Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

У червні 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. Вона, [PERSON] , [INFO] , є рідною донькою [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме: частина житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . З моменту смерті матері у вісімнадцятирічному віці позивач фактично стала доглядати за господарством, будинком, господарськими будівлями, утримувати їх у належному стані, тобто стала господинею у домі у зв`язку з ранньою смертю матері. Як зазначено у позові, протягом 40 років позивач продовжує доглядати за будинком та іншими господарськими будівлями, однак у жовтні 2023 року їй було необхідно переукласти договір з АТ «Вінницяобленерго» на постачання електроенергії. Працівники вказаної установи повідомили, що позивачу необхідно надати копію правовстановлюючого документа на будинок. Так як позивач вдома не знайшла відповідного документа вона звернулася до старости Вахнівського старостинського округу, яка повідомила, що згідно погосподарської книги, що міститься в селищній раді, вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями так і не переоформлений та зареєстрований за покійною матір`ю [PERSON] . У зв`язку з чим, 16.04.2024 позивач звернулась із заявою до Вінницької районної державної нотаріальної контори Вінницької області про прийняття спадщини, що залишилась після смерті її матері. Проте нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачем був пропущений строк на прийняття спадщини після смерті [PERSON] та був відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно. На момент смерті матері позивач та два її рідні брати: [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та проживали за вищезазначеною адресою разом із нею. Утім вони дуже давно виїхали з вищезазначеного будинку, позивачем втрачений з ними зв`язок і вони не проявляли та не проявляють жодного інтересу до вищезазначеного спадкового майна. Позивач продовжує проживати та доглядати за частиною житлового будинку з господарськими будівлями, що належала покійній матері за її життя. Таким чином, позивач вважається такою, що фактично прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] . Той факт, що саме позивач розпоряджається спадковим майном після смерті матері і те, що сусіди знають саме її як власника вказаного нерухомого майна підтверджується тим, що у 2017 році до неї з позовом звернувся інший співвласник вищезазначеного нерухомого майна про поділ житлового будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою. Це підтверджується копією ухвали Липовецького районного суду від 02.02.2018 про затвердження мирової угоди. У зв`язку з чим позивач звертається до суду з проханням визнати за нею 43/100 частки вказаного житлового будинку з господарськими будівлями з метою не порушення права власності її сусіда [PERSON] . Ухвалою суду від 05.08.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачам визначено строк для подання відзиву. Виклик відповідачів було здійснено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, зважаючи на те, що не було встановлено зареєстроване їхнє місце проживання. Ухвалою суду від 04.09.2024 витребувано від державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори матеріали спадкової справи до майна померлої [PERSON] , 1940 року народження, яка померла [INFO] . З відповіді Вінницької районної державної нотаріальної контори від 15.10.2024 за №1923/01-16 слідує, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] , 1940 року народження, яка померла [INFO] , не заводилась (а.с. 56). Відповідачі у визначений судом строк відзиву на позов не подали, повідомлялись про день та час розгляду справи шляхом направлення судової повістки за адресою останнього відомого місця їх проживання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Однак, судові виклики повернуто до суду 20.08.2024, 15.10.2024, 27.11.2024 та 31.12.2024 за відомостями Укрпошти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, їх виклик здійснювався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. За таких обставин, суд вважає, що відповідачі були належним чином повідомлені. Сторонами не врегульовано спір до судового розгляду. Ухвалою суду від 07.11.2024 закрито підготовче провадження в справі, призначено її до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та її представник - адвокат Петришина І.А. не з`явився, однак у своїй заяві остання просила суд про розгляд справи за її та позивача відсутності, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Позов підтримала та просила його задовольнити. Тому суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази в цілому, встановив, що позивач [PERSON] , [INFO] , є рідною донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.08.1964 (а.с. 7). [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.09.1982 (а.с. 8). Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме частина житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки Турбівської селищної ради №696 від 10.10.2023 (а.с. 9). У позовній заяві позивач зазначає, що з моменту смерті матері [PERSON] у вісімнадцятирічному віці позивач фактично стала доглядати за господарством, будинком, господарськими будівлями, утримувати їх у належному стані, тобто стала господинею у домі у зв`язку з ранньою смертю матері. Протягом 40 років позивач продовжувала доглядати за будинком та іншими господарськими будівлями, однак у жовтні 2023 року їй було необхідно укласти договір з АТ «Вінницяобленерго» на подання електроенергії. Працівники вказаної установи повідомили, що позивачу необхідно надати копію правовстановлюючого документа на будинок. Так як позивач не знайшла відповідного документа вона звернулася до старости Вахнівського старостинського округу, яка повідомила, що згідно погосподарської книги, що міститься в селищній раді, вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями так і не переоформлений та зареєстрований за покійною матір`ю [PERSON] . У зв`язку з чим, 16.04.2024 позивач звернулась із заявою до Вінницької районної державної нотаріальної контори Вінницької області про прийняття спадщини, що залишилась після смерті її матері. Проте нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачем був пропущений строк на прийняття спадщини після смерті [PERSON] та був відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.04.2024 за №705/02-31 (а.с. 10). Згідно з відповіді Турбівської селищної ради № 46 від 06.02.2024 (а.с. 11) слідує, що на момент смерті [INFO] [PERSON] в житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані та постійно проживали слідуючі особи: [PERSON] , 1940 р.н., [PERSON] , 1962 р.н. (відповідач по справі), [PERSON] , 1964 р.н. (позивач по справі) та [PERSON] , 1967 р.н. (відповідач по справі). Станом на 01.01.2024 зареєстрованих та проживаючих осіб немає. Утім, як зазначено у позові, брати дуже давно виїхали з вищезазначеного будинку, позивачем втрачений з ними зв`язок і вони не проявляли та не проявляють жодного інтересу до вищезазначеного спадкового майна. Позивач продовжує проживати та доглядати за частиною житлового будинку з господарськими будівлями, що належала покійній матері за її життя, зокрема, вона сплачує у повному обсязі податок на землю з фізичних осіб, що нараховується за земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою вищезазначеного спадкового майна, що підтверджується копією квитанції про сплату податку та копією відповіді ГУ ДПС у Вінницькій області від 22.02.2024 (а.с. 14). Таким чином, позивач вважається такою, що фактично прийняла спадщину після смерті матері [INFO] [PERSON] . Той факт, що саме позивач розпоряджається спадковим майном після смерті матері і те, що сусіди знають саме її як власника вказаного нерухомого майна підтверджується тим, що у 2017 році до позивача з позовом звернувся інший співвласник вищезазначеного нерухомого майна про поділ житлового будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою. Це підтверджується копією ухвали Липовецького районного суду від 02.02.2018 про затвердження мирової угоди (а.с. 15-16). Згідно вищезазначеної ухвали суду затверджено мирову угоду, за якою: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] дійшли до згоди про поділ в натурі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] та виділення [PERSON] на праві власності в натурі відповідно до варіанту 1 висновку № 356 за результатами проведення оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи Подільського центру судових експертиз від 08 вересня 2017 року, - 57/100 часток домоволодіння [ADDRESS] , до складу яких входять частина житлового будинку літ. «А», а саме: коридор 1-1 площею 3.1 кв. метри, житлова кімната 1-2 площею 25,1 кв. метри, житлова кімната 1-3 площею 14,7 кв. метри, кухня 1-4 площею 11,1 кв. метри, передпокій 1-5 площею 8,8 кв. метри, комора 1-6 площею 3,7 кв. метри, веранда «а» (веранда І) площею 14,3 кв. метри, загальною площею 80,8 кв. метри, загальною площею житлових квартир 66,5 кв. метри, в тому числі житловою площею 39,8 кв. метри, допоміжною площею 26,7 кв. метри, та сарай ліг. «Б», погріб літ. «п/БІ», літня кухня літ.«Б1», сарай літ. «б», 1/2 огорожі № 1, хвіртка № 3, і припинення права спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Тому позивач звертається до суду з проханням визнати за нею 43/100 частки вказаного житлового будинку з господарськими будівлями з метою не порушення права власності її сусіда [PERSON] , що підтверджується копію технічного паспорта (а.с. 18-20). Відповідно до відомостей спадкового реєстру спадкоємці померлої [INFO] [PERSON] до нотаріальних контор та приватних нотаріусів по питанню відкриття спадщини не звертались, спадкова справа не заводилась (а.с. 56). Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та "Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно з роз`ясненнями, наданими судам Пленумом ВСУ у п.1 постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004р., спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки мати позивача [PERSON] померла ще 1982 року, тобто до набрання чинності ЦК України 2003р., а позивач фактично прийняла спадщину після її смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української PCP 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української PCP 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української PCP 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української PCP 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української PCP 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, причому ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За таких обставин, позивач є спадкоємицею першої черги за законом, яка після смерті спадкодавця продовжила розпоряджатися спадковим майном, отже відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (проживання на момент смерті із спадкодавцем, утримання житлового будинку з будівлями, сплата податку на землю). Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української PCP 1963р., однак, також ще не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки не змогла надати нотаріусу правовстановлюючого документу на спадкове майно. У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд, оцінюючи надані позивачем докази вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорюють відповідачі, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування. Так судом було встановлено, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом після смерті матері [PERSON] , яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, але не може оформити спадкові права у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа. Відомостей, що інші спадкоємці, а саме відповідачі по справі вступили у спадщину до суду не надано. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимоги про визнання в порядку спадкування за законом права власності на 43/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями під [ADDRESS] , ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved