Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

До суду за підсудністю з Богунського районного суду м. Житомира надійшла вище вказана цивільна справа у якій позивач просить: - визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] ; - припинити з дати звернення до суду стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , які стягнуто судовим наказом Богунського районного суду м. Житомира від 09.09.2022 року у справі № 296/3991/22; - визнати судовий наказ Богунського районного суду м. Житомира від 09.09.2022 року у справі № 296/3991/22 про стягнення аліментів із [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , таким, що не підлягає виконанню та відкликати його з Богунського відділу ДВС у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький); - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з дати подання позову до досягнення повноліття дитиною; - стягнути з [PERSON] сплачений судовий збір в порядку ст. 141 ЦПК України; - рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду. За час сумісного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу проживав разом з матір`ю. Однак, з листопада 2023 року дитина [PERSON] , [INFO] , проживає постійно з позивачем та знаходиться на повному його утриманні, водночас [PERSON] отримує від [PERSON] аліменти на утримання їх дитини відповідно до судового наказу Богунського районного суду м. Житомира від 09.09.2022 року у справі № 296/3991/22. За таких обставин позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. У відзиві на позовну заяву відповідач частково визнає позовні вимоги та просить: - відмовити позивачу у задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання сина у зв`язку з відсутністю спору; - відмовити позивачу у задоволенні позовної вимоги про визнання судового наказу Богунського районного суду м. Житомира від 09.09.2022 року у справі № 296/3991/22 таким, що не підлягає виконанню та відкликати його, оскільки вимога про припинення стягнення аліментів по зазначеному судовому наказу вже заявлена; - припинити стягнення аліментів із позивача на її користь по судовому наказу Богунського районного суду м. Житомира від 09.09.2022 року у справі № 296/3991/22, при цьому просить врахувати, що всі аліменти за січень та подальші місяці 2024 року, які надходять їй від позивача, вона перераховує на карту їх сина; - ухвалити рішення про стягнення з неї аліментів на утримання дитини в розмірі частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 78-81). У відзиві на позовну заяву представник Богунського відділу ДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) просить ухвалити рішення на розсуд суду згідно чинного законодавства; розглядати справу за відсутності їх представника (а.с. 98). У судове засідання 08.01.2025 року сторони або їх представники не з`явились. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі; позовні вимоги підтримав та просить задовольнити (а.с. 140). Представник відповідача подав клопотання про проведення судового засідання без їх участі з врахуванням відзиву на позовну заяву (а.с. 141). Представником органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Житомирської міської ради подано заяву про проведення судового засідання без його участі; при прийнятті рішення підтримує висновок виконавчого комітету; позовну вимогу щодо визначення місця проживання дитини з батьком підтримує та просить задовольнити (а.с. 133), до заяви долучено висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання [PERSON] (а.с. 135-136). Судом під час розгляду справи було з`ясовано думку дитини [PERSON] , який повідомив, що з листопада 2023 року проживає разом із батьком. Коли проживали зразом із мамою, вона його била через те, що була в стані алкогольного сп`яніння, або без причини; часто сварила. Останній раз бачив свою маму на свій день народження; спілкується з нею по телефону вкарай рідко. Розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16, зворот. а.с. 16), шлюб між якими, зареєстрований 25.05.2012 року, розірвано рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 07.02.2022 року (а.с. 15). Судовим наказом виданим Богунським районним судом м. Житомира 09.09.2022 року (а.с. 14) стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 12.07.2022 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно листа Богунського ВДВС Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) № 5797 від 10.01.2024 року (а.с. 23) у [PERSON] заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.01.2024 року відсутня; з [PERSON] утримуються аліменти із заробітної плати. Відповідно до довідки виконавчого комітету Житомирської міської ради № 48 від 15.11.2023 року, [PERSON] працює у Виконавчому комітеті Житомирської міської ради Житомирської області з 25.06.2013 року на посаді водія легкового автомобіля; заробіток [PERSON] з серпня 2023 року по жовтень 2023 року склав 36118,69 грн (а.с. 20). Згідно характеристики, виданої Виконавчим комітетом Житомирської міської ради відносно [PERSON] (а.с. 19), останній на роботі характеризується позитивно. З довідок № 54 від 14.01.2024 року та № 4200 від 14.12.2023 року (а.с. 21, 22) вбачається, що [PERSON] на психіатричному обліку та на наркологічному обліку в КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради не перебуває. Відповідно до копії свідоцтва № [NUMBER] від 30.12.2009 року (а.с. 30) та копії витягу з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25041933 від 15.01.2010 року (зворот. а.с. 30) квартира яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON] у рівних частках. Згідно акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] від 20.11.2023 року (а.с. 24) умови проживання задовільні; на момент обстеження у квартирі чисто, прибрано, створено необхідні умови для проживання та виховання дитини. Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 19.12.2023 року (а.с. 28) [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. З описової частини зазначеної постанови вбачається, що 07.11.2023 року о 22 годині 30 хвилин [PERSON] , перебуваючи за місцем проживання у [ADDRESS] , вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно свого сина [PERSON] , а саме ображала його словами нецензурної лайки та вдарила по лівому плечу. Згідно консультативного висновку спеціаліста № 8777 від 08.11.2023 року (а.с. 29) [PERSON] , [INFO] , становлено діагноз: забій м`яких тканин, садна в ділянці лівої ключиці, лівої лопатки, правого передпліччя та лівого плеча. [PERSON] 08.11.2023 року звернувся із заявою про кримінальне правопорушення з приводу вчинення домашнього насильства колишньою дружиною [PERSON] відносно сина [PERSON] до Відділу поліції № 1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області (а.с. 26-27). Відділ поліції № 1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області листом від 08.12.2023 року, повідомив [PERSON] про те, що за результатами попереднього розгляду матеріалів перевірки було встановлено, що ознаки кримінального правопорушення в даному випадку відсутні, у зв`язку із чим підстав для внесення вказаної події до ЄДРДР немає (а.с. 25). Згідно довідки ТОВ «Житомирська обласна енергопостачальна компанія» № 33 від 30.08.2024 року (а.с. 82) [PERSON] працює в ТОВ «Житомирська обласна енергопостачальна компанія» з 07.07.2022 року на посаді інспектора з контролю за виконанням доручень; дохід за період з 01.02.2024 року по 31.07.2024 рік склав 91197,40 грн. На підтвердження того, що [PERSON] на дитячу карту перераховує кошти надано ряд скріншотів з додатку банку за період з лютого 2024 року по вересень 2024 року (а.с. 89-96). Стороною позивача зазначений факт не оспорено. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Житомирської міської ради щодо визначення місця проживання [PERSON] (а.с. 135-136), затвердженого 18.12.2024 року рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради № 2002 (а.с. 134) виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини. Відповідно до положень статей\~ 8 та 12\~Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 161\~СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім - враховуються права батьків. При цьому питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні того, що для дитини розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно. Відтак, виходячи з того, що найкращі інтереси дітей мають першочергове значення; враховуючи, що батьком належно виконуються обов`язки щодо виховання та утримання дитини, а також те, що у сторін має місце спір з вирішення даного питання, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з батьком, задовольнивши дану позовну вимогу. Однак суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на вимоги діючого законодавства в частині ст. ст. 141, 150, 151, 152, 153, 154 та 155 Сімейного кодексу України, якими передбачено право на спілкування з дітьми як матері, так і батька дітей, а також право на виховання та піклування дітей: як рівність прав та обов`язків щодо дітей кожного з батьків. Щодо позовної вимоги про припинення стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2\~ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Згідно\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст. 179 СК України\~передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до Закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Положеннями частин другої та третьої\~статті 181 СК України\~визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до\~ст. 273 СК України\~якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Відповідно до п. 17\~постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно із\~ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у\~статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу\~статей 267 - 271 СК України\~вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3\~ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів.\~Ст. 92 СК України\~\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а\~ст. 273 СК України\~додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених\~ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями\~ст. 273 СК України\~має на меті скасування їх присудження. У зв`язку із зазначеним, з урахуванням предмета цього спору в частині припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Судом встановлено, що дитина [PERSON] , не проживає з матір`ю [PERSON] , на користь якої були стягнуті аліменти з позивача батька дитини як зазначив позивач, а проживає зі своїм батьком [PERSON] . Відповідно ч. 4\~ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як встановлено судом, неповнолітній [PERSON] проживає з батьком - позивачем по справі та перебуває на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Окрім цього слід зазначити позицію відповідача по справі, а саме те, що вона не заперечує щодо задоволення позовних вимог у цій частині. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] . Припинення стягнення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то стягнення аліментів має бути припинено з дати подання позову до суду, тобто з 01.05.2024 року. Суд\~\~всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у цілому, доходить висновку, що позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню та його відкликання. Відповідно до частини 1 статті 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Згідно положень частини 2\~статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, та з виконанням боржником судового рішення. Так, підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Відповідно до положень статей 599, 600, 601, 604, 605, 606, 607, 608, 609 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, поєднанням боржника і кредитора в одній особі, неможливістю його виконання, смертю фізичної особи, ліквідацією юридичної особи. Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 755/15479/15-ц, від 11.07.2019 року у справі № 910/8665/17, які на підставі ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України враховуються судом. Норма частини 2 статті 432\~ЦПК України має чітку конструкцію і передбачає, що у разі якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Таким чином, порядок розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, передбачений спеціальним розділом ЦПК України, зокрема Розділ VI Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб). В такому випадку, розгляд такої заяви відбувається з повідомленням стягувача та боржника в рамках виконавчого провадження, тобто передбачений інших порядок розгляду. У справі, що розглядається судом, позивач звернувся до суду із позовною заявою, розгляд якої відбувається в загальному позовному провадженні. Крім того, суд вважає, що в даному випадку належним способом захисту права позивача буде звільнення від сплати аліментів (припинення стягнення аліментів) з 01.05.2024 року. З огляду на викладене, вимога позивача про визнання судового наказу від 09.09.2022 року у справі №296/3991/22 таким, що не підлягає виконанню, та відкликання його з Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, а тому у задоволенні даної позовної вимоги необхідно відмовити. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів. Відповідно до\~статті 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно положень ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень\~ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 1\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до\~ст. 184 СК України\~суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем до позовної заяви не додано документів на підтвердження того, що відповідач спроможна надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у розмірі 1/3 частини усіх видів її доходів. З огляду на викладене, враховуючи, що основна відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, покладається на батьків, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, щомісячно. У відповідності до ч. 1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2422,40\~грн судового збору за позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Також, на підставі ст.\~141\~ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст.\~5\~Закону\~України\~«Про судовий\~збір» позивач звільнений при зверненні до суду.

Outcome: partial