Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення нею навчання, але не пізніше досягнення нею двадцяти трьох років. В обґрунтування\~позовних вимог\~вказує,\~що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі №569/5428/13-ц від 05.08.2013 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на сина, [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.08.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідач є батьком [PERSON] , який є студентом 1 курсу денної форми здобуття освіти за спеціальністю 081 «Право» Національного університету «Острозька академія» термін закінчення навчального закладу - 30 червня 2028 року. В зв?язку з тим, що син навчається на платній основі, не отримує стипендії, не має самостійного заробітку, вона несе витрати на оплату навчання, харчування, проїзд, проїзд, мобільний зв`язок, на придбання одягу та взуття, канцелярського приладдя, оргтехніки, тощо. Загальна вартість навчання згідно договору №081 Пра/2024-3257 від 23.08.2024 року становить 136 800, 00 грн. без врахування щорічного індексу інфляції. Відповідач [PERSON] працює на посаді завідувача сектору адміністрування інформаційно- комунікаційних систем відділу інформаційних технологій та комп?ютерного забезпечення Управління цифрової трансформації та інформаційних технологій в Департаменті Цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради за адресою: 33028, м. Рівне, майдан Просвіти, 2, отримує сталий дохід. [PERSON] працює на посаді головного спеціаліста відділу забезпечення діяльності керівництва апарату облдержадміністрації в Рівненській обласній державні адміністрації, заробітну плату, яку вона отримує, їй не вистачає для оплати навчання, харчування, придбання одягу, взуття, канцелярського приладдя та оргтехніки для дитини. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29.10.2024 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. 16.12.2024 відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно з яким вказує, що між ним та позивачкою була погоджена усна домовленість, що відповідач не претендує ні на які спільні пожитки чи майно, цінності під час шлюбу в обмін на те, що спільне майно буде використане на оплату навчання сина. Повідомляє, що бере участь, у житті та розвитку сина, і окрім сплати аліментів, також допомагає й допомагав, як фінансово так і купівлею одягу, взуття, оргтехніки дитині по мірі необхідності та потребі, також при вступі до Національного Університету "Острозька Академія" при зарахуванні до числа студентів й проживанні у гуртожитку, було застосовано пільги - соціальні гарантії, які встановленні відповідачу, та членам його сім?ї, як Учаснику бойових дій. Також повідомляє, що нещодавно йому, було встановлено III групу інвалідності та 12.04.2023 була проведена операція: імплантація ресинхронізаційного трикамерного штучного водія ритму серця й призначено на постійній основі вживання ліків: юперіо, коріол, еплеренон, дардінс з можливим подальшими рекомендаціями лікарів трансплантації серця. Він заходиться під постійним медичним спостереженням кардіолога та проходить перевірку штучного водія ритму серця, самі медичні процедури та консультації лікарів є платними, в середньому вартість ліків, які приймаються на постійній основі варіюються у сумі 4500-5000 грн в місяць. Вважає, що позивачем не надано доказів того, що він має змогу сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання повнолітнього сина, а тому не заперечує щодо стягнення з нього 2 000, 00 грн щомісячно, оскільки обов?язок утримувати дитину покладається на обох батьків. При цьому, витрати позивачки на правничу допомогу вважає завищеними. 23.12.2024 від відповідачки надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої [PERSON] просить позов задовольнити у повному обсязі, оскільки син сторін має встановлений діагноз: вегето-судинна дистонія, короткозорість (міопатія). У зв`язку із встановленими діагнозами, вона чотири рази возила сина в санаторії, які розташовані в місті Одеса. Відповідач отримує сталий дохід, а відтак має можливість надавати матеріальну допомогу сину. Представник позивача у судовому засіданні 23.12.2024 підтримав позов у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач у судовому засіданні 23.12.2024 позов визнав частково, не заперечив щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 1/10 частини від його заробітку (доходу) щомісячно. Заслухавши думку представника позивача та відповідача, дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд вважає за необхідне зазначити таке. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Син сторін, [PERSON] , є студентом 1 курсу денної форми здобуття освіти за спеціальністю 081 «Право» Національного університету «Острозька академія» термін закінчення навчального закладу - 30 червня 2028 року. Загальна вартість навчання згідно договору №081 Пра/2024-3257 від 23.08.2024 року становить 136 800, 00 грн. Відповідач [PERSON] працює на посаді завідувача сектору адміністрування інформаційно- комунікаційних систем відділу інформаційних технологій та комп?ютерного забезпечення Управління цифрової трансформації та інформаційних технологій в Департаменті Цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради за адресою: 33028, м. Рівне, майдан Просвіти, 2. Його дохід за період з травня 2024 року по жовтень 2024 року становить 115 332, 55 грн. Матеріалами справи стверджується, що відповідачу було встановлено III групу інвалідності та 12.04.2023 була проведена операція: імплантація ресинхронізаційного трикамерного штучного водія ритму серця й призначено на постійній основі вживання ліків: юперіо, коріол, еплеренон, дардінс з можливими подальшими рекомендаціями лікарів трансплантації серця. У зв`язку з навчанням, син сторін потребує матеріальної допомоги і ця обставина відповідачем не оспорюється. Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно з ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в ч.1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Статтею ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п. 20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Разом з цим за змістом ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від доходу платника аліментів, з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 цього Кодексу, а саме: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У своїй постанові від 29 січня 2018 року по справі № 622/373/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст.185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Приписами ст. 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Слід вказати, що при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Аналізуючи наявні у справі докази, надані сторонами на підтвердження своїх позовних вимог/заперечень, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дитину, а також, приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання на підставі описаних вище норм права, суд вважає, що заявлений позивачкою розмір аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх доходів боржника щомісячно, є завищеним. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини та реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні повнолітнього сина, який продовжує навчання. За змістом ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на викладене вище, а також враховуючи обставини, передбачені ст. 182 цього Кодексу, зокрема, матеріальне становище відповідача та його стан здоров`я, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з 28.10.2024 та до закінчення [PERSON] навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дитини буде відповідати інтересам та потребам останнього, а тому визнається судом достатнім та таким, що відповідатиме принципу розумності та виваженості і забезпечуватиме розвиток дитини та є співмірний витратам, які мають нести обоє батьків на утримання дитини. Таким чином позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання підлягає до часткового задоволення. Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частинами 1, 2 ст. 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Також суд зазначає, що відповідно дост. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 вищевказаного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (ст. 1 вищевказаного Закону). За приписами ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", видами адвокатської діяльності є, зокрема надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. З викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16). Приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленим у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Крім того, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. (Правова позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 «Щодо витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції»). Так, на підтвердження своїх витрат на правову допомогу представником долучено до матеріалів справи: копію договору про надання правничої допомоги від 25.10.2024 №10/2024, розрахунку суми гонорару на правничу допомогу від 25.10.2024, ордер серії ВК №1148218, квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки №0.03972579605.1 від 28.10.2024. Судом встановлено, що позивачка отримала правничу допомогу в розмірі 5 000, 00 грн. Відповідач вважає, що вказані витрати є завищеними, тобто неспівмірними зі складністю судової справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Слід зазначити, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони допускається виключно у випадках, визначених Законом, та можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. Суд наголошує, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути не лише доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 31.07.2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19). Враховуючи складність справи, обсяг наданої адвокатом правової допомоги, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, слід дійти висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 3 000, 00 грн. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211, 20 грн, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом.

Outcome: partial