Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (далі ТОВ «ВІН ФІНАНС») через систему «Електронний суд» звернулось до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором №L1705680 від 14.09.2018 у розмірі37819,43 грн., яка складається з суми заборгованості 24777,63 грн., суми інфляційних витрат 10809,98 грн., суми 3% річних 2232,72 грн. та понесених судових витрат. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, 14.09.2018 ТОВ «ФК «Дінеро» укладено договір кредитної лінії № L1705680 з [PERSON] .. Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок [PERSON] безготівковим шляхом кошти, в свою чергу [PERSON] , не виконала умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів в наслідок чого виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості становить 24777,63 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 12500 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 1861 грн, а також іншими заборгованостями (в тому числі комісією та пенями) в розмірі 10416,63 грн.. 01.07.2019 між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за договором кредитної лінії №L1705680 за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно [PERSON] .. Станом на дату укладення договору №01072019 від 01.07.2019 відступлення права вимоги, сума заборгованості [PERSON] перед новим кредитором ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за кредитним договором становила 24777,63 грн. 25.07.2024 відповідно протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Всупереч умов кредитного договору та вимог закону відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів і комісії, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Позивач додатково зазначає, що кредитний договір № L1705680 укладено з [PERSON] у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Заборгованість відповідача за кредитним договором № L1705680 від 14.09.2018 - 24777,63 грн. Сума збитків з урахуванням 3% річних 2232,72 грн. Сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 10809,08 грн. Разом заборгованість становить 37819,43 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з [PERSON] на користь товариства вказану суму, а також судові витрати по справі. Крім того, поновити строк позовної давності на підставі п. 16 Прикінцевих положень ЦК\~України. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15.11.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (а.с.81). Представник позивача, повідомлений через систему Електронний суд» (а.с.83). Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена. Направлена на адресу відповідача судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адреса відсутній за вказаною адресою» (а.с.84-85), що відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Станом на 30.12.2024 клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до п.19 «Перехідних положень»\~ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії", тому строк позовної давності не пропущено, також і відповідачем заяви про застосування строку позовної давності не подавалось. Судом встановлено, що 14.09.2018 між ТОВ «ФК «Дінеро» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №L1705680. Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник, не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість. 01.07.2019 між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладений договір відступлення прав вимоги №01072019, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитними договорами (а.с.33-43). Відповідно до виписки з рахунку станом на 15.07.2019, складеної ТОВ «Дінеро» заборгованість [PERSON] становить 24777,63 грн. (а.с.24-29). З копії протоколу загальних зборів № 1706, вбачається, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейменовано на ТОВ «ВІН ФІНАНС» (а.с.12-13). У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача окрім заборгованості за кредитним договором в сумі 24777,63 грн. також інфляційні витрати 10809,08 грн., 3% річних 2232,72 грн., а всього на суму 37819,43 грн.. Згідно розрахунку без дати суми заборгованості за кредитним договором № L1705680 від 14.09.2018, інфляційних витрат та 3% річних сума боргу [PERSON] становить 24777.63 грн., інфляційні витрати складають 10809,08 грн., 3% річних складають 2232,72 грн., даний розрахунок ніким не підписаний (а.с.16-17). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормами ст.1054 ЦК України, визначено, що за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні вимоги ставляться ч.1 ст.1049 ЦК України. Відповідно до 4. 2 ст. 29 ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії», фінансова компанія має право надавати фінансову платіжну послугу з переказу коштів без відкриття рахунку та/або із здійснення еквайрингу платіжних інструментів на підставі ліцензії на діяльність фінансової компанії лише за умови, що така фінансова послуга поєднується з іншими видами фінансових послуг, передбаченими п.1-5 ч.1 цієї статті. Норми ч.1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родові ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що б передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, його банківський рахунок. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва. У разі відступлення права вимоги відбувається заміна кредитора. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів. Згідно з ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом із наданих позивачем доказів встановлено, що позивач стверджує про укладення договору кредитної лінії № L1705680 від 14.09.2018 між [PERSON] та ТОВ «ФК «Дінеро» відбулося у електронній формі. Вимогами ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», в становлено, що одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. З наданих позивачем до матеріалів справи документів не вбачається наявність на документах, що мають складати договір кредитної лінії, одноразового ідентифікатора, яким відповідач мав би їх підписати. У додатках до позовної заяви містяться Загальні умови договору позики, яка не містить ні даних позичальника, які могли би ідентифікувати його особу, ні його підпису одноразовим ідентифікатором, ні дати його вчинення тощо (а.с.62-65). Також наявні паспорти споживчого кредиту - Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), які містять ПІП позичальника [PERSON] , проте також не містять підпису ні представника установи, яка кредитує, ні самого позичальника, ні дати їх складання, також не містить інформації до якого саме кредиту даний паспорт складений (а.с.70-71,72-73). Позивачем до позовної заяви додані Додаткові угоди: №АG5449272 до Cпеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії №АG5449272 від 14.09.2018 (а.с.47); №АМ0156819 до Cпеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії №АG5449272 від 03.10.2018 (а.с.48-59); №АМ2432864 до Cпеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії №АG5449272 від 14.09.2018 (а.с.60). Дані додаткові угоди містять ПІП позичальника [PERSON] , та умови договору кредитної лінії, хоча укладався договір кредитної лінії №L1705680, додаткові угоди також не містить підпису ні представника установи, яка кредитує, ні самого позичальника. Також позивачем, до матеріалів справи для дослідження судом не надано належним чином завіреної заяви позичальника, яка мала бути подана ним кредитору через Особистий кабінет на порталі останнього, Умов користування порталом, Політики конфіденційності, Паспорта споживчого кредиту, Загальних умов договору кредитної лінії та Пропозиції кредитора щодо Спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії, що мали бути надіслані відповідачу для ознайомлення та погодження через Особистий кабінет на порталі, як і самого договору про надання кредиту. Як стверджує, позивач електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 вказаного вище закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Вищевказані документи, додані до позовної заяви на підтвердження факту укладення кредитного договору такого не містять. Вимогами ч.1 ст.517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (пров. № 61-517св18) банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених Договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Суду позивачем/ представником позивача не надано в якості доказів первинних документів про надання [PERSON] кредитних коштів та на яку суму, як і доказів того, яким чином ці кошти були їй надані (немає інформації щодо наявності банківської картки, на яку міг бути виконаний переказ чи інформації щодо зарахування цих коштів на належний їй банківський рахунок) на виконання умов договору кредитної лінії № L1705680 від 14.09.2018, що позбавляє суд можливості оцінити докази на підтвердження заявлених позовних вимог, а розрахунок, складений позивачем за відсутності визнання їх відповідачем не є підтвердженням такого. Наданий до позовної заяви, розрахунок заборгованості за договором №AG5449272 за період 14.09.2018- 15.07.2019 від 26.06.2024 26.06.2024, який підписаний представником за довіренністю ТОВ «Дінеро» Зичковим С.В., суд не може прийняти як самостійний доказ наявності заборгованості у відповідача та її розміру, так як такий розрахунок не є первинним документом, а інших допустимих доказів на підтвердження кредитної заборгованості позивачем не надано (а.с.32).Крім того, суд зазначає, що укладався договір кредитної лінії №L1705680. Вказане відповідає правовій позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 760/32527/18 за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд наголошує, що до позовної заяви позивачем надано розрахунок інфляційних та інших втрат, санкцій до договору кредитної лінії № L1705680 від 14.09.2018 за період 28.08.2021-28.08.2024 (а.с.16-17). Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач у позові, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Крім того, позивач стверджує, що до нього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором кредитної лінії № L2670425 від 03.02.2019, укладеним між ТОВ "ФК "Дінеро" та [PERSON] на підставі Договору відступлення прав вимоги № 01072019 від 01.07.2019. Також, слід звернути увагу на те, що згідно умов п. 1.1 Договору відступлення прав вимоги №L1705680 від 14.09.2018 визначено, що на умовах, встановлених цим договором, кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрах боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). Відповідно до Розділу 2 Договору Форма Реєстру наведена в Додатку № 1 до цього Договору. При цьому, не зважаючи на те, що згідно п.8.3 та 13.7 Договору, Реєстр боржників, є невід`ємною частиною договору - такого Реєстру до матеріалів справи не долучено, як і Акту прийому-передачі. Також, суд також звертає увагу на те, що доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення прав вимоги, який є оплатним, стороною позивача не надано. Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.76,77 ЦПК України). Згідно вимог ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається на учасників справи. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідатиме встановленому статтею 6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. З аналізу викладеного, судом встановлено, що позивачем не надано суду належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів того, що ТОВ «ВІН ФІНАНС» має право грошової вимоги до [PERSON] та стягнення з неї заборгованості за договором кредитної лінії; отримання відповідачем коштів за договором кредитної лінії та наявності у неї заборгованості, яка виникла внаслідок порушення нею умов договору кредитної лінії; а також правильність розрахунку її розміру. Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. На підставі викладених вище фактичних обставин справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed