Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-30 00:00:00

Стисливий виклад позиції заявника та заінтересованої особи. 19.12.2024 року до суду надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] , про видачу обмежувального припису. Заява мотивована тим, що заявниця [PERSON] є власницею будинку за адресою: [ADDRESS] , в якому до 22.01.2008 року був зареєстрований її рідний брат [PERSON] . У зв`язку з тим, що [PERSON] не має свого житла, він продовжує проживати в будинку за зазначеною адресою. Заявник зазначає, що потерпає від насильства в сім`ї зі сторони [PERSON] , який систематично вчиняє психологічне насильство, вчиняє сварки, ображає її нецензурною лайкою та погрожує фізичною розправою, вчиняє психологічний тиск та інші подібні протиправні дії. Посилаючись на викладене, просить суд видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , [INFO] , на строк 6 (шість) місяців із заборонами: -перебування в місці спільного проживання з [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; -наближення на 100 м до місця проживання (перебування), місця реєстрації, інших місць частого відвідування [PERSON] , [INFO] . Процесуальні дії по справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2024 року справу передано на розгляд судді Голяні О.В. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2024 року відкрито провадження у справі. Так як учасники справи в судове засідання не з`явилися, судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заяви та клопотання. 31.12.2024 заявник [PERSON] через канцелярію суду подала заяву про доручення до матеріалів справи копію свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , копії постанов Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.07.2024 по справі № 308/11313/24, від 18.11.2024 по справі № 308/18410/24. Заявниця [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України через оголошення\~на офіційному\~веб-сайті\~судової влади\~України. Так як учасники справи в судове засідання не з`явилися, судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши та дослідивши матеріали заяви, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного . Згідно із ч. 1 ст.4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана\~\~особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Згідно з ч.2 ст. 350-6 ЦПК України у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються у цьому Законі, зокрема: - домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону); - економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону) - кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону); - обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону); - особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі (п. 8 ч. 1 ст. 3 Закону); - психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 3 Закону); - фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17 ч. 1 ст. 3 Закону). Згідно п. 3, 6, 7, 8 ч.1, ст. 1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - колишнє подружжя. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Згідно з ч.ч. 2-4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, що заявник [PERSON] , [INFO] , є сестрою [PERSON] , [INFO] . Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області /справа №308/5548/21/ від 30.04.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, за те, що 29.04.2021 року близько 10 год. 00 хв. [PERSON] за місцем свого проживання вчинив сварку зі своєю сестрою [PERSON] , в ході якої ображав її нецензурними словами та погрожував фізичною розправою. 21.06.2024 року органами Національної поліції було винесено терміновий заборонний припис серії АА №7315798 стосовно [PERSON] у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства стосовно його сестри [PERSON] та заборонено в будь-який спосіб контактувати із постраждалою особою. Терміновий заборонний припис винесено строком на 10 діб. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.07.2024 по справі № 308/11313/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, за те, що 22.06.2024 близько 20 год. 34 хв. в [ADDRESS] [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно сестри [PERSON] , словесно ображав та погрожував фізичною розправою та порушив ТЗП серії АА№7315798 від 21.06.2024 року, заборона контактування. 06.11.2024 року органами Національної поліції було винесено терміновий заборонний припис серії АА №273918 стосовно [PERSON] у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства стосовно його сестри [PERSON] та заборонено в будь-який спосіб контактувати із постраждалою особою та залишити місце проживання постраждалої особи. Терміновий заборонний припис винесено строком на 10 діб. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2024 року по справі № 308/18410/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, за те, що 07.11.2024 року, близько 13 год. 00 хв., [PERSON] , перебуваючи за адресою [ADDRESS] , повторно протягом року, будучи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї сестри [PERSON] та порушив умови тимчасового заборонного припису серії АА №273918 від 06.11.2024 року, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 173-2 КУпАП. Відтак, суд вважає доведеним факт систематичного здійснення [PERSON] по відношенню до своєї сестри [PERSON] домашнього насильства у психологічній формі, що є підставою для застосування обмежувального припису строком на чотири місяці у вигляді заборони [PERSON] перебувати в місці реєстрації, місці проживання, перебування [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Щодо вимог заяви в частині заборонити [PERSON] , [INFO] наближення на 100 м до місця проживання (перебування), місця реєстрації, інших місць частого відвідування [PERSON] , [INFO] , варто зазначити, що такі місця та конкретні адреси заявником не вказано. Окрім того, з наданих суду доказів встановлено, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство психологічного характеру по відношенні до заявниці саме за адресою її зареєстрованого місця проживання. На підтвердження обставин її переслідування з боку кривдника суду доказів не надано. За таких обставин суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про видачу обмежувального припису підлягає до часткового задоволення. Згідно з ч.4 ст. 350-7 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Аналогічна норма закріплена і у п. 10 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial