Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-06 00:00:00

До Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Факторинг Партнерс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. У позові зазначено, що 18.01.2024 між Товариством з Обмеженою Відповідальністю «Аванс Кредит» та [PERSON] був укладений договір № 25943-01/2024. За договором товариство зобов`язалось надати позичальнику фінансовий кредит у розмірі 11 700.00 грн, а клієнт зобов`язався протягом 120 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 2,5% в день. ТОВ «Аванс Кредит» виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав клієнту грошові кошти у сумі 11 700.00 гривень. Відповідач неналежним чином виконував грошові зобов`язання, тому у нього виник борг у розмірі 46 800.00 гривень. 29 травня 2024 року ТОВ «Факторинг Партнерс» та ТОВ «Аванс Кредит» уклали договір факторингу №29052024. За умовами договору до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло й право грошової вимоги до [PERSON] за договором № 25943-01/2024 від 18.01.2024. Відповідач відмовилась сплатити заборгованість у позасудовому порядку, через що позивач змушений звернутися до суду із даним позовом. За наведеного вище, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 25943-01/2024 від 18.01.2024 у сумі 46 800.00 грн та витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422.40 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 13 000.00 грн. Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15.10.2024 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі; розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Копію зазначеної ухвали надіслано сторонам у справі. Тож, сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 13.11.2024 до суду повернуто відправлення адресоване відповідачу (конверт) з довідкою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання». Отже, будь-яких заяв або клопотань від сторін до суду не надано, зокрема відзиву на позовну заяву або клопотання буд-якої зі сторін про розгляд справи з повідомленням сторін. Разом з тим відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК) Отже, вивчивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову через наступне. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. [PERSON] подала заяву-анкету клієнта на отримання фінансового кредиту в ТОВ «Аванс Кредит» яку підписано підписом W0627 18/01/2024. Тож, 18.01.2024 між товариством Товариством з Обмеженою Відповідальністю «Аванс Кредит» (код за ЄДРПОУ 43619089) та клієнтом [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) було укладено договір про надання фінансового кредиту № 25943-01/2024. За умовами договору товариство надає клієнту кредит у розмірі 11 700.00 грн на власні потреби. Строк надання кредиту - 120 днів з датою погашення кредиту - 16.05.2024. Процентна ставка - 2.50% в день. Кредит надається у безготівковій формі на рахунок № [NUMBER] хх-ххх-0944 протягом одного робочого дня. Повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно з графіком платежів. Договір підписано [PERSON] електронним підписом: [NUMBER] об 11.05.13. Додатком №1 до зазначеного договору є графік платежів, який підписано [PERSON] електронним підписом: [NUMBER] . Так у графіку визначено дату видачі кредиту - 18.01.2024; чисту суму кредиту - 11 700.00 грн; проценти за користування - 8 775.00 грн; реальну річну процентну ставку - 101 094.05 грн та загальну вартість кредиту - 46 800.00 грн. Окрім того, додано паспорт споживчого кредиту підписаний [PERSON] електронним підписом: W0627 18.01.2024; інформація та контактні дані кредитодавця [PERSON] електронним підписом: W0627 18/01/2024. Матеріали справи містять довідку про ідентифікацію товариством Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Аванс Кредит» (код за ЄДРПОУ 43619089). Також, листом від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» підтверджено успішне перерахування коштів на платіжну карту клієнта 18-01-2024 11:10:18 на суму 11 700.00 грн маска картки [NUMBER] номер транзакції в системі - 332972435, призначення платежу: зачисление 11 700 грн на картку [NUMBER] . З розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Аванс Кредит» за зазначеним вище договором, встановлено, що сума заборгованості клієнта становить - 46 800.00 грн. 29.05.2024 між клієнтом Товариством з Обмеженою Відповідальністю «Аванс Кредит» Товариством з Обмеженою Відповідальністю та фактором Товариством з Обмеженою Відповідальністю «Факторинг Партнерс» (код за ЄДРПОУ 42640371) укладено договір факторингу № 29052024. У відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ «Факторинг Партнерс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Факторинг Партнерс» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до п.1.2 договору факторингу №29052024 від 29 травня 2024 року фактор стає кредитором в зобов`язаннях, що виникли із Основних договорів та отримує право вимоги за основними договорами в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті боргу за основним договором, строк платежу за яким настав, а також вимоги по основним договорам, які виникнуть у майбутньому. Згідно копії акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №29052024 від 29.05.2024 року фактор ТОВ «Факторинг Партнерс» з однієї сторони та ТОВ «Аванс Кредит» уклали даний акт про те, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників від 29.05.2024 року, складеного відповідно до умов договору. У реєстрі боржників до зазначеного вище договору факторингу, за п/п № 427 зазначено [PERSON] із сумою заборгованості 46 800.00 грн. З копії платіжної інструкції №422780417 від 30.05.2024 року слідує, що ТОВ «Аванс Кредит» отримала від ТОВ «Факторинг Партнерс» 839405,11 гривень як оплату за договором факторингу №29052024 від 29 травня року. З розрахунку заборгованості за кредитним договором, виданим директором ТОВ «Факторинг Партнерс» встановлено, що станом на 09.09.2024 [PERSON] має загальну заборгованість 46 800.00 грн. 25.09.2024 [PERSON] було надіслано повідомлення про заміну кредитора, що підтверджено відповідними поштовими документами з «Укрпошта». Додано правовстановлюючі документи ТОВ «Факторинг Партнерс» Ідентифікаційний код юридичної особи: 42640371. Розглядаючи заявлені вимоги, суд виходить із наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору вимог закону. Згідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтями 7 та 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Згідно до ст.10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений порядок укладення електронного договору. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно частини 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Враховуючи вимоги договору про надання фінансового кредиту № 25943-01/2024, його укладенням сторони домовились, що до правочину застосовуються положення ЗУ «Про електронну комерцію», а відтак сторонами дотримано вимоги щодо укладення правочину, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно до ч.1 ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тож, суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору кредиту між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем. Крім того, факт перерахування коштів підтверджено інформаційною довідкою від ТОВ «Універсальні платіжні рішення», тож ТОВ «Авентус Україна» належним чином виконував свої обов`язки з надання кредиту, а відповідач отримала кредитні кошти, але належним чином не виконувала свої обов`язки за договором. За наведеного вище, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між ним та ТОВ «Авентус Україна» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, тож таким який підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне. Положеннями ст. 265 ЦПК України визначено, що суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із частинами першою та другою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано: заявку ТОВ «Факторинг Партнерс» від 05.07.2024 про надання юридичної допомоги № 40; витягом з акту №2 про надання юридичної допомоги від 05.09.2024; копію договору № 02-07/2024 від 02.07.2024 про надання правової допомоги між клієнтом ТОВ «Факторинг Партнерс» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; платіжну інструкцію від 12.09.2024 про оплату ТОВ «Факторинг Партнерс» послуг АО «Лігал Ассістанс» у сумі 39 000.00 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначала про те, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вирішував питання обов 'язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність». При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved