Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

Гедьо Андрій Степанович звернувся до суду із позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми зобов`язання. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 19 грудня 2011 року між сторонами було укладено Договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоменко В. В. та зареєстровано в реєстрі за №76. Відповідно до п. 1 зазначеного Договору [PERSON] передає [PERSON] у власність грошові кошти в сумі 2 077 400,00 грн, що за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання цього Договору (1 дол. США=7,99 грн.) еквівалентно 260 000,00 дол. США. Згідно п. 5 Договору позики сторони домовилися, що позичальник зобов`язаний повернути всю позику не пізніше ніж через 3 роки з моменту укладення цього Договору тобто до 19 грудня 2014 року (включно). В забезпечення повернення грошових коштів за Договором позики між сторонами 19 грудня 2011 року було укладено Договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В. та зареєстровано в реєстрі за №78, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка складається з 3 (трьох) жилих кімнат, загальною площею 135,90 кв.м., жилою площею 73,60 кв.м. та належить їй на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 24 червня 2010 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н.В. за реєстровим №5078. Однак, з моменту укладення Договору позики [PERSON] свої зобов`язання не виконує, жодних грошових коштів не було повернуто. Постановою Київського апеляційного суду від 28 червня 2024 року у справі №752/26502/17 позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. У рахунок погашення боргу [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 19 грудня 2011 року у розмірі 4 067 659 грн 99 коп., з яких неповернута сума позики - 2 077 400 грн, нараховані на позику 3 % річних - 186 112 грн 27 коп., інфляційні втрати на позику - 1 687 406 грн 83 коп., проценти - 62 322 грн, інфляційні втрати на проценти - 48 835 грн 52 коп. та нараховані 3 % річних - 5 583 грн 37 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] , яка є предметом договору іпотеки від 19 грудня 2011 року і перебуває у власності іпотекодавця [PERSON] , шляхом проведення електронного аукціону за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Крім того, позивач вказує, що звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] 3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми зобов`язання за період з 15.12.2017 по 30.09.2021 у загальному розмірі 828 871,02 грн. Позивачем зазначено, що з 01.10.2021 [PERSON] кошти не повернула, а позивач продовжує нести втрати від їх знецінення та від неможливості використання, тому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми зобов`язання за період з 01.10.2021 по 23.02.2022 у загальному розмірі 135 154,20 грн, судовий збір у розмірі 1351,54 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн. 20.08.2024 судом постановлена ухвала про відкриття провадження у справі, якою справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання), незалежно від того чи отримала відповідач адресовану їй кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Своїм правом на подання відзиву на позовну заву відповідач не скористалася. Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини, внаслідок чого позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 19.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики №76, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] у власність грошові кошти в сумі 2 077 400,00 грн., що за офіційним курсом Національного банку України на день підписання договору еквівалентно 260000,00 доларів США. Відповідно до п. 3 договору позики за кожен місяць користування грошовими коштами позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю 3% від зазначеної суми. За домовленістю сторін виплата процентів за користування грошовими коштами здійснюється позичальником щомісяця до дня повернення позики. Згідно п. 5 договору позики сторони домовились, що позичальник зобов`язаний повернути всю позику не пізніше ніж через три роки з моменту укладення цього договору, тобто до 19.12.2014 (включно). Повернення позики підтверджується заявою позикодавця. Відповідно до пункту 6 договору в разі прострочення позичальником виконання зобов`язання за цим договором позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. 19.12.2011 року у забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором позики, між [PERSON] і [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В., зареєстрований в реєстрі за № 78, відповідно до якого [PERSON] на забезпечення виконання зобов`язання передала в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н. В. за реєстровим номером 5078. Згідно з п. 3.2.3 договору іпотеки іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки та реалізувати його та/або вимагати від Іпотекодавця дострокового виконання зобов`язань, що випливають із договорів позики, за умови невиконання іпотекодавцем зобов`язань за договором позики. Відповідно до п. 4.1 договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію незалежно від настання строку виконання іпокекодавцем будь-яких зобов`язань за договором позики при виникненні підстав, вказаних у п. 3.2.3 договору. Пунктом 4.2.1 договору іпотеки передбачено позасудове врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». У випадку прийняття рішення іпотекодержателем про задоволення своїх вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки застереження в цьому договорі є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Пунктом 4.2.2 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель вправі звернутися до нотаріуса для вчинення виконавчого напису або до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію. Пунктом 1.11 договору іпотеки визначено, що цей договір укладено за згодою чоловіка іпотекодавця - [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду від 28 червня 2024 року у справі №752/26502/17 рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 червня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. У рахунок погашення боргу [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 19 грудня 2011 року у розмірі 4 067 659 грн 99 коп., з яких неповернута сума позики - 2 077 400 грн, нараховані на позику 3 % річних - 186 112 грн 27 коп., інфляційні втрати на позику - 1 687 406 грн 83 коп., проценти - 62 322 грн, інфляційні втрати на проценти - 48 835 грн 52 коп. та нараховані 3 % річних - 5 583 грн 37 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] , яка є предметом договору іпотеки від 19 грудня 2011 року і перебуває у власності іпотекодавця [PERSON] , шляхом проведення електронного аукціону за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вказане судове рішення набрало законної сили та не виконано відповідачем. [PERSON] звернувся до суду з вимогою стягнути з [PERSON] 3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми зобов`язання з 01.10.2021 по 23.02.2022 у загальному розмірі 135 154.20 грн. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Так, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18. Таким чином, з ухваленням судового рішення у справі №752/26502/17, зобов`язання [PERSON] сплатити заборгованість не припинилося та триває до моменту фактичного виконання нею грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до повного фактичного виконання зобов`язання боржником. При цьому, для правовідносин, які виникли між сторонами судове рішення у справі №752/26502/17 має преюдиційне значення (стаття 82 ЦПК України). Як зазначив КЦС у складі ВС у постанові від 13 травня 2019 року у справ №572/1507/16-ц обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних за рішенням суду не є сумою боргу, на які можуть нараховуватися 3% річних та інфляційних, які є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Суд зауважує, що права кредитора на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум стосується лише випадків, коли не сплачено суму основного боргу, що дає право кредитору нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення суду про стягнення основного боргу. Іншими словами після стягнення суми боргу за рішенням суду кредитор має право нараховувати 3% річні та інфляційні до повного виконання рішення, але об`єктом нарахування є сума боргу, а не 3% річні та інфляційні, що нараховані за період прострочення на цю суму боргу за інший період. Підсумовуючи викладене, суд робить висновок, що 3% річних та інфляція не є сумою боргу в прямому розумінні статті 625 ЦК України. Це суми є компенсацією за використання чужих коштів (договору позики) та знецінення грошей внаслідок інфляції, які є складовою частиною загального боргу, який підлягає стягненню. Після того, як суд стягнув певні суми 3% річних та інфляція, вони вважаються остаточно визначеними і не можуть бути предметом повторного стягнення у спосіб додаткового нарахування 3% річних або інфляційні на раніше стягнуті інфляційні втрат на суму боргу та 3 % річних. Інфляційне збільшення з 01.10.2021 до 23.02.2022 за основним боргом у розмірі 2 077 400,00 грн становить 110 225,41 грн = 2 077 400,00 x 1.05305931 - 2 077 400,00. 3% річних з 01.10.2021 до 31.12.2021 становить 15 708.55 грн = 2 077 400,00 x 3 % x 92: 365 : 100, а 3% річних з 01.01.2022 по 23.02.2022 становить 9 220.24 грн = 2 077 400,00 x 3 % x 54 : 366 : 100. Всього 3% річних з 01.10.2021 по 23.02.2022 складають розмір 24 928,79 грн. Перевіряючи здійснений позивачем розрахунок заборгованості щодо нарахування інфляційної складової та 3% річних суд вважає його вірним та бере до уваги, розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних розраховується в межах зазначеного у позові періоду. Такий розрахунок не спростований відповідачем. Таким чином, до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає 3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми зобов`язання з 01.10.2021 по 23.02.2022 у загальному розмірі 135 154,20 грн. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч.ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. З урахуванням указаних положень закону, складності справи, обсягом наданих адвокатом послуг, часом витраченим на їх надання, документально підтвердженим розміром цих витрат, інших обставин, установлених ст. 137 ЦПК України, відсутності заяви відповідача про зменшення заявлених позивачем витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у 1 351,54 грн.

Outcome: approved