Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про встановлення факту не проживання [PERSON] за місцем реєстрації в [ADDRESS] з 2010 року і до дня смерті спадкодавця [INFO] . Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після смерті чоловіка залишилося спадкове майно до складу якого входить корпоративні права на селянське (фермерське) господасртво «Дружба». Позивачка є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка, інший спадкоємець першої черги син [PERSON] відмовився від корпоративних прав. При зверенні позивачки до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини їй було надано лист-роз`яснення в якому зазначається, що спадщину прийняла їхня дочка [PERSON] шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так згідно довідки про останнє місце проживання спадкодавця [PERSON] зазначено, що за адресою [ADDRESS] булла зареєстрована їхня дочка [PERSON] . Проте дочка фактично за данною адресою не проживає з 2010 року. Тобто на час відкриття спадщини відповідач хоча і була зареєстрована за однією адресою із спадкодавцем, проте фактично не проживала та до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталась, тому в силу ст.. 1269 ЦК України вважається такою, що не прийняла спадщину. Посилаючись на те, що дочка [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті батька не проживала разом з спадкодавцем, проте не може цього документально підтвердити, а відтак і оформити спадкові права, просить встановити факт не проживання [PERSON] зі спадкодавцем - батьком [PERSON] на час відкриття спадщини. Ухвалою від 27.05.2024 р. відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження та витребувані докази. Ухвалою від 31.10.2024 р. закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду, витребувані докази. У судовому засіданні позивачка [PERSON] особистої участі не приймала, її представник [PERSON] в заяві позовну заяву підтримала повністю та просила її задовольнити. У судове засідання, призначене на 10.01.2025 р., як і в попередні призначені судові засідання, відповідач [PERSON] не з`явилася, про дату час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, зокрема через оголошенняна офіційному веб - сайті судової влади України, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України, у зв`язку з тим, що місце її проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи невідоме, причини неявки суду не повідомила, відзив на позову або заяву про розгляд справи за її відсутності не надала. Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлялась про дати, час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилась та позивач і його представник проти такого вирішення справи не заперечували. Дослідивши матеріали справи, спадкової справи №179/2022, суд приходить до наступних висновків: Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданного виконавчим комітетом Прибузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, актовий запис №47 від 08.11.2022 р. Після його смерті відкрилася спадщина та залишилося спадкове майно, до складу якого входить корпоративні права СФГ «Дружба», які належали [PERSON] на підставі свідоцтва про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності №20894318 від 15.12.1994 р. Позивачка [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , про що свідчить копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] встановлено, що 08 лютого 1954 року бу зареєстровани шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] . Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Прибузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області № 341 від 08.04.2024 р. згідно якої [PERSON] , який помер [INFO] був зареєстрований та постійно проживав за адресою [ADDRESS] . З нам на день смерті були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] - 308.04.1981 року; [PERSON] , [INFO] . - з 11.04.2012 р.; [PERSON] , [INFO] - з 24.05.2016 р.; [PERSON] , [INFO] - з 02.03.2021 р. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [INFO] народився [PERSON] , батьками є - батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народилася [PERSON] , батьками є - батько [PERSON] , мати [PERSON] . З копій документів, що містяться у спадковій справі №179/2022, заведеній після смерті [PERSON] , вбачається, що спадщину після його смерті прийняла позивачка [PERSON] , шляхом подання заяви до нотаріальної контори від 29.11.2022 року. 17 квітня 2024 року позивачкою [PERSON] було подано заяву щодо видачі свідоцтва на управління корпоративними правами СФГ «Дружба». Згідно матеріалів спадкової справи спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , діти: син [PERSON] , який відмовився від отрмування свідоцтва управителя корпоративними правами та надав згоду на призначення, як єдиного спадкодавця [PERSON] , про що свідчить його заява, яка знаходяться в матеріалах спадкової справи №179/2022. Дочка [PERSON] , яка до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька не зверталась. З дослідженої довідки виданої адміністратором відділу ЦНАП Прибузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області №367 від 15.04.2024 р. [PERSON] , [INFO] зареєстрована в [ADDRESS] , але з 2010 року за вказаною адресою не проживає. 30 квітня 2024 р. позивачка [PERSON] подала до державного нотаріуса заяву щодо прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] . Відповідно до інформаційного листа № 111/02-31 від 30 квітня 2024 р., державного нотаріуса Доманівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Грушанської І. [PERSON] було роз`яснено щодо прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] встановлено наступне: в Доманівській державній нотаріальній конторі Миколаївської області заведена спадкова справа №179/2022 р. Проте оформлення спадкових прав, після спливу 6-ти місячного терміну видатьи Свідоцтво на управління всіма корпоративними правами на [PERSON] не є можливим так як з поданих документів, а саме довідки Прибузької сільської ради вбачається, що є спадкоємець, який прийняв спадщину шляхом реєстрації зі спадкодавцем на момент смерті. Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із частиною першою статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією ( 254к/96-ВР ), законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено і не спростовано матеріалами справи, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , будинок за адресою [ADDRESS] не був постійним місцем проживання відповідачки [PERSON] , хоча вона була зареєстрована у данному будинку і право її проживання у ньому не обмежувалось. У визначений законом строк [PERSON] не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. Державна реєстрація [PERSON] в квартирі будинок за адресою [ADDRESS] сама по собі не є беззаперечним доказом її постійного проживання на момент смерті батька за цією адресою реєстрації, оскільки спростована належними та допустимими доказами. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). За таких обставин, суд приходить до висновку про встановлення факту не проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] та визнання її такою, що не прийняла спадщину після [PERSON] . На підставі викладеного, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання щодо стягнення з відповідача суми судових витрат позивачем не порушувалося.

Outcome: approved