Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

09 серпня 2024 року [PERSON] звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Позиція позивача Позивач посилається на те, що він працював у шкідливих умовах на виробничо-структурному підрозділі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». 28 листопада 1997 року під час роботи на підприємстві відповідача позивач був травмований внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. У зв`язку з трудовим каліцтвом позивачу визначено 80 відсотків втрати професійної працездатності. Позивач вважає, що за таких обставин відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, оскільки він втратив здоров`я саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці. Позивач просить стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 255 600 грн без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. \~ \~ Заперечення відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» згідно поданого відзиву просить у задоволенні позову відмовити, оскільки нещасний випадок з позивачем стався внаслідок грубого порушення нормативних актів з охорони праці самим потерпілим. Позивач не навів обґрунтованого розрахунку розміру заявленої до стягнення моральної шкоди, психологічної експертизи для встановлення розміру моральної шкоди також не проведено. Крім того представник відповідача вказує на те, що час виникнення правовідносин по відшкодуванню шкоди здоров`ю позивача визначається днем первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності. У даному випадку позивачу повторно встановлено 80 відсотків стійкої втрати професійної працездатності за висновком МСЕК від 17 січня 2007 року. Позивач не додав до позову довідку МСЕК про первинне встановлення йому стійкої втрати працездатності. \~ \~ \~ \~ Фактичні обставини, встановлені судом З матеріалів справи судом установлено, що позивач працював на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у шкідливих умовах, під час роботи двічі був травмований, що призвело до втрати працездатності. 28 листопада 1997 року з [PERSON] стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що підтверджується актом форми Н-1 № 84 від 30 листопада 1997 року. (а.с.21-22) Довідки про первинне встановлення позивачу стійкої втрати працездатності висновком МСЕК до позовної заяви не додано, проте з наказу директора шахти «Самарська» ДХК «Паволоградвугілля» № 67 від 24 квітня 1998 року «про призначення відшкодування шкоди в заробітку та виплату одноразової допомоги у зв`язку з виробничою травмою» видно, що факт виробничої травми [PERSON] підтверджено актом Н-1 № 84 від 30 листопада 1997 року, Павлоградська міжрайонна МСЕК 03 квітня 1998 року встановила [PERSON] 65 відсотків втрати працездатності, починаючи з 03 квітня 1998 року по 01 квітня 1999 року. (а.с.29) Крім того [PERSON] був травмований 15 березня 1997 року під час виконання трудових обов`язків, що підтверджується актом форми Н-1 № 17 від 16 березня 1997 року. (а.с.23-24) Згідно з наказом директора шахти «Самарська» ДХК «Паволоградвугілля» № 184 від 29 вересня 1997 року «про призначення відшкодування шкоди в заробітку та виплату одноразової допомоги у зв`язку з виробничою травмою» видно, що факт виробничої травми [PERSON] підтверджено актом Н-1 № 17 від 16 березня 1997 року, Павлоградська міжрайонна МСЕК 08 вересня 1997 року встановила [PERSON] 35 відсотків втрати працездатності, починаючи з 02 вересня 1997 року по 01 вересня 1998 року. (а.с.30) Отже з матеріалів справи видно, що позивач був двічі травмований внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, факт травмування підтверджено: -актом форми Н-1 № 17 від 16 березня 1997 року, -актом форми Н-1 № 84 від 30 листопада 1997 року. З доданих до позовної заяви копій наказів директора шахти «Самарська» можливо визначити дати первинного встановлення позивачу стійкої втрати працездатності висновками Павлоградської міжрайонної МСЕК: -за актом форми Н-1 № 17 від 16 березня 1997 року 08 вересня 1997 року (35 відсотків), -за актом форми Н-1 № 84 від 30 листопада 1997 року 03 квітня 1998 року (65 відсотків). Довідкою МСЕК серії ДНА-02 № 011811 від 17 січня 2007 року [PERSON] встановлено сукупно 80 відсотків втрати професійної працездатності за двома травмами повторно безстроково. (а.с.19) Норми права, які застосував суд Як визначено постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, право\~працівника на\~відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок\~професійного захворювання, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Зазначений висновок стосувався визначення періоду виникнення у потерпілого права на відшкодування моральної шкоди, з урахуванням того, що питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, момент виникнення права на відшкодування моральної шкоди мав значення для визначення особи, яка має виплачувати таке відшкодування (за рахунок Фонду соціального страхування чи за рахунок роботодавця). Тобто від дати встановлення стійкої втрати працездатності вперше залежить, яка особа має відшкодувати заподіяну працівнику моральну шкоду. \~ \~ \~ Згідно\~з положеннями\~статті 5\~Цивільного кодексу\~України,\~акти цивільного\~законодавства регулюють\~відносини,\~які виникли\~з дня\~набрання ними\~чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року, з подальшими змінами та доповненнями, № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Отже, при вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін та коли завдана моральна шкода. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Вказана правова позиція знайшла своє відображення у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року, справа № 210/3177/17. Відповідальність роботодавця за заподіяння моральної шкоди умовами виробництва була вперше передбачена Законом України «Про охорону праці» № 2694-XII від 14.10.1992 року, згодом Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, та в подальшому 24 грудня 1999 року була закріплена у статті 237-1 КЗпП України. Як встановлено з матеріалів справи, позивачу первинно встановлено 35 відсотків втрати професійної працездатності висновком Павлоградської міжрайонної МСЕК від 08 вересня 1997 року. Внаслідок іншої травми, пов`язаної з виробництвом, позивачу первинно встановлено 65 відсотків втрати професійної працездатності висновком Павлоградської міжрайонної МСЕК від 03 квітня 1998 року. Згідно сталої практики Верховного Суду, потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків, якщо стійка втрата працездатності у зв`язку з травмою на виробництві або професійним захворюванням уперше встановлена МСЭК в період з 01 квітня 2001 року по 31 грудня 2005 року. До спірних правовідносин між працівником та роботодавцем щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, підлягають застосуванню норми Закону України «Про охорону праці» у редакції, що була чинною на час первинного встановлення позивачу стійкої втрати працездатності. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як встановлено судом, з позивачем двічі сталися нещасні випадки, які призвели до часткової втрати працездатності, під час роботи на виробничому структурному підрозділі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Згідно статті 17 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) власник зобов`язаний створити в кожному структурному підрозділі і на робочому місці умови праці відповідно до вимог нормативних актів, а також забезпечити додержання прав працівників, гарантованих законодавством про охорону праці. Таким чином станом на день встановлення позивачу стійкої втрати працездатності вперше висновком Павлоградської міжрайонної МСЕК (35 відсотків довідкою від 08 вересня 1997 року, 65 відсотків довідкою від 03 квітня 1998 року) обов`язок по відшкодуванню працівнику моральної шкоди покладався на роботодавця. Тому наявні підстави для відшкодування роботодавцем ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» моральної шкоди, заподіяної позивачу травмуванням під час виконання трудових обов`язків. Твердження представника відповідача про грубе порушення позивачем нормативних актів з охорони праці, що стало причиною нещасного випадку, спростовується змістом наказів директора шахти «Самарська» № 184 від 29 вересня 1997 року та № 67 від 24 квітня 1998 року. (а.с.29-30) У наказах «про призначення відшкодування шкоди в заробітку та виплату одноразової допомоги у зв`язку з виробничою травмою» чітко зазначено, що «розглянувши матеріали щодо нещасного випадку з [PERSON] , комісія з охорони праці вини постраждалого не вбачає». Матеріалами справи підтверджується, що внаслідок двох нещасних випадків, пов`язаних з виробництвом, позивачу було встановлено безстроково 80 відсотків втрати професійної працездатності, що порушило його звичне життя, змусило лікуватися, обмежувати свою життєву активність, прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на ступінь втрати позивачем професійної працездатності, необхідність постійного лікування та реабілітації, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 160 000 грн. \~ \~ \~ Згідно\~підпункту «а»\~підпункту \~ 164.2.14\~ пункту\~164.2\~ статті\~164\~Податкового кодексу\~України,\~до загального\~місячного (річного)\~оподатковуваного доходу\~платника податку\~включається дохід\~у вигляді\~ відшкодування\~матеріальної або\~немайнової (моральної)\~шкоди,\~крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Визначена судом сума моральної шкоди перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2024 року (7100 х 4 = 28\~400 грн), тому ця сума підлягає стягненню з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Розподіл судових витрат Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у мінімальному розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичної особою.

Outcome: partial