Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

25.03.2024 директор ТОВ «Коллект Центр» Мостовенко О.І. звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова із позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про споживчий кредит № 4382098 від 31.08.2021 у розмірі 85\~947,00 грн., судовий збір у розмірі 3\~028,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 17\~000,00 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 31.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 4382098, за умовами якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося на умовах, визначених цим договором, строком на 17 днів надати [PERSON] грошові кошти у сумі 14 200,00 грн., а [PERSON] зобов`язався повернути ТОВ «Мілоан» кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом 17.09.2021 та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, ТОВ «Мілоан» було перераховано грошові кошти у розмірі 14 200,00 грн. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Строк надання грошових коштів за договором позики наступив, але відповідач свої зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув, проценти за користування коштами не сплатив. 29.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 29-11-102, відповідно умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 4382098 від 31.08.2021, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 4382098 від 31.08.2021, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Відповідач заборгованість за договором не погашає, проценти за користування кредитними коштами не сплачує, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у загальному розмірі 110\~807,50 грн., з яких: 14\~200,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 95\~187,50 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 1\~420,00 грн. заборгованість з комісії. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 85\~947,00 грн., з яких: 14\~200,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 70\~327,00 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 1\~420,00 грн. заборгованість з комісії. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.05.2024 позовну заяву передано за підсудністю до Придніпровського районного суду м. Черкаси. Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.10.2024 позов ТОВ «Коллект Центр» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] заборгованість за Договором про споживчий кредит № 4382098 від 31.08.2021 у розмірі 49 037,50 грн., судовий збір у розмірі 1 727,78 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 9 700,20 грн., а всього 60 465,48 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.12.2024 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.10.2024 скасовано та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 04.01.2025 від відповідача [PERSON] надійшли додаткові письмові пояснення, в яких останній посилався на незаконність нарахування відсотків та комісії за кредитним договором. Зазначив, що він є військовослужбовцем Національної гвардії України та з 21.05.2019 по даний час проходить службу у військовій частині № [NUMBER] . Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з 17.03.2016 нарахування штрафних санкцій, пені та відсотків за користування кредитом військовослужбовцям, резервістам та військовозобов`язаним не здійснюється. Що стосується комісії, нарахованої як плата за пролонгацію кредиту, то її нарахування є незаконним, оскільки встановлена у договорі комісія є не платою за користування кредитом, а супутньою послугою за обслуговування кредитної заборгованості. Вважає, що здійснені ним платежі мають бути зараховані в погашення тіла кредиту, зменшивши його зобов`язання з повернення кредиту. 10.01.2025 від представника позивача ТОВ «Коллект Центр» - Ткаченко М.М. надійшла відповідь на відзив, в якій остання виклала свої міркування та аргументи щодо наведених відповідачем заперечень та мотиви їх відхилення. Зазначила, що дія норми статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не розповсюджується на відповідача, оскільки на момент укладення договору про споживчий кредит останній не мав статусу військовослужбовця, який брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях. Відтак, пільги у вигляді не нарахування процентів за користування кредитом на нього не поширюються. У судовому засіданні представник позивача адвокат Таран В.А. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, 21.12.2024 подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі та відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Згідно частин 1, 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтями 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 31.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 4382098, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у сумі 14 200,00 грн. строком на 17 днів, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом до 17.09.2021 та виконати інші зобов`язання в повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Згідно п.п. 1.5.1., 1.5.2., 1.6. Договору, комісія за надання кредиту становить 1 420,00 грн., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом становлять 3 017,50 грн., які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3. Договору (п. 2.2.2. Договору). Судом також встановлено, що ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за Договором про споживчий кредит № 4382098 від 31.08.2021 виконало в повному обсязі, а саме, надало відповідачу в користування кредит у розмірі 14 200,00 грн., шляхом зарахування 31.08.2021 грошових коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням № 55080885 від 31.08.2021. Натомість, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, після закінчення строку кредитування не повернув в повному обсязі кредит та не сплатив проценти за користування ними. З відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що 14.10.2021, 25.10.2021 та 15.11.2021 відповідач здійснив платежі у загальному розмірі 12 200,00 грн., які зараховані кредитодавцем як сплата прострочених процентів за користування кредитом. Проте надалі відповідач оплати за договором не здійснював. Підпунктом 3.2.6. пункту 3 Договору про надання споживчого кредиту № 4382098\~від 31.08.2021\~ передбачено, що ТОВ «Мілоан» має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати свої права за цим Договором на користь третіх осіб в будь який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. Так, 29.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 29-11-102, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами про надання фінансових послуг, у тому числі за Договором про надання споживчого кредиту № 4382098 від 31.08.2021, укладеним із [PERSON] , загальна сума заборгованості за яким складала 49\~037,50 грн., з яких: 14 200,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 33\~417,50 грн. - заборгованість по процентам; 1\~420,00 грн. заборгованість по комісії. В подальшому, 10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за Договором про надання споживчого кредиту № 4382098 від 31.08.2021, укладеним із [PERSON] , загальна сума заборгованості за яким складала 110\~807,50 грн., з яких: 14 200,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 95\~187,50 грн. - заборгованість по процентам; 1\~420,00 грн. заборгованість по комісії. Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями статей 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Нормою частини 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи наведені положення закону та встановлені судом обставини справи, зважаючи на те, що відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, однак у передбачений договором строк кредит не повернув, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту. Щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, суд зазначає наступне. Частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, яка діяла на момент укладення відповідачем кредитного договору) передбачено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. При цьому, пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у постановах від 26.12.2018 у справі № 522/12270/15, від 14.05.2021 у справі № 502/1438/18, від 24.02.2022 у справі № 591/4698/20, від 12.05.2022 у справі № 336/512/18, від 18.01.2023 у справі № 642/548/21. Поняття особливого періоду визначено у Законі України «Про оборону України» та Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Так, стаття 1 Закону України «Про оборону України» визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Відповідно до статті 1 України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно частини 8 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій. На підставі Указу Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» з 18.03.2014 в Україні розпочався особливий період. Крім того, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/202 від 24.02.2022, затвердженим Верховною Радою України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України № 740/2024 від 28.10.2024 строк дії воєнного стану в Україні продовжено до 08.02.2025. Згідно довідки № 1302 від 27.12.2024 старший сержант [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом та працює у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України з 21.05.2019 по теперішній час. Таким чином, враховуючи, що на момент укладення Договору про надання споживчого кредиту № 4382098 від 31.08.2021 відповідач був військовослужбовцем і на нього поширювалися пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитом не підлягають задоволенню. Щодо стягнення комісії за надання кредиту, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. У пункті 2.5. Договору № 474415-КС-002 від 25.10.2023 сторони погодили, що комісія за надання кредиту становить 1 420,00 грн. Підписавши кредитний договір відповідач підтвердив, що він обізнаний та погодився з усіма умовами такого договору, тому суд приходить до висновку, що передбачена умовами договору комісія за надання кредиту у розмірі 1 420,00 грн. підлягає стягненню з відповідача. Визначаючи розмір заборгованості за тілом кредиту, який підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що 14.10.2021, 25.10.2021 та 15.11.2021 відповідач здійснив платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 12 200,00 грн., які зараховані кредитодавцем як сплата прострочених процентів за користування кредитом. Оскільки на момент укладення кредитного договору відповідач був військовослужбовцем і на нього поширювалися пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», то вказані платежі суд зараховує як погашення тіла кредиту та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором про споживчий кредит № 4382098 від 31.08.2021 у розмірі 3\~420,00 грн., яка складається з: 2\~000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1\~420,00 грн. заборгованість за комісією. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до частини 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (частина 4, 5 статті 137 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п.268). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17\~000,00 грн. позивачем надано: Договір про надання правової допомоги № 02-01/2023 від 02.01.2023, укладений з адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», заявку на надання юридичної допомоги № 920 від 05.01.2024, витяг з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024, платіжну інструкцію № 413000006від 09.02.2024. Також, при зверненні до суду з цим позовом позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 3 028,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 0422150014 від 22.03.2024. Оскільки позовні\~вимоги підлягають\~частковому задоволенню\~на загальну\~суму 3\~420,00\~грн.,\~що складає\~3,98%\~від загальної\~ціни позову\~(85\~947,00\~грн.),\~то відповідно\~до статті\~141\~ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог судовий збір у розмірі 120,49 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 676,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial