Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовної заяви 22.08.2024р. [PERSON] \~звернувся до\~суду із\~позовом до\~Маріупольської міської\~ради Донецької\~області про\~визначення права\~власності в\~порядку спадкування (а.с. 1 - 4). В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.06.2023р. по справі № 759/10254/23 за заявою позивача встановлено факт смерті [INFO] його матері [PERSON] , місце смерті: місто Маріуполь, Донецька область, Україна, рішення суду набрало законної сили 13.07.2023р. Після смерті матері позивача залишилось спадкове майно у вигляді нерухомого майна, а саме квартира за адресою [ADDRESS] , що знаходиться в Центральному (Жовтневому) районі м. Маріуполя Донецької області, а також грошові кошти на рахунках, відкритих в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] у розмірі 26 445,50 грн. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2023р. по справі №201/11066/23 [PERSON] , було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яку він й прийняв. 13.02.2024р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колесник А.І. за заявою позивача зареєструвала спадкову справу. Номер у Спадковому реєстрі 71992762, номер у нотаріуса 4/2024 (спадкодавець [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , дата народження [INFO] , зареєстрована [ADDRESS] ). Позивач є єдиним сином та спадкоємцем загиблої, жодних спорів про спадщину не має, квартира зареєстрована в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. 01.05.2024р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колесник А. І. винесла постанову №18/02-31 від про відмову у вчинення нотаріальної дії, а саме видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої (загиблої) [INFO] [PERSON] , [INFO] , яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , на (і) квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] та (її) грошові кошти на рахунках, відкритих в АТ КБ «Приватбанк», на загальну суму 26 445,50 гривень згідно з довідкою банку №20.1.0.0.0/7- 240220/80783 від 22.02.2024р. Підставою для відмови в Постанові зазначені відсутність у позивача правовстановлюючих документів на квартиру, а саме свідоцтва про право на спадщину №2681, виданого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Апалько М.Ю., зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 20.09.2010р. за реєстраційним номером 31453153; заповіту складеного [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чернишовою В.В. 20.09.2012р. за реєстровим номером 1995, а також неможливість вивезення та передачі документів нотаріального діловодства та архіву приватних нотаріусів Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Апалько М.Ю. та Чернишової В.В. у зв`язку з окупацією території Маріупольського району Донецької області з 05.03.2022р. Нотаріус зазначила, що підпункт 4.16. пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (Наказ Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 в редакції Наказу Міністерства юстиції № 235/5 від 27.01.2016) передбачає, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Нотаріус також зазначила, що згідно з ч. 4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Тобто, на думку нотаріуса, спадкоємець має довести, що відсутній у спадкоємця заповіт був складений не на користь неназваної неповнолітньої/недієздатної особи. З дати відкриття спадщини [INFO] така особа не заявляла про своє існування та право на спадщину. Навіть онуки спадкодавиці є повнолітніми. Позивач не має можливості оформити право власності на спадкове майно іншим шляхом, окрім визнання права власності на вказану квартиру та права вимагати видачі грошових коштів на банківських рахунках в судовому порядку. На підставі викладеного, просив визнати за ний право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , в порядку спадкування за законом - на трикімнатну квартиру загальною площею 70,9 кв.м., житловою площею 39,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також на грошові кошти на рахунках, відкритих в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] у розмірі 26 445,50 грн. Заяви учасників процесу по суті справи. Правом на подачу відзиву в порядку ст. 178 ЦПК України відповідач не скористався. Правом на надання пояснень треті особи не скористалися. Рух справи. Ухвалою судді Наумової О.С. від 27.08.2024р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 23). Ухвалою суду від 26.09.2024р. витребувано від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Колесник Алли Іванівни завірену належним чином копію спадкової справи № 4/2024, заведену після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (а.с. 38-39). Ухвалою судді Наумової О.С. від 26.09.2024р. вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження (а.с. 40). Підготовче засідання у справі закрите 19.11.2024р. та справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 89). 29.08.2024р. від позивача надійшла заява, в якій він просив суд розглядати справу за відсутності позивача (а.с. 28 - 29). 25.09.2024р. від представника відповідача Маріупольської міської ради Донецької області - Бастриги С.М. (діє на підставі довіреності у порядку передоручення від 25.11.2021р. а.с. 34) надійшла заява, в якій представник відповідача просив справу розглядати без його участі, рішення відніс на розсуд суду (а.с. 33). Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази. Враховуючи положення ч. 1 ст. 279, ч. 2 ст. 191 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Факт смерті встановлений рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.06.2023р. по справі № 759/10254/23 та підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 13.09.2023р., родинний зв`язок підтверджений Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 19.06.1969р. (а.с. 5 - 8, 9, 14). За життя [PERSON] належала трикімнатна квартира загальною площею 70,9 кв.м., житловою площею 39,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №341725585 (а.с. 13). Також на рахунках, відкритих в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] зберігаються грошові кошти у розмірі 26445,50 грн., що підтверджується довідкою від АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7- 240220/80783 від 22.02.2024р. (а.с. 74). Отже, після смерті матері позивача залишилось спадкове майно, а саме трикімнатна квартира загальною площею 70,9 кв.м., житловою площею 39,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також грошові кошти на рахунках, відкритих в АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 26 445,50 грн. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2023р. по справі №201/11066/23 [PERSON] визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 10), яку він прийняв. 13.02.2024р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колесник А. І. зареєструвала спадкову справу. Номер у Спадковому реєстрі 71992762, номер у нотаріуса 4/2024 (спадкодавець [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , дата народження [INFO] , зареєстрована [ADDRESS] ) за заявою позивача (а.с. 11, 42 - 82). Як видно зі спадкової справи, інші спадкоємці із завами про прийняття спадщини не зверталися. Поставною приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Колесник А.І. від 01.05.2024р. №18/02-31 відмовлено [PERSON] у вчинення нотаріальної дії, а саме видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої (загиблої) [INFO] [PERSON] , [INFO] , яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , на (і) квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] та (її) грошові кошти на рахунках, відкритих в АТ КБ «Приватбанк», на загальну суму 26 445,50 гривень згідно з довідкою банку №20.1.0.0.0/7- 240220/80783 від 22.02.2024р. (а.с. 12, 74) Підставою для відмови зазначені відсутність у позивача правовстановлюючих документів на квартиру, а саме, свідоцтва про право на спадщину №2681, виданого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Апалько М.Ю., зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 20.09.2010р. за реєстраційним номером 31453153; заповіту складеного [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чернишовою В.В. 20.09.2012р. за реєстровим номером 1995, а також неможливість вивезення та передачі документів нотаріального діловодства та архіву приватних нотаріусів Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Апалько М.Ю. та Чернишової В.В. у зв`язку з окупацією території Маріупольського району Донецької області з 05.03.2022р. Нотаріус зазначила, що підпункт 4.16. пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (Наказ Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 в редакції Наказу Міністерства юстиції № 235/5 від 27.01.2016) передбачає, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Нотаріус також зазначила у постанові, що згідно з ч. 4 ст.1268 Цивільного кодексу України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Позивач вказує, що з дати відкриття спадщини [INFO] жодна неповнолітня/недієздатна особа не заявляла про своє існування та право на спадщину. Онуки спадкодавиці є повнолітніми. 2. Мотивувальна частина Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15. Відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний Суд розпорядженням № 1/0/9-22 від 06.03.2022 змінив територіальну підсудність судових справ Жовтневого районного суду м. Маріуполя на Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 цього ж кодексу визначає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1261 ЦК України, до першої черги спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1296 ЦК України, встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частина 1 ст. 328 ЦК України, передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови, нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004, вся територія Маріупольського району з 05.03.2022р. перебуває у тимчасовій окупації. Нотаріусом відмовлено позивачеві у вчиненні нотаріальної дії, з огляду на відсутність правовстановлюючих документів, які підтверджували право власності на спірну квартиру. Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини. Спадкова справа підлягає обов`язковій реєстрації у книзі обліку і реєстрації спадкових справ, Алфавітній книзі обліку спадкових справ та у Спадковому реєстрі. В умовах воєнного або надзвичайного стану за відсутності доступу до Спадкового реєстру нотаріус заводить спадкову справу без використання цього реєстру та перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту протягом п`яти робочих днів з дня відновлення такого доступу. Якщо за результатами перевірки відомостей Спадкового реєстру встановлено наявність раніше заведеної спадкової справи, заведена без використання Спадкового реєстру спадкова справа передається до нотаріуса, яким раніше заведено спадкову справу, в порядку, передбаченому підпунктом 2.7 цього пункту. Якщо наявність такої справи не встановлено, здійснюється реєстрація спадкової справи в Спадковому реєстрі. Забороняється видача свідоцтва про право на спадщину у спадковій справі, заведеній без використання Спадкового реєстру, до її реєстрації у Спадковому реєстрі. Як видно зі спадкової справи, інші спадкоємці із завами про прийняття спадщини не зверталися. Нотаріусом не відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину через наявність спору з іншими спадкоємцями. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Під час розгляду справи суд виходить з аналізу прецедентної практики Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ), яка свідчить про важливість дотримання державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захист прав людини через призму цього принципу, так у рішенні ЄСПЛ «Федоренко проти України» суд нагадав, що відповідно до його прецедентної практики поняття «майно» може поширюватися на «наявне майно» або активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може обґрунтовано стверджувати, що він принаймні має «законні сподівання» ефективно скористатися правом власності. Аналізуючи практику розгляду Судом справ щодо порушення права володіння майном, можна зробити висновок, що поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) як матеріальних, так і нематеріальних. Зокрема, у контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції Судом розглядалися справи щодо порушення права власності, де об`єктами було усе «власне» майно особи, що може входити до складу спадщини, і яке можна заповісти («Маркс проти Бельгії» (the Marckx case), рішення від 27.04.1979 р., п. 64), тобто наявне майно («existing possessions»). В даному випадку предметом спору є захист права позивача на його власне майно і на наявне майно, що уже увійшло до складу спадщини, яке спадкоємець має законне сподівання отримати у спадок. Суд, з`ясувавши обставин справи, вважає, що вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved