зауважив, що норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується також і до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик. Верховним Судом у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц звернуто увагу на те, що внаслідок самочинного будівництва у вигляді реконструкції об`єкт нерухомого майна втрачає тотожність із тим, на який власником було отримано право власності. Для набуття права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, недостатньо подати заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини. Для цього обов`язково спадкоємець має подати документи, які посвідчують право власності спадкодавця на це майно на час смерті. Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка була чинною до 13 грудня 1998 року, а також Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебуває у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09 червня 1998 року № 121, яка була чинною до 06 серпня 2012 року, [PERSON] за результатами технічної інвентаризації домоволодіння по [ADDRESS] , повинна була, оскільки діючим законодавством передбачена обов`язковість реєстрації права власності на нерухоме майно, звернутись до місцевої Ради та отримати свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та зареєструвати його в Бюро технічної інвентаризації. При цьому договір купівлі-продажу від 12 травня 1959 року підлягав погашенню. Пунктом 2 розділу II Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунальною господарства Української РСР від 31 січня 1966 року об`єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Пунктом 4 розділу II передбачалось, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Різні службові будівлі та споруди (сараї, літні кухні та інше) не можна реєструвати окремо від жилого будинку. Реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів). До реєстрації повинні бути подані оригінали правовстановлюючих документів та копії з них, засвідчені в установленому законом порядку, копії цих документів залишаються в справах бюро технічної інвентаризації. Відповідно до Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 356 від 13 грудня 1995 року оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності за зразком наведеним в додатку N 12: а) місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування: фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об`єкти нерухомого майна при наявності акта про право власності або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та при наявності акта державної комісії про прийняття об`єкта і введення його в експлуатацію (пункт 4.1.). Позивачем не надано доказів того, що [PERSON] після фактично побудови нового будинку шляхом його реконструкції, добудови, набула право власності на нього у встановленому законом порядку та зареєструвала вказане право власності. Позивач не довела належними, достовірними і достатніми доказами, факт наявності житлового будинку, який на час відкриття спадщини був узаконений в порядку, передбаченому діючим законодавством на час закінчення будівництва (реконструкції) та не являв собою самочинно збудоване нерухоме майно. [PERSON] за таких обставин не є власником майна або його законним користувачем, тому їй не належить право на витребування майна з незаконною володіння (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-п та від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13). Посилаючись на принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку і споруд, сторона позивача не враховує той факт, що спірний житловий будинок не існує з березня 2019 року ні фактично, ні юридично. Згідно принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих і будинку і споруд, лише за умови набуття права власності на житловий будинок, позивач набуває у користування спірну земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт нерухомості. Право на землю є похідним від набуття права власності на домоволодіння. Позивач не є власником або законним користувачем спірного майна, а тому у неї немає передбачених ст.388 ЦК України підстав для витребування земельної ділянки на свою користь як неволодіючого власника або користувача. Права позивача щодо спірної земельної ділянки не порушені, оскільки вона не набула права власності на житловий будинок за умовами ст. 120 ЗК України. Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаціинии позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для ефективного відновлення його права ( постанова ВП ВС від 07 листопада 2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256нс18). Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідною запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постанові ВП ВС від 14 листопада 2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), у пункті 98 постанови ВП ВС від 07 листопада 2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс 18). Отже, ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. Крім того, у тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Згідно з ЦК України, захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом шляхом: визнання цих прав, припинення або зміни правовідношення, тощо. Згідно зі ст. 55 Конституції України, «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.». Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на своїх позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються. При таких обставинах суд вважає необхідним відмовити [PERSON] в задоволенні позову до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] про витребування земельної ділянки, скасування державної реєстрації та визнання права власності на земельну ділянку. Таким чином, обставини позовних вимог, стосовно яких у позивача є спір, в такому вигляді не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed