Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2017 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання втратившим право користування житлом. До Суворовського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Василенко О.С., з заявою про перегляд заочного рішення від 30 серпня 2017 року по цивільній справі №523/8149/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання втратившим право користування житлом. В заяві відповідач посилався на те, що відповідач на час розгляду вказаної справи перебував під вартою, а відтак не був належним чином повідомлений про розгляд справи. Крім того, постановою Одеського апеляційного суду від 16.12.2021 року у цивільній справі №523/6605/15-ц, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 22.02.2023 р., за відповідачем визнано право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] , відтак він має право користування своєю часткою майна. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2017 року по цивільній справі №523/8149/17, скасовано. В судове засідання сторони не зявилися. В матеріалах справи наявна заява відповідача про розгляд справи у його відсутність. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Рішенням Суворовського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~30\~серпня 2017\~року задоволено\~позов [PERSON] \~до [PERSON] \~про визнання\~втратившим право\~користування житлом,\~а саме\~визнано [PERSON] , [INFO] , втратившим право користування житловим будинком [ADDRESS] ( а.с.27) Постановою Одеського апеляційного суду від 16.12.2021 року по справі № 523/6605/15, серед іншого, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 1 березня 2019 року в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, скасовано. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] нерухоме майно, а саме 68/100 часток домоволодіння, що в цілому складається з одного житлового будинку літ. «А» загальною площею 160,5 кв.м, житловою площею 52,0 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого на ім`я [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 11 лютого 2005 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради, серія [NUMBER] . Визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] майно, а саме будівельні матеріали, обладнання, використані при самочинному будівництві прибудови літ. «А-1» до домоволодіння, що в цілому складається з одного житлового будинку літ. «А» загальною площею 160,5 кв.м, житловою площею 52,0 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого на ім`я [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 11 лютого 2005 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради, серія [NUMBER] . Поділити спільне майно. Постанова Одеського апеляційного суду від 16.12.2021 року набрала законної сили ( а.с.35-41) Згідно Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності на наявностей судимості» вбачається, що [PERSON] [INFO] , станом на 29.11.2023 року є особою, яку 03.06.2021 Апеляційним судом Одеської області засуджено за ч. 3 ст.286, ч.1 ст. 122, ч.1 ст.70 КК України до 8 років позбавлення волі, з позбавлення права керувати транспортними засобами на 3 роки, на підставі ч.2 ст.72 КК України залік з 21.11.2014 до 24.11.2014 і з 23.09.2016 до 26.12.2019. Звільнено 25.10.2022 на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково, невідбутий строк 1 місяць 5 днів. ( а.с.34) За статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Згідно з частиною четвертою\~статті 9 ЖК Української РСР\~ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до частини першої\~статті 71 ЖК Української РСР\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У частині третій\~статті 71 ЖК Української РСР\~наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Вичерпного переліку поважності причин непроживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Згідно зі\~статтею 72 ЖК Української РСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. При вирішенні\~питання про\~визнання особи\~такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням,\~враховуються причини\~її відсутності.\~Підставою для\~визнання особи\~такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням,\~може слугувати\~лише свідома\~поведінка такої\~особи,\~яка свідчить\~про втрату\~нею інтересу\~до такого\~житлового приміщення.\~(постанова\~ Верховного Суду у справі № 227/1044/20 від 21.07.2021 ). Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. На підставі частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності сторонам. У період розгляду справи про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, відповідач за вироком суду відбував покарання у місцях позбавлення волі, що є поважною причиною не проживання у спірному будинку. Оскільки судом встановлено, що відповідач не проживав у спірному будинку з поважних причин, тому підстави для визнання його такими, що втратив право користування житловим приміщенням відсутні. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: dismissed