Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

В листопаді 2024 року заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення юридичних фактів належності їй трудової книжки серії [NUMBER] , виданої 18 серпня 1983 року та диплома з присвоєнням кваліфікації вчителя російської мови з додатковою спеціальністю «Педагогія» Бєльцького державного педагогічного інституту імені Алеку Руссо серії [NUMBER] від 02 липня 1983 року, посилаючись на те, що вона звернулася до Новоселицького відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області з питанням щодо призначення пенсії. Однак у призначенні пенсії їй було відмовлено оскільки було виявлено розбіжність в написанні її прізвища та імені в дипломі та трудовій книжці, де помилково було записано « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Визнання фактів належності їй диплому та трудової книжки має для неї юридичне значення для призначення пенсії. Заявниця подала до суду заяву, в якій підтримала подану заяву і просила задовольнити заявлені вимоги, а справу розглянути без її участі. Представник заінтересованої особи - головного управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області в судове засідання не з`явився, надавши заяву в якій, не заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив розглянути справу у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що при заповненні диплома з присвоєнням кваліфікації вчителя російської мови з додатковою спеціальністю «Педагогія» Бєльцького державного педагогічного інституту імені Алеку Руссо серії [NUMBER] від 02 липня 1983 року ім`я заявниці [PERSON] було помилково записано « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Крім того, при заповненні трудової книжки серії [NUMBER] виданої 18 серпня 1983 року ім`я заявниці [PERSON] також було помилково записано « [PERSON] » замість « [PERSON] »». Вказані факти підтверджується паспортом, свідоцтвом про народження заявниці, копією свідоцтва про укладання шлюбу, дипломом, трудовою книжкою заявниці та іншими зібраними по справі доказами. Вирішуючи питання про встановлюючи даних юридичних фактів суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Зі змісту ст. 315 ЦПК України слідує, що суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі щодо належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Заявниця в позасудовому порядку не може вирішити питання щодо усунення розбіжностей у вказаних документах, оскільки законом не визначено іншого порядку встановлення даних фактів, а тому він має бути встановлений в судовому порядку. Задоволення заяви має юридичне значення для заявниці. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявницею та підтверджених документами. На підставі наведеного, суд

Outcome: approved