Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

В липні 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за договором № 358561-КС-001 про надання кредиту від 28.07.2021 року, в сумі 127380,82 грн., яка складається з: за основним боргом становить 53 396,14 грн., за нарахованими процентами - 73 501,65 грн., за комісією 483,03 грн., а також стягнути судовий збір в розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 28.07.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір № 358561-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗПОЗИКА» 28.07.2021 року направлено [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти Договір № 358561-КС-001 про надання кредиту. 28.07.2021 року [PERSON] , прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 358561-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗПОЗИКА» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-0764 , на номер телефону [NUMBER] (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено. Таким чином, 28.07.2021 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА та [PERSON] було укладено Договір № 358561-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 0.87696455 процентів за кожен день користування Кредитом. ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті). Також, 23.09.2021 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 358561-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає Позичальнику додатково кредит в сумі 20 000,00 грн. Комісія пов`язана з наданням додаткового кредиту 3 000,00 грн. До теперішнього часу Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 358561-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у Розрахунку заборгованості за Договором № 358561-КС-001 Позичальника [PERSON] , чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 358561-КС-001 Позичальника [PERSON] , Відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 358561-КС-001 на загальну суму 55 898,14 грн. Зважаючи на ті обставини, що [PERSON] , належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, станом на 28.06.2024 року утворилась заборгованість за Договором № 358561-КС-001, яку просить стягнути. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Судом постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 серпня 2024 року здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Сторона відповідача скористалася правом надання відзиву. Зазначивши, що прострочення сплати по кредиту (відсотків чи тіла) тягне за собою наслідки у вигляді заходів цивільно-правової відповідальності. Однак законодавцем (шляхом внесення відповідних змін до нормативно - правових актів) було передбачено (встановлено), що у виняткових винятках, якими є період дії карантину, що був запроваджений на території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, період дії воєнного стану, боржник звільняється від заходів відповідальності за порушення зобов`язання. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2було запроваджено карантин на всій території України з 12 березня 2020 року та Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023р. № 651 було вирішено відмінити з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин. Таким чином, дія карантину на всій території України продовжувалась з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року (включно). Крім цього, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 було постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, при цьому строк дії воєнного стану в Україні продовжено, тобто на момент подання даного відзиву в Україні діє період воєнного стану. Відповідно до п. 1 Договору орієнтовна загальна вартість кредиту складає 92400,00 грн., тобто загальні витрати за споживчим кредитом становлять 42400,00 грн. За підрахунком відповідача загальні витрати за споживчим кредитом становлять 84,8 % розміру наданого кредиту, що є несправедливим обрахунком загальних витрат за споживчим кредитом, а отже і несправедливою умовою договору. Вказана умова одночасно відповідає трьом ознакам несправедливих умов договору про споживчий кредит: умова порушує принцип добросовісності (шляхом покладення надмірного фінансового навантаження на споживача); по-друге, умова призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умова завдає шкоди споживачеві, у зв`язку з чим вважає потрібним зменшити загальні витрати за споживчим кредитом вдвічі. Також звертає увагу, що ним було сплачено частину заборгованості в розмірі 55898,14 грн. тому заперечує проти розміру заборгованості, який вимагає стягнути позивач. Представник позивача надав відзив на позовну заяву, в якій просить задовольнити позов в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву. Інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань, зустрічної позовної заяви у даній справі не подано. Відповідно до ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи із наявними письмовими доказами на підтвердження вимог позивача, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку із таким. Судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що 28 липня 2021 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір про надання кредиту № 358561-КС-001 за умовами якого відповідачу надано у кредит грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн., строком на 16 тижні, плата за користування кредитом фіксована процентна ставка 0,87696455, комісія за надання кредиту 7 500 гривень, термін дії договору 17.11.2021 року. Між сторонами 23.09.2021 року укладено додаткову угоду до договору про надання кредиту № 358561-КС-001 у відповідності до якого [PERSON] надано додатковий кредит на суму 20 000 гривень, загальна сума кредиту отриманого та неповернутого складає 54 877,40 гривень, комісія за додаткову угоду 3 000 гривень, термін дії договору продовжено до 10.03.2022 року Встановлено, що договір укладено в електронній формі, а його укладення підтверджується копією віртуальної форми послідовності дій клієнта, де відображено дату та час входу [PERSON] в електронний кабінет, запит на генерацію та відправку одноразового ідентифікатора для підписання паспорту споживчого кредиту, підписання договору кредиту, тощо. Вказані обставини сторонами визнаються. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 28.07.2021 року №358561-КС-001 за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість перед позивачем, станом на 07.07.2024, обрахована незмінною станом на останній день строку кредитування 11.03.2022 року в сумі 127 380,82 грн., що складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 53 396,14 грн, за відсотками в розмірі 73 501,65 грн, а також за комісією в розмірі 483,03 грн, яка також враховує оплату з погашення кредитної заборгованості, внесену в розмірі 55 898,14 грн, що спростовує доводи відповідача, що позивачем при здійсненні розрахунку не було враховано сплачену частину заборгованості. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані і представлені суду в порядку, встановленому законом. Згідно ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що встановлено положеннями п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Згідно приписів ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Також, приписами ст.12 цього Закону передбачено поняття "підпис у сфері електронної комерції". Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Судом достовірно встановлено, що кредитор ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" свої зобов`язання за договорами з відповідачем виконав в повному обсязі. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заперечення відповідача (які викладені у відзиві на позовну заяву), зокрема щодо нарахування відсотків (за рахунок штафів), є безпідставними, виходячи з наступного. Карантин був запроваджений на території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, період дії воєнного стану, боржник звільняється від заходів відповідальності за порушення зобов`язання. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2було запроваджено карантин на всій території України з 12 березня 2020 року та Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023р. № 651 було вирішено відмінити з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин Так, 17.03.2022 року набрав чинності п. 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, у подальшому дію воєнного стану було неодноразово продовжено, він триває і станом на час розгляду даної справи. Так, на час дії на території України воєнного стану законодавством України не передбачено скасування нарахування відсотків за користування кредитними коштами, а отже таке нарахування є правомірним і позичальник має сплачувати тіло кредиту та нараховані відсотки. Офіс уповноваженого з прав людини Верховної Ради надав роз`яснення про особливості виконання зобов`язань за кредитом в умовах воєнного стану. Зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120 внесено зміни до ЦК України, а також до Закону України «Про споживче кредитування» № 1734, які передбачають, що починаючи з 24.02.2022 року та у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за відповідним договором, до позичальника не можуть бути застосовані штрафні санкції за таке прострочення. Відтак, громадяни не несуть відповідальність перед фінансовою (кредитною) установою, якщо прострочать зобов`язання за кредитом: - у випадку прострочення зобов`язань за кредитом не буде нараховано штрафні санкції, зокрема штраф, пеня та інші платежі, які вказані у кредитному договорі; - кредитор не має права підіймати процентну ставку за користування кредитом у випадку невиконання зобов`язань. За винятком, коли договір передбачає встановлення змінюваної процентної ставки; - всі штрафи, пені та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані з 24.02.2022 року за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, підлягають списанню. Відповідно до розрахунку позивача станом на 28.06.2024, який не спростований відповідачем, заборгованість за основним боргом становить 53 396,14 грн., за нарахованими процентами - 73 501,65 грн., за комісією 483,03 грн. Розрахунком підтверджується, що не нараховувалися суми неустойки (штрафи та пеня) за прострочення оплати за кредитним договором. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для заборони кредитору у нарахуванні позичальнику в умовах воєнного стану відсотків за користування кредитом. Також суд приймає до уваги позицію сторони позивача (викладену у позовній заяві та відповіді на відзив), зокрема щодо зазначення про те, що відсоткова ставка не є відповідальністю за невиконання умов договору, а є платою за користування кредитними коштами, жодних штрафних санкцій до відповідача застосовано не було. Сплату неустойки (штрафів чи пені) застосовано не було. Окремо суд вважає необхідним зазначити, що відповідач підписуючи основний договір про надання кредиту, а також укладаючи та підписуючи додаткові угоди до такого щоразу погоджувався на зазначені умови в таких, зокрема щодо суми кредиту (у тому числі її збільшення), строків кредиту, орієнтовної реальної річної процентної ставки, орієнтовної загальної вартості наданого кредиту, а також щодо встановленого графіку платежів. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Згідно зі статтями 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування», отже, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Законом визначено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Із дослідженого судом договору про відкриття кредитної лінії вбачається, що його умови відповідають законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Щодо розміру процентів, то такий розмір, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). У цій справі проценти за користування кредитом, які позивач просить стягнути з відповідача, нараховані у межах строку дії кредитного договору та не є мірою відповідальності за невиконання боргових зобов`язань позичальником. В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем умов договору, у зв`язку з цим суд вважає за можливе в судовому порядку стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 358561-КС-001 від 28.07.2021 в загальному розмірі 126 897 гривень 79 коп., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 53 396,14 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 73 501,65 грн. Стосовно вимог про стягнення суми прострочених платежів за комісією, суд зазначає наступне. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі за № 343/557/15-ц зроблено висновок: «Так, за змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній станом на 08 травня 2007 року) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною третьою вищезазначеної статті (в редакції на час укладення кредитного договору) передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20). Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії в розмірі 483,03 грн. необхідно відмовити з підстав їх необґрунтованості, у зв`язку з чим вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 413 грн. 19 коп.

Outcome: partial