Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Скляр А.Л. звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з вказаним позовом, який мотивує тим, що 16.06.2015 року, між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського МРУЮ Закарпатської області за актовим записом №263. В шлюбі у подружжя народилися діти: донька [PERSON] - [INFO] та син - [PERSON] - [INFO] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 31.03.2021 року, у справі 308/12941/20, шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, та зобов`язано відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей. Після розірвання шлюбу місце проживання неповнолітніх дітей визначено за місцем проживання матері - [PERSON] . Дане рішення суду набуло законної сили- 11.05.2021 року. Батько дітей - [PERSON] не бере жодної участі у їх вихованні та утриманні дітей з 2020 року, не цікавиться їх життям, здоров`ям, аліменти не платить. Заходи примусового виконання рішення суду, які застосовувалися органом державної виконавчої служби до виконання рішення суду та стягнення аліментів не призвели (за весь час взагалі не стягнуто жодних коштів). Позивачка вказує, що батько не допомагає в утриманні будь яким іншім чином - не забезпечує дитину ні одягом, ні взуттям, ні ліками, ні іграшками, ні іншими необхідними дітям речами, не сплачує рахунки за лікування доньки. Також позивачка зазначає, що донька - [PERSON] [INFO] , є інвалідом з дитинства, і тому потребує особливого утримання, догляду та лікування. Оскільки дитина потребує особливого лікування, можливість проведення якого в Україні відсутня, тому на даний час [PERSON] вимушено перебуває в Італії, де є можливість забезпечення належного лікування доньки. Постановою Римського суду у справах неповнолітніх від 26.10.2022 року, позивачці надано право легального перебування в Італії для лікування дитини строком на 2 роки. Донька та син перебувають разом з нею, виховуються виключно нею та отримують необхідний догляд та лікування. Вказує, що батько дітей - [PERSON] є громадянином Грузії, після розірвання шлюбу повернувся на постійне проживання до Грузії і з того часу жодної участі у вихованні дітей не приймає. У зв`язку з специфікою захворювання, по мірі зростання, донька потребує проведення періодичних оперативних втручань, здійснення яких згідно діючих у Італії правил, можливе лише з наданням згоди обох батьків. Проведення оперативного втручання без згоди батьків допускається лише якщо не проведення такого втручання створює загрозу для здоров`я чи життя дитини. Батько доньки ігнорує прохання позивачки про надання письмового доручення на вирішення питань лікування доньки самостійно. Такі дії суперечать інтересам дитини, оскільки вимушено зволікається з проведенням необхідного об`єму лікування дитини, та доводиться стан здоров`я дитини до загрозливого для її життя. Також, батько так само не виконує батьківських обов`язків і щодо спільного сина, не спілкується з ним, не надає утримання та жодним чином не приймає участь у вихованні дитини. За таких обставин, позивачка просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо його малолітніх дітей, а саме: доньки - [PERSON] - [INFO] та сина - [PERSON] - [INFO] . Представник позивача у судове засідання подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в т.ч. шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, однак у матеріалах справи наявний висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] . Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вищенаведене, суд у відповідності до ст.ст. 211,223 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів. Крім того, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського МРУЮ Закарпатської області за актовим записом №263. У даному шлюбі народилися діти: донька [PERSON] - [INFO] та син - [PERSON] - [INFO] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 31.03.2021 року, у справі 308/12941/20, шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано та зобов`язано відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 2000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня подачі позову до суду 04.12.2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Після розірвання шлюбу місце проживання неповнолітніх дітей визначено за місцем проживання матері - [PERSON] . Дане рішення суду набуло законної сили11.05.2021 року. Згідно витягу з реєстру територіальної громади, діти зареєстровані з мамою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що дітьми повністю піклується [PERSON] , яка в свою чергу не лише матеріально утримує дітей, але і належним чином піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. В судовому засіданні встановлено, що донька - [PERSON] [INFO] , є інвалідом з дитинства, і тому потребує особливого утримання, догляду та лікування, що підтверджується Довідкою ЛКК № 30 від 23.03.2021 року, виданою КНП «Ужгородська міська дитяча лікарня», про встановлення інвалідності. Оскільки дитина потребує особливого лікування, можливість проведення якого в Україні відсутня, тому на даний час [PERSON] вимушено перебуває в Італії, де є можливість забезпечення належного лікування доньки, що підтверджується Постановою Римського суду у справах неповнолітніх від 26.10.2022 року, про надання права проживання в Італії для лікування дитини строком на 2 роки, із завіренням вірності перекладу. Донька та син перебувають разом з позивачкою, виховуються виключно нею та отримують необхідний догляд та лікування. Встановлено, що батько не допомагає в утриманні будь яким чином - не забезпечує дитину ні одягом, ні взуттям, ні ліками, ні іграшками, ні іншими необхідними дітям речами, не сплачує рахунки за лікування доньки, що стверджується наявним у матеріалах справи звітом [PERSON] , про звернення до органів поліції Італії з приводу невиконання [PERSON] батьківських обов`язків. Відповідно до розрахунку заборгованості за № 93988 від 22.08.2024 року, виданого відділом державної виконавчої служби у місті Ужгороді, станом на 22.08.2024 року загальна сума заборгованості [PERSON] становить: сума аліментів - 179 612, 90 грн., штраф - 89 806, 45 грн., виконавчий збір - 17 961, 23 грн. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому № 749/17/01-19 від 04.09.2024 року підтверджується, що доцільно позбавити [PERSON] батьківства. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є не право згідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно статтей 9,18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд вважає доведеним, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх малолітніх дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не займається їх вихованням, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Згідно з вимогами ст.19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, які подають суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших документів та обставин, які стосуються справи. Враховуючи наведені вище встановлені судом фактичні обставини справи, зокрема і висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому та в інтересах майбутнього дітей, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити та позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо його малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Крім того, у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з [PERSON] належить стягнути на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 1211, 20 грн. судового збору.

Outcome: approved