Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

19.10.2020 позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі\~в розмірі 10000 (десять тисяч) грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 30 січня 2018 року між відповідачем та позивачем укладено шлюб. До реєстрації шлюбу у них народилася спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що на даний час неповнолітня дитина проживає з позивачем. Вказує, що відповідач інших осіб на утриманні не має, фінансово не забезпечує та не утримує дитину, а її матеріальна допомога носить лише разовий характер, що унеможливлює забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. З цих підстав просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 12.06.2024 скасоване заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.02.2021, ухвалене у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 28.06.2024 Судом зареєстрований відзив на позовну заяву поданий представником відповідача, який мотивований тим, що позов до задоволення не підлягає, оскільки твердження позивача про те, що відповідач покинула спільну дитину і не надає матеріальної допомоги на утримання, є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. Так, відповідач протягом 2020-2023 років постійно проживала у Сполучених Штатах Америки. При цьому, протягом всього часу перебування відповідачки за кордоном, нею здійснювалося повне матеріальне забезпечення її сім`ї, регулярно передавалися кошти для утримання дитини, забезпечення сталого розвитку сина, його належного харчування, навчання, дозвілля тощо. Більше того, протягом усього цього часу відповідач повністю оплачувала послуги з оренди квартири [ADDRESS] , де вони проживали. Так, за період користування вказаною квартирою з 01 червня 2019 року по 30 квітня 2024 року відповідач сплатила власниці квартири - [PERSON] кошти в сумі 5800 доларів США в рахунок сплати орендної плати за договором оренди від 01.06.2019 р., що підтверджується відповідною розпискою, копія якої є в матеріалах справи. Таким чином, у вказаний період перебування позивача за кордоном, остання брала безпосередню участь в утриманні сина, дбала про нього, матеріально забезпечувала сина, створювала для нього належні житлово-побутові умови і вказані обставини підтверджується доданими до матеріалів справи письмовими доказами. При цьому, будь-яких доказів на підтвердження обставин проживання дитини із позивачем та одноосібного виховання та утримання ним дитини останнім у встановленому законом процесуальному порядку не надано та матеріали справи не містять. Водночас, неповнолітня дитина позивача та відповідача - син [PERSON] , [INFO] , постійно проживає із матір`ю за адресою [ADDRESS] . Відповідач безпосередньо та власними силами і коштом забезпечує утримання неповнолітнього сина, його належне харчування, навчання, дозвілля та побут. Вважає, що вимога позивача про стягнення аліментів на утримання сина є необґрунтованою та не підлягає до задоволення. В судовому засіданні представника позивача позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові та просив суд їх задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення вимог заперечив, оскільки [PERSON] із кінця 2013 року постійно проживає в США і протягом всього часу перебування за кордоном нею здійснювалось повне матеріальне забезпечення сім`ї, регулярно передавались кошти для утримання дитини, забезпечення сталого розвитку сина, його належного харчування, навчання, дозвілля, тощо. Більше того, протягом усього часу відповідачка повністю оплачувала послуги з оренди квартири [ADDRESS] , де позивач із дитиною проживають на даний час. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з трьох місяців від народження дитини її донька [PERSON] пішла працювати. Дитина виховувалась у них. На початку, донька привозила дитину зранку, а ввечері забирала. А згодом почала привозити в понеділок, забирала в суботу. Коли дитина пішла до школи, донька забрала дитину до себе. Донька не була одружена з [PERSON] , оскільки не хотіла взагалі виходити за нього заміж. Приблизно вже шість років як її донька та [PERSON] узаконили свої відносини. [PERSON] ніколи не забирав дитину від них, завжди чекав коли забере дитину донька після роботи. [PERSON] на початку 2019 року поїхала до Америки, до батька та рідного брата, на пів року. Але у зв`язку з коронавірсуом були відмінені всі авіарейси і донька вирішили залишитись. Свідок вказала, що за період, коли донька знаходилась в Америці, її внук [PERSON] всі вихідні, весь період коронавірусу, всі канікули, всі дні коли [PERSON] хворів, він проживав у неї. Пояснила, що [PERSON] не давав грошей на забезпечення життя дитини. Повністю дитину забезпечувала [PERSON] , яка раз на два місяці передавала продукти харчування, одежу, гроші, які адресувалися дитині. Донька наказувала їй, щоб раз на тиждень вона давала кишенькові гроші дитині 200-300 грн. Також висилала кошти на день народження, на святкування. Крім того, один раз на два місяці донька передавала посилки [PERSON] з продуктами харчування, взуттям, одягом, коштами для потреб дитини. Свідок додала, що [PERSON] боявся тата, боявся запізнитися до нього, не хотів брати до дому гостинці, які йому постійно передавала матір з Америки. Також, донька передавала кошти за оренду квартири та кожного місяця вона передавала кошти [PERSON] для оплати комунальних послуг. Коли донька повернулась з Америки, [PERSON] був дуже замкнутий, закритий, не сприймав її як маму. Донька возила сина до психологів. Згодом дитина зізналася, що батько наговорював про маму неприємні речі. Коли в черговий раз донька поїхала до Америки, на короткий період часу, на три тижні, [PERSON] не хотів говорити батькові про це, оскільки боявся що батько забере його до себе. За той період часу, коли донька [PERSON] була відсутня в України, та перебувала в Америці, вона постійно висилала кошти для оплати оренди квартири, де проживав [PERSON] разом із сином [PERSON] . Особисто вона давала гроші господині квартири, які передавала їй донька, зокрема 120 доларів США за оренду квартири та 2000 грн. або 50 доларів США для оплати комунальних послуг. Донька сплачувала оренду квартири весь період часу до серпня 2024 року. В період з січня 2019 року по травень 2024 року [PERSON] проживав разом із [PERSON] . На сьогоднішній день [PERSON] проживає разом із мамою в с. Біла. Свідок [PERSON] , яка власницею квартири, яку орендувала родина [PERSON] (мама [PERSON] , батько [PERSON] та дитина [PERSON] ). Пояснила, що [PERSON] на початку орендувала та проживала в квартирі одна, після одруження проживала з чоловіком [PERSON] період часу з 2019 року по 2024 рік за оренду квартири оплачувала [PERSON] , як її не було, оренду сплачувала її мама. [PERSON] ніколи їй не давав грошей за оренду квартири. [PERSON] оплачував завжди за комунальні послуги, кошти перераховував через інтернет. З квартири [PERSON] виїхав в червні 2024 року. Заслухавши представників сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За вимогами ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 30 січня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. У сторін по справі народилася дитина:\~син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 14.09.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 2172. Конвенція про права дитини від 20.11.1989, яка є першим і основним міжнародно-правовим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959. Згідно з визначеними Декларацією принципами, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Найкраще забезпечення інтересів дітей має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть їх батьки. Положеннями ч. 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналізуючи вказані положення законодавства, суд приходить висновку, що правом на подання позову про стягнення аліментів на дитину може скористатися той з батьків, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Однак, Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин на які посилається позивач, а саме, що син постійно проживав разом із батьком та що він повністю його утримував, а відповідачка не надавала коштів на утримання сина, не забезпечувала його продуктами харчування чи одягом. Водночас, Судом було встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та її син [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою [ADDRESS] , фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою про фактичне місце проживання без реєстрації №07-19/1397 виданою 24.06.2024 секретарем Білецької сільської ради на підставі Акту про фактичне місце проживання без реєстрації від 24.06.2024. Крім того, квартира за адресою [ADDRESS] , перебувала в оренді, орендну плату за яку здійснювала відповідач, що стверджується договором оренди та показами допитаної в судовому засіданні свідка [PERSON] . Також, Суд приймає до уваги доводи представника відповідачки про те, що остання здійснювала матеріальне утримання сина, оскільки такі доводяться дослідженою в судовому засіданні довідкою №4IIPFFUGT4NMRHH0 від 20.08.2024 виданою АТ КБ «ПриватБанк», зі змісту якої вбачається, що за період з 23.01.2020 по 05.05.2021 (10 платежів) відповідачкою було переказано на рахунок [PERSON] 1573, 11 доларів США. Таким чином, твердження позивача про те, що відповідачка фінансово не забезпечувала та не утримувала належним чином свою дитину, а її матеріальна допомога носить лише разовий характер, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами та показами свідків. Згідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно вимог ЦПК України, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач є підставою для відмови у позові. Згідно вимог частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вказане, враховуючи, що позивачем [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами, що неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , постійно проживав разом з позивачем та знаходиться на його повному утриманні, а мати дитини не надавала коштів та іншої допомоги на його утримання, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх недоведеністю. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed