Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить зняти арешт з нерухомого майна, який був накладений в межах виконавчого провадження № 22362307 щодо неї з примусового виконання судового наказу № 2н-8449 від 17.11.2009 року, виданий Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення боргу на користь ВАТ «Сведбанк» у розмірі 149194 грн. 97 коп., що був накладений Саксаганським ВДВС Криворізького міського управління юстиції на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.12.2009 року та на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АТ 936236 від 05.11.2010 року, рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 23836559 від 21.08.2015 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №322344876 від 09.02.2023 року, зокрема з актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень, зазначено, що на все нерухоме майно, що належить позивачу на праві власності, Саксаганським ВДВС накладено арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.12.2019 року та на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АТ 936236 від 05.11.2010 року, рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 23836559 від 21.08.2015 року. Листом Саксаганський ВДВС повідомив, що у спецрозділі та архіві виявлено виконавче провадження № 22362307 щодо [PERSON] з примусового виконання судового наказу від 17.11.2009 року № 2н-8449, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення боргу на користь ВАТ «Сведбанк» у розмірі 149194 грн. 97 коп. Виконавче провадження перебувало на виконанні у Саксаганському ВДВС у період з 02.11.2010 року по 30.06.2011 року та завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Перевіркою інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що виконавчим провадженням № 22362307 накладено арешт на все нерухоме майно боржника. Разом з тим, позивач вказує, що борг перед ВАТ «Сведбанк» був погашений ще у 2010 році. Також, на теперішній час АТ «Сведбанк» ліквідовано, кредитна справа, , виконавчі листи та судові рішення на ім`я [PERSON] в описах архівних справ не зазначені та на архівне зберігання до Національного банку України ліквідатором не передавались. Отже, оскільки на даний час будь-якої інформації та матеріалів щодо правових підстав для подальшого арешту нерухомого майна, що належить позивачеві на праві власності відсутні, відтак наявність арешту майна протягом тривалого часу, значно порушує права позивача, у зв`язку із чим остання змушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 27.09.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачу 15-денний строк з дня отримання даної ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач належним чином повідомлявся про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, своїм правом не скористався - відзив на позовну заяву до суду не надав. Від третьої особи заяв не надходило. За встановлених обставин суд уважає за можливе вирішити справу за наявними у ній матеріалами, що відповідає положенням ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Так, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 322344876 від 09.02.2023 року, з розділу про актуальну інформацію про державну реєстрацію обтяжень, вбачається, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер АТ 936236 від 05.11.2010 року, а також постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.12.2009 року, виданих Саксаганським ВДВС на все нерухоме майно, належне [PERSON] накладено арешт. Відповідно до відповіді Саксаганського ВДВС № 28.11-3447239 від 14.02.2024 року, наданої на заяву [PERSON] , перевіркою АСВП, спецрозділу та архіву виявлено виконавче провадження № 22362307 щодо [PERSON] з примусового виконання судового наказу від 17.11.2009 року № 2н-8449, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення боргу на користь ВАТ «Сведбанк» у розмірі 149194 грн. 97 коп. Виконавче провадження перебувало на виконанні в Саксаганському ВДВС в період з 02.11.2010 року по 30.06.2011 року та завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». За виконавчим провадженням № 22362307 накладено арешт на все нерухоме майно боржника. [PERSON] роз`яснено про відсутність підстав у відділу для зняття арешту та про можливість його зняття за рішенням суду. Згідно інформації, отриманої від Національного банку України за ухвалою суду від 27.09.2024 року, з 24.05.2013 року у зв`язку із зміною найменування банку АТ «Сведбанк» було погоджено статут ПАТ «Омега Банк», який виступив правонаступником всіх прав та зобов`язань АТ «Сведбанк». В подальшому у ПАТ «Омега Банк» було відкликано ліцензію та розпочато процедуру ліквідації, в ході якою неодноразово створювались перехідні банки, які виступали правонаступниками активів та обов`язків ПАТ «Омега Банк». Процедуру ліквідації завершено. Разом з тим, кредитна справа (кредитний/іпотечний договори) на ім`я [PERSON] в описах архівних справ ПАТ «Омега Банк» не зазначені та на архівне зберігання до Національного банку України ліквідатором ПАТ «Омега Банк» не передавалися. Станом на 05.01.2016 року відсутня інформація щодо заборгованості та/або відступлення права вимоги за кредитним договором [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно довимог ст.\~47\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанов про арешт майна боржника 02.12.2009 року та 05.11.2010 року), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини передбачені ч. 4\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи те, що виконавче провадження в рамках якого було накладено арешт на майно позивача наразі на виконанні не перебуває, відповідач або його правонаступники тривалий час не звертались до відділу ДВС з метою повторного пред`явлення до виконання виконавчого листа, при цьому наявність арешту позбавляє позивача права вільно розпоряджатись належним їй нерухомим майном, тому суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову. Оскільки позивач у поданій позовній заяві зазначає про віднесення на її рахунок сплачений судовий збір, тому суд не вирішує питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved