Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

16.10.2024 року позивач в особі свого представника за посадою звернувся до суду із відповідним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідачки на його користь 65374,17 грн. заборгованості за двома кредитними договорами: - за угодою №CCNG-501054992 від 14/08/2018 року, укладеного між відповідачкою та АТ «Альфа-банк», найменування якого було змінено в 2022 році на АТ «Сенс банк», вимогу за яким 17.05.2021 року було передано другому кредитору - товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс» на підставі договору №2, згодом від другого кредитора третьому - товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» - на підставі договору №18-05/2021 від 18.05.2021 року, і, нарешті, вже від третього кредитора позивачу на підставі договору відступлення прав вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року на суму 19317,42 грн., з яких 15197,15 грн. - тіло кредиту, 1688,15 грн. - проценти на дату відступлення права вимоги; 1610,54 грн. - пеня (штрафи), 663,60 грн. - інфляційні збитки та 157,38 грн. - 3% річних; - за договором позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту №0968839795 від 15.11.2019 року, яка була акцептована первинним кредитором 17.01.2020 року, укладеного між відповідачкою та ТОВ «Інфінанс», вимогу за яким 17.05.2021 року було передано другому кредитору - товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс» на підставі договору №2, згодом від другого кредитора третьому - товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» - на підставі договору №18-05/2021 від 18.05.2021 року, і, нарешті, вже від третього кредитора позивачу на підставі договору відступлення прав вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року на суму 46056,75 грн., з яких: 2549,98 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 43506,77 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги. Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати: 3028,00 грн. - витрат по сплаті судового збору та 16000,00 грн. - витрат на правову допомогу, які складаються з 4000,00 грн. - витрат на надання усної консультації з вивченням документів та 12000,00 грн. - витрат на складання позовної заяви для подання до суду. Позивач у позовній заяві також надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді від 28.10.2024 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.87-88). Позивач про вказану ухвалу був проінформований засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.90), а відповідачка у відповідності до вимог п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.91). Заяви, клопотання у справі від сторін не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Відповідачка не подавала відзив на позовну заяву. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Вирішуючи заявлені позовні вимоги по суті, суд вважає за необхідне вирішити їх окремо по кожному із договорів, заявлених у позовній заяві з метою деталізації висновків суду. 14.08.2018 року на підставі відповідної оферти з боку відповідачки з АТ «Альфа банк» було укладено угоду про надання кредиту №501054992, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с.7). Відповідно до вказаної оферти відповідачка повинна була отримати у АТ «Альфа банк» кредит у розмірі 10720,00 грн. на споживчі потреби, з яких 720,00 грн. на страхування у відповідній страховій компанії самого кредиту з поверненням до 14.08.2019 року, а щодо обслуговування кредитної картки, то АТ «Альфа банк» повинен був видати вказану картку відповідачці з кредитним лімітом по ній до 200000,00 грн. і строком дії 3 роки з моменту випуску. 12.08.2022 року зборами акціонерів було затверджено зміни найменування АТ «Альфа-банк» в АТ «Сенс-банк», які 30.11.2022 року були внесені до єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 17.05.2021 року між первинним кредитором та ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» було укладено договір факторингу №2 (а.с.38-40), за яким вимоги щодо відповідачки були передані вказаному кредитору відповідно до додатку до вказаного договору на суму 16807,69 грн.(номер боржниці 9572), з яких заборгованість за основною сумою боргу 15197,15 грн. (тіло, проценти, комісії) та 1610,54 грн. - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штраф, неустойка)(а.с.41-42). При цьому другим кредитором було сплаченого первинному кредитору ціна продажу прав вимоги у розмірі 16500000,00 грн. (а.с.40, зворотній бік). 18.05.2021 року другий кредитор ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» було укладено з ТОВ «Вердикт капітал» договір факторингу №18-05/21 (а.с.49-51, відповідно до якого третій кредитор набув право вимоги до відповідачки за вищевказаним кредитним договором з АТ «Альфа банк» на суму 16807,69 грн.(номер боржниці також 9572), з яких заборгованість за основною сумою боргу 15197,15 грн. (тіло, проценти, комісії) та 1610,54 грн. - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штраф, неустойка)(а.с.53, зворотній бік - 55). При цьому третім кредитором було сплаченого другому кредитору ціна продажу прав вимоги у розмірі 16600000,00 грн. (а.с.52-53) та укладено акт прийому-передачі реєстру боржників №18 від 18.05.2021 року на 12901 боржників (а.с.51, зворотній бік). 10.03.2023 року між третім кредитором та позивачем по справі був укладений договір відступлення прав вимоги №10-03/2023/01, відповідно до якого позивач набув права вимоги до відповідачки (а.с.57-59), відповідно до якого вимоги щодо відповідачки перейшли позивачу на суму 19317,42 грн. (номер боржниці 6022), з яких 15197,15 грн. - тіло кредиту, 1688,15 грн. - проценти на дату відступлення права вимоги; 1610,54 грн. - пеня (штрафи), 663,60 грн. - інфляційні збитки та 157,38 грн. - 3% річних (61-62). До вказаного договору був долучений акт прийому-передачі реєстру боржників у кількості 29141 (а.с.60). Слід зазначити, що відповідно до п.п.7.2 договору відступлення права вимоги від 10.03.2023 року №10-01/2023/01 було зазначено, що відповідні вимоги позивач може оплатити третьому кредитору на протязі 1065 календарних днів з дня укладання договору, тобто на час подання позову позивач вказані вимоги не оплатив, що, у той же час, не є його обов`язком, який впливає на розгляд справи по суті. Вирішуючи позовні вимоги в частині вказаного кредитного договору, суд зазначає, що не суду не було надано доказів емітування відповідачці картки первинним кредитором, наданий суду розрахунок заборгованості по вказаного договору (а.с.28, зворотній бік) містить нарахування за період після закінчення дії договору 14.09.2018 року, що повинно вказувати на те, що він продовжувався або кредитні кошти надавалися відповідачці в межах кредитного ліміту по картці, однак за відсутності вказаних доказів встановити це неможливо. Крім цього, відповідно до договору факторингу №2 від 17.05.2021 року, укладеного між первинним та другим кредитором відсутній акт прийому-передачі вимоги щодо боржників як підстава набуття другим кредитором вимог до відповідачки. Також не зрозумілим різниця у вимогах позивача, який отримав вимоги до відповідачки 10.03.2023 року (19317,42 грн., враховуючи вимоги за ч.2 ст.625 ЦК України) та сумою боргу, яку отримав третій кредитор 18.05.2021 року - 15197,15 грн. (без ч.2 ст.625 ЦК України), враховуючи що деталізації нарахувань в матеріалах справи немає та відповідно до п.18 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України нарахування у порядку ст.625 ЦК України з 24.02.2022 року прямо заборонені. Нарешті, відповідно до виписки по договору за період з 14.08.2018 року до 04.03.2024 року, здійсненої представником АТ «Сенс банк» Задорожнюк І.В., повноваження якого жодним документом не підтвердженні (а.с.21-27) вбачається, що відповідачка здійснила в на той час «Альфа банк» витрат на 31402,15 грн. та від неї було 31402,15 грн. надходжень, що вказаує, що боргу за вищевказаним договором на моменту його згортання у первинного кредитора взагалі не було, оскільки жодної прив`язки до виданої картки або кредитного договору надані стороною позивача документи не містять, а сам розрахунок позивача (а.с.70) не може бути взятий судом до уваги, оскільки містить виключно загальні числа без деталізації нарахувань та є одноосібним документом позивача, який є заінтересованою особою при його складанні. Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог за угоду про надання кредиту №501054992, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14.08.2018 року, укладеного між АТ «Альфа банк» та відповідачкою немає як через відсутність доказів отримання коштів або їх руху по рахунку відповідачки, так і через відсутність деталізації розрахунку заборгованості, яка змінювалася кредиторами поза межами строку дії договору, а також через відсутність належного доказу переходу права вимоги в частині відповідачки від первинного до другого кредитора. Щодо другого договору. 15.11.2019 року між відповідачкою та товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» було укладено договір надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту №0968839795, відповідно до умов якого кредит надається на умовах відновлювальної кредитної лінії окремими частинами до 20000,00 грн. зі сплатою 1,75% від суми кредиту на день з можливістю зменшення розміру кредиту за кожним траншем, що визначається додатками 1-4 до вказаного договору відповідно до того, який транш отримується займодавцем (а.с.10, зворотній бік - 13). Вказаний договір був підписаний відповідачкою одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» та в ньому встановлено загальний строк його дії 36 календарних місяців з дати його укладання. Слід зазначити, що за наданим суду розрахунком заборгованості за вказаним договором (а.с.29-33) встановлено, що первинний транш у розмірі 1400,00 грн., отриманим відповідачкою 16.11.2019 року, вона повернула 24.12.2019 року, а вже 17.01.2020 року отримала у первинного кредитора другий кредит на суму 2500,00 грн., який не повернула вчасно, оскільки її платежі 16.02.2020 року та 15.03.2020 року були направлені на погашення процентів за кредитним договором. При цьому пролонгацій договору відповідно до додатків 2 та 3 16.02.2020 року та 15.03.2020 року не було. Як доказ отримання кредиту суду було надано акцепт оферти від 17.01.2020 року, в якому було зазначено про розмір кредиту 2550,00 грн., проценти по ньому на протязі 30 днів 1205,00 грн., що складає 1,575% на день (а.с.15). Тобто в розрахунку заборгованості було застосовано інший розмір процентів, ніж було погоджено сторонами відповідно до додатку 2 та не зрозуміла пролонгація договору у період після 16.02.2020 року, оскільки ані оферт з боку відповідачки, ані акцептів з боку первинного кредитора не було. Ба більше, на доказ отримання вказаних коштів суду було надано квитанцію про сплату 2550,00 грн. через платіжний сервіс «iPay.ua» (ТОВ «Універсальні платіжні рішення»), із зазначенням картки, встановити належність якої не можна, а також із вказівкою реквізитів одержувача, яким був саме первинний кредитор (а.с.27, зворотній бік). 14.07.2021 року між первинним кредитором та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено договір факторингу №14-07/21 (а.с.42, зворотній бік - 44), відповідно до якого другий кредитор набув право вимоги до відповідачки за вищевказаним кредитним договором на суму 24235,30 грн.(номер боржниці 6521), з яких заборгованість за основною сумою боргу 2550,00 грн. та 21685,32 грн. - заборгованість за нарахованими процентами (а.с.45, зворотній бік - 46). При цьому другим кредитором було сплаченого первинному кредитору ціну продажу прав вимоги у розмірі 1561454,09,00 грн. (а.с.44, зворотній бік) та укладено акт прийому-передачі реєстру боржників від 14.07.2021 року на 8150 боржників (а.с.45). Слід зазначити, що в наданому суду розрахунку заборгованості другого кредитора ТОВ «Вердикт капітал» було зазначено, що первинний договір припинив свою дію 14.04.2020 року (а.с.48). 10.01.2023 року між третім кредитором та позивачем по справі був укладений договір відступлення прав вимоги №10-01/2023, відповідно до якого позивач набув права вимоги до відповідачки (а.с.63-69), відповідно до якого вимоги щодо відповідачки перейшли позивачу на суму 46056,72 грн. (номер боржниці 25272), з яких 2549,98 грн. - тіло кредиту та 43506,77 грн. - проценти за користування кредитом (а.с.67-68). Слід зазначити, що відповідно до п.п.7.2 договору відступлення права вимоги від 10.03.2023 року №10-01/2023/01 було зазначено, що відповідні вимоги позивач може оплатити третьому кредитору на протязі 1065 календарних днів з дня укладання договору, тобто на час подання позову позивач вказані вимоги не оплатив, що, у той же час, не є його обов`язком, який впливає на розгляд справи по суті. Як так сталося, що з 14.07.2021 року до 10.03.2023 року розмір загальної заборгованості відповідачки зменшився на 0,02 грн. та чому продовжувалися нараховуватися проценти, хоча другий кредитор у своєму розрахунку зазначив, що договір припинився ще 14.04.2020 року, коли діяв первинний договір, ані матеріали позовної заяви, ані жодні долучені до позовної заяви докази з боку позивача не містять. Вирішуючи позовні вимоги в цій частині, суд зазначає, що відсутні докази перерахування коштів саме відповідачці від первинного кредитора 17.01.2020 року, відсутні підстави вважати договір таким, що діяв після 14.04.2020 року, а відповідно з наданих доказів неможливо не тільки встановти факт отримання відповідачкою коштів, а й факт вірного та законного нарахування заборгованості, зокрема позивачем. Відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог і в частині договору надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту №0968839795 від 15.11.2019 року. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у справі слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed