Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, у якому вказувала, що 18 вересня 2001 року [PERSON] уклала з [PERSON] . Договір купівлі-продажу, відповідно до якого придбала в останнього житловий будинок [ADDRESS] . В цей же день договір було зареєстровано на Універсальній Товарно-Сировинній Біржі «Номінал» за реєстр. №393. Разом з тим покупець зареєструвала право власності щодо придбаного майна в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього. Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме, продавець передав покупцю майно, а покупець прийняла його та сплатила за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. [INFO] [PERSON] померла. Спадщину після її смерті прийняла позивачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом від 15 жовтня 2020 року, та звернувшись до нотаріуса з приводу оформлення спадщини після смерті [PERSON] на вказаний будинок, дізналася, що спірний договір є недійсним, що створює їй перешкоди в оформленні спадкових прав. Враховуючи вказані обставини, а також неможливість нотаріального посвідчення договору (право власності на майно зареєстроване за покупцем, яка померла), а тому [PERSON] просила визнати договір купівлі-продажу дійсним в судовому порядку. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, проте останній надав суду заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивачки в окремій заяві не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 18 вересня 2001 року [PERSON] уклала з [PERSON] . Договір купівлі-продажу, відповідно до якого придбала в останнього житловий будинок [ADDRESS] . В цей же день договір було зареєстровано на Універсальній Товарно-Сировинній Біржі «Номінал» за реєстр. №393. Разом з тим покупець зареєструвала право власності щодо придбаного майна в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього. Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме, продавець передав покупцю майно, а покупець прийняла його та сплатила за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. [INFO] [PERSON] померла. Спадщину після її смерті прийняла позивачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом від 15 жовтня 2020 року, та звернувшись до нотаріуса з приводу оформлення спадщини після смерті [PERSON] на вказаний будинок, дізналася, що спірний договір є недійсним, що створює їй перешкоди в оформленні спадкових прав. Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу на час розгляду справи з об`єктивних причин неможливе (право власності на придбане майно зареєстроване за позивачкою, яка померла). Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладенні договору сторони угоди узгодили всі її істотні умови і виконали свої зобов`язання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час придбання майна). З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов`язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. В п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами) Пленум Верховного Суду України зазначив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що спірний договір підлягає визнанню дійсним.

Outcome: approved