Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

10 жовтня 2023 року до суду надійшла позовна заява АТ "Сенс Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (т.1 а/с 1-2). Позивач за первісним позовом АТ "Сенс Банк" посилається в обґрунтування своїх позовних вимог на те, що 23 січня 2020 року між АТ "Альфа-Банк" та відповідачем за первісним позовом [PERSON] було укладено угоду про надання кредиту № 501228503, обслуговування кредитної картки та відкритої відновлювальної кредитної лінії (надалі - кредитний договір), за умовами якої банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов кредитного договору, останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Проте, відповідач за первісним позовом [PERSON] не виконав свої договірні зобов`язання, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за кредитним договором: кредит - 24026,25 грн., прострочений кредит - 20674,01 грн., проценти за користування кредитом - 86,75 грн., проценти за користування простроченим кредитом - 1558,10 грн., всього - 46345,11 грн. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" затверджено рішення про зміну найменування АТ "Альфа-Банк" на АТ "Сенс Банк". 30 листопада 2022 року запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. На підставі викладеного позивач за первісним позовом АТ "Сенс Банк" просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 501228503 від 23 січня 2020 року в сумі 46345,11 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн. 27 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень (ухвала суду - т.1 а/с 30). 06 грудня 2023 року від відповідача за первісним позовом [PERSON] надійшов відзив на первісну позовну заяву (т.1 а/с 42-48), яким останній заперечив проти первісного позову. Свої заперечення відповідач за первісним позовом [PERSON] обґрунтовує тим, що відповідно до умов кредитного договору № 501228503 від 23 січня 2020 року АТ "Альфа-Банк" зобов`язався надати йому кредит, а він зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію та інші передбачені платежі. Відповідач за первісним позовом [PERSON] категорично заперечує проти визначеного позивачем за первісним позовом АТ "Сенс Банк" розміру заборгованості за кредитним договором в сумі 46345,11 грн., оскільки останній не надав доказів невиконання позичальником своїх кредитних зобов`язань (зокрема: бухгалтерських документів про видачу кредиту). Відповідач за первісним позовом [PERSON] вважає, що позивач за первісним позовом АТ "Сенс Банк" не надав суду детального розрахунку заборгованості позичальника за кредитним договором № 501228503 від 23 січня 2020 року. Так, у доданому до позовної заяві розрахунку заборгованості за кредитним договором не враховані платежі, здійснені позивачем за первісним позовом [PERSON] для погашення кредитної заборгованості, на загальну суму 79195,00 грн., в тому числі: в 2020 році - 33500,00 грн., в 2021 році - 38410,00 грн., в 2023 році - 7285,00 грн. Крім того, умовами кредитного договору визначено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування, за які встановлюється наступна комісійна винагорода: а) за надання кредиту - 0,00 % від суми кредиту; б) за обслуговування кредиту - 2,40 % від суми кредиту. Додатком № 1 до кредитного договору "Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг" та Паспортом споживчого кредиту передбачено щомісячну плату за додаткові та супутні послуги, а саме: розрахунково-касове обслуговування - 960,00 грн. Разом з тим, відповідач за первісним позовом [PERSON] вважає, що встановлюючи щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредиту в розмірі 2,4 % від суми кредиту (960,00 грн. щомісячно), АТ "Альфа-Банк" не повідомив, які саме послуги надає за вказану винагороду, а розмір такої комісійної винагороди вносить істотний дисбаланс до договірних прав та обов`язків на шкоду позичальнику (споживачу), що свідчить про несправедливість таких умов. При цьому, загальний розмір плати за розрахунково-касове обслуговування (34560,00 грн. за три роки кредитування) більш ніж вдвічі перевищує загальний розмір процентів за користування кредитом (14986,69 грн. за графіком платежів) та наближений до розміру виданого кредиту (40000,00 грн.), що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним. На підставі викладеного відповідач за первісним позовом [PERSON] просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог АТ "Сенс Банк" про стягнення заборгованості за кредитним договором. 08 грудня 2023 року [PERSON] пред`явив зустрічний позов до АТ "Сенс Банк" про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів (т.1 а/с 80-88). Позивач за зустрічним позовом [PERSON] посилається в обґрунтування своїх позовних вимог на те, що 23 січня 2020 року між сторонами було укладено кредитний договір № 501228503, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 39750,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 21,99 %, на строк до 23 січня 2023 року. Згідно пункту 1 розділу "Умови споживчого кредиту" кредитного договору під час користування кредитом АТ "Альфа-Банк" надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та договором. За ці послуги встановлюється комісійна винагорода, а саме: а) за надання кредиту - 0,00 % від суми кредиту; б) за обслуговування кредиту - 2,40 % від суми кредиту, що становить 960 грн. на місяць. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] вважає, що умови кредитного договору про встановлення обов`язку сплати щомісячної комісії є несправедливими, оскільки в тексті угоди не визначено в чому полягає надання послуги розрахунково-касового обслуговування, відсутні докази надання вказаної послуги банком та оплати такої послуги, оскільки розмір комісії фактично перевищує розмір процентів за користування кредитом, а також реальну річну проценту ставку, яка встановлена кредитним договором, в розмірі 21,99 %. Комісійна винагорода вже повинна входити в усі супутні послуги, які надає банк, в тому числі плата за розрахунково-касове обслуговування. Відтак, вищевказані умови кредитного договору є недійсними в силу їх нікчемності з моменту підписання угоди. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] стверджує, що посилання в тексті кредитного договору на тарифи, розміщені на сайті АТ "Альфа-Банк", як невід`ємну його частину, є незаконним, оскільки він з вказаними правилами та тарифами не ознайомлювався та їх не підписував. За період часу з 2020 року по 2023 рік позивач за зустрічним позовом [PERSON] погасив кредит на загальну суму 79195,00 грн., в тому числі: в 2020 році - 33500,00 грн., в 2021 році - 38410,00 грн., в 2023 році - 7285,00 грн. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] вважає, що за таких обставин відповідач за зустрічним позовом АТ "Сенс Банк" незаконно набув грошові кошти на суму 24208,31 грн., з розрахунку: 79195,00 грн. (сплачені позичальником кошти) - 40000,00 грн. (тіло кредиту) - 14986,69 грн. (проценти за користування кредитом, визначені Графіком платежів). На підставі викладеного позивач за зустрічним позовом [PERSON] , посилаючись на положення ст.1212 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом АТ "Сенс Банк" на свою користь безпідставно отримані грошові кошти в сумі 24208,31 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000 грн. 19 грудня 2023 року зустрічний позов прийнято в провадження суду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на зустрічну позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень (ухвала суду - т.1 а/с 123-124). 31 січня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] про витребування від АТ "Сенс Банк" оригіналу угоди (акцепту) про надання кредиту № 501228503 від 23 січня 2020 року (з додатками) та оригіналу угоди (оферти) про надання кредиту № 501228503 від 23 січня 2020 року (ухвала суду - т.1 а/с 133). В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом АТ Сенс Банк" Рудницький Ю.І. підтримав первісний позов та заперечив проти зустрічного позову. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] , а також його представник [PERSON] підтримали зустрічний позов та заперечили проти первісного позову. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. 23 січня 2020 року [PERSON] звернувся з Офертою пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501228503, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (т.1 а/с 4, 93), у якій зазначив, що він, як позичальник, пропонує АТ "Альфа-Банк" укласти угоду про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ "Альфа-Банк", що укладений між [PERSON] та АТ "Альфа-Банк". В Оферті позичальник [PERSON] зазначив умови для укладення угоди: 1. Споживчий кредит. Тип кредиту - "Кредит готівкою", сума кредиту - 40000 грн., процентна ставка - 21,99 % річних, тип ставки - фіксована, строк кредиту - 36 місяців. Згідно п.1 Оферти розділу "Умови споживчого кредиту" - під час користування кредитом позичальник [PERSON] пропонує АТ "Альфа-Банк" надавати йому послуги з розрахунково-касового обслуговування в порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та договором, за надання яких пропонує встановити комісійну винагороду, а саме: а) за надання кредиту - 0,00 % від суми кредиту, зазначеної в цій Оферті, без ПДВ; б) за обслуговування кредиту - 2,40 % від суми кредиту, зазначеної в цій Оферті, без ПДВ. Згідно п.2 Оферти розділу "Умови споживчого кредиту" - дата повернення кредиту - 23 січня 2023 року. Для повернення заборгованості за угодою позичальник [PERSON] пропонує використовувати рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ "Альфа-Банк". Згідно п.3 Оферти розділу "Умови споживчого кредиту" - кредит надається позичальнику [PERSON] : для власних потреб - в розмірі 39750 грн., спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ "Альфа-Банк"; для оплати страхового платежу - в розмірі 250 грн., згідно з умовами Договору добровільного страхування фінансових ризиків позичальника за програмою "Альфа-Сервіс" № 107.501228503.111 від 23 січня 2020 року, спосіб оплати - переказ коштів на рахунок ПрАТ "СК "Альфа Страхування". 2. Відновлювальна кредитна лінія. Тип кредиту - "Відновлювальна кредитна лінія", сума кредиту - до 200000 грн., процентна ставка - 26,00 % річних, тип ставки - фіксована, строк дії кредитної карти - 3 роки з моменту випуску. Згідно п.1 Оферти розділу "Умови кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії" - обов`язковий мінімальний платіж позичальник [PERSON] пропонує встановити в розмірі 5 % від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією, але не менше 50 грн. Дату сплати пропонує визначити відповідно до умов додатку № 4 до Договору. Платежі з повернення кредиту пропонує здійснювати відповідно до Договору. Примірний графік та розрахунок сукупної вартості пропонує навести в Тарифах, які є невід`ємною частиною Договору. Пропонує банку щомісячно в останній день розрахункового періоду здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунку № [NUMBER] , в розмірах, що необхідні для щомісячної оплати страхового платежу, згідно з умовами Договору. 23 січня 2020 року АТ "Альфа-Банк" прийняв пропозицію позичальника [PERSON] на укладення угоди про надання кредиту № 501228503 від 23 січня 2020 року, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб, що підтверджується Акцептом пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501228503, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (т.1 а/с 4, 92). 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" затверджено рішення про зміну найменування АТ "Альфа-Банк" на АТ "Сенс Банк". 30 листопада 2022 року запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Первісний позов АТ "Сенс Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач за первісним позовом АТ "Сенс Банк" просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом - позичальника [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 501228503 від 23 січня 2020 року в сумі 46345,11 грн., посилаючись на те, що позичальник у добровільному порядку не виконав свої договірні зобов`язання. Споживчий кредит. Тип кредиту - "Кредит готівкою". АТ "Альфа-Банк" виконав свої зобов`язання за кредитним договором, оскільки 23 січня 2020 року переказав грошові кошти в сумі 39750 грн. на рахунок позичальника [PERSON] № [NUMBER] , відкритий в АТ "Альфа-Банк", та переказав грошові кошти в сумі 250 грн. на рахунок ПрАТ "СК "Альфа Страхування", згідно з умовами Договору добровільного страхування фінансових ризиків позичальника за програмою "Альфа-Сервіс" № 107.501228503.111 від 23 січня 2020 року. Позичальник [PERSON] виконав свої зобов`язання за споживчим кредитом, оскільки повністю повернув споживчий кредит, сплатив проценти за користування споживчим кредитом та комісійну винагороду за обслуговування споживчого кредиту. АТ "Сенс Банк" не має жодних претензій до позичальника [PERSON] за кредитним договором № 501228503 від 23 січня 2020 року в частині споживчого кредиту. Відновлювальна кредитна лінія. Тип кредиту - "Відновлювальна кредитна лінія". З довідки АТ "Сенс Банк" від 29 березня 2024 року № 15467-57.2/2024 (т.1 а/с 181, 209) вбачається, що в межах Оферти на укладання угоди про надання кредиту № 501228503, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, укладеного між позичальником [PERSON] та АТ "Альфа-Банк", було випущено кредитну картку № [NUMBER] , яку банк видав позичальнику [PERSON] в день оформлення договору 23 січня 2020 року, терміном дії до 30 вересня 2024 року. З виписки по рахунку за кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 23 січня 2020 року по 28 лютого 2023 року (т.1 а/с 11-13) вбачається наступне: ліміт кредиту - 33673,59 грн., доступний ліміт - 0,00 грн., власні кошти на початок періоду - 0,00 грн., всього витрат - 103050,73 грн., всього надходжень - 58350,47 грн., власні кошти на кінець періоду - 0,00 грн., доступні кошти на кінець періоду - 0,00 грн., поточна сума заборгованості на кінцеву дату виписки - 46345,11 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що АТ "Сенс Банк" надав належні та допустимі докази на підтвердження факту видачі позичальнику [PERSON] кредиту -"Відновлювальна кредитна лінія", а останній отримував кредитні кошти, користувався ними та частково сплачував заборгованість за кредитним договором. Позичальник [PERSON] не виконав свої зобов`язання за кредитним договором в частині кредиту "Відновлювальна кредитна лінія", внаслідок чого в нього виникла заборгованість. З розрахунку АТ "Сенс Банк" заборгованості за кредитним договором № 501228503 від 23 січня 2020 року (т.1 а/с 10) вбачається, що станом на 28 лютого 2023 року заборгованість позичальника [PERSON] за кредитним договором в частині кредиту "Відновлювальна кредитна лінія" становить 46345,11 грн., в тому числі: кредит - 24026,25 грн., прострочений кредит - 20674,01 грн., проценти за користування кредитом - 86,75 грн., проценти за користування простроченим кредитом - 1558,10 грн. Суд критично оцінює заперечення позичальника [PERSON] щодо розміру заборгованості за кредитним договором в сумі 46345,11 грн., з посиланням на те, що в своєму розрахунку АТ "Сенс Банк" не врахував платежі, здійснені ним для погашення кредитної заборгованості, на загальну суму 79195,00 грн., в тому числі: в 2020 році - 33500,00 грн., в 2021 році - 38410,00 грн., в 2023 році - 7285,00 грн. Дійсно, позичальник [PERSON] надав суду платіжні квитанції (т.1 а/с 51-76, 97- 111), з яких вбачається, що він сплатив заборгованість за кредитним договором № 501228503 від 23 січня 2020 року в загальній сумі 79195,00 грн., в тому числі: в 2020 році - 33500,00 грн., в 2021 році - 38410,00 грн., в 2023 році - 7285,00 грн. Проте, з вказаних платіжних квитанцій вбачається, що погашення кредитної заборгованості відбувалось на рахунок № [NUMBER] , тобто позичальник [PERSON] погашав кредитну заборгованість тільки за споживчим кредитом (тип кредиту - "Кредит готівкою"). Жодних платіжних документів про погашення кредитної заборгованості за кредитом "Відновлювальна кредитна лінія" на рахунок № [NUMBER] , які б не були враховані у розрахунку АТ "Сенс Банк", позичальник [PERSON] суду не надав. Суд критично оцінює пояснення позичальника [PERSON] про те, що АТ "Альфа-Банк", встановивши щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредиту в розмірі 2,40 % від суми кредиту, не повідомив, які саме послуги надає за вказану винагороду, а розмір такої комісійної винагороди вносить істотний дисбаланс до договірних прав та обов`язків на шкоду позичальнику (споживачу), що свідчить про несправедливість таких умов. Дійсно, умовами кредитного договору № 501228503 від 23 січня 2020 року передбачено сплату позичальником [PERSON] на користь АТ "Альфа-Банк" щомісячної комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 2,40 % від суми кредиту. Проте, саме позичальник [PERSON] був ініціатором таких умов кредитного договору, про що 23 січня 2020 року вказав у Оферті на укладення угоди про надання кредиту № 501228503, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (т.1 а/с 4, 93). АТ "Альфа-Банк" лише прийняв відповідну пропозицію позичальника [PERSON] , про що 23 січня 2020 року вказав у Акцепті пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501228503, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (т.1 а/с 4, 92). При цьому, позичальник [PERSON] підписав Оферту, в якій ним була запропонована відповідна умова кредитного договору, власноручно, добровільно, без застосування до нього умовлянь, погроз та насильства. Крім того, суд звертає увагу, що умова про сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 2,40 % від суми кредиту, відносить до умов споживчого кредиту, який повністю погашений позичальником [PERSON] . За споживчим кредитом АТ "Сенс Банк" не має жодних претензій до позичальника [PERSON] . Проте, предметом спору в даній цивільній справі є заборгованість позичальника [PERSON] за кредитом "Відновлювальна кредитна лінія", де не передбачено умов про сплату комісійної винагороди. Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно ч.2 ст.207 ЦК України п равочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно ч.2 ст.633 ЦК України у мови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч.1 ст.634 ЦК України д оговором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч.2 ст.634 ЦК України д оговір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України д о відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1055 ЦК України к редитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч.2 ст.1056 ЦК України п озичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.1056-1 ЦК України п роцентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно ч.2 ст.1056-1 ЦК України р озмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно ч.3 ст.1056-1 ЦК України ф іксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про споживче кредитування" (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) д оговір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно п.11 ч.1 ст.1 Закону України "Про споживче кредитування" (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно ч.4 ст.6 Закону України "Про споживче кредитування" (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) перед укладенням договору про споживчий кредит кредитний посередник повинен надати споживачу в письмовій формі інформацію про: 1) своє найменування (прізвище, ім`я, по батькові) та місцезнаходження; 2) державну реєстрацію (для фізичних осіб - підприємців та юридичних осіб); 3) те, чи є кредитний посередник кредитним брокером чи кредитним агентом, сферу власних повноважень; 4) найменування кредитодавця (кредитодавців), в інтересах якого (яких) діє кредитний посередник; 5) перелік послуг, які пропонує кредитний посередник; 6) розмір винагороди (комісійного збору) чи іншої плати за послуги кредитного посередника. Згідно ч.1 ст.9 Закону України "Про споживче кредитування" (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Згідно ч.2 ст.9 Закону України "Про споживче кредитування" (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) д о укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1\~до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Згідно ч.1\~ст.12\~Закону України\~"Про\~споживче кредитування"\~(в\~редакції,\~чинній на\~момент укладення\~кредитного договору)\~у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7\~частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. Згідно ч.1 ст.13 Закону України "Про споживче кредитування" (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України\~"Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України\~"Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Таким чином зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення первісного позову, оскільки між сторонами існують договірні відносини та має місце неналежне виконання позичальником [PERSON] зобов`язань перед АТ "Сенс Банк" за кредитним договором № 501228503 від 23 січня 2020 року в частині кредиту "Відновлювальна кредитна лінія". За таких обставин суд приходить до висновку, що АТ "Сенс Банк", як кредитодавець, має право вимагати від [PERSON] , як позичальника, який прострочив виконання зобов`язань, повернення суми заборгованості за кредитним договором № 501228503 від 23 січня 2020 року в частині кредиту "Відновлювальна кредитна лінія". На підставі викладеного суд вважає можливим стягнути з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача за первісним позовом АТ "Сенс Банк" заборгованість за кредитним договором № 501228503 від 23 січня 2020 року в сумі 46345,11 грн., в тому числі: кредит - 24026,25 грн., прострочений кредит - 20674,01 грн., проценти за користування кредитом - 86,75 грн., проценти за користування простроченим кредитом - 1558,10 грн. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного суд вважає можливим стягнути з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача за первісним позовом АТ "Сенс Банк" понесені останнім та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн. Зустрічний позов [PERSON] до АТ "Сенс Банк" про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] , посилаючись на положення ст.1212 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом АТ "Сенс Банк" безпідставно отримані грошові кошти в сумі 24208,31 грн., посилаючись на те, що він здійснив переплату в погашенні заборгованості за кредитним договором № 501228503 від 23 січня 2020 року. Судом встановлено, що між АТ "Сенс Банк" та позичальником [PERSON] був укладений кредитний договір № 501228503 від 23 січня 2020 року, який включав у собі два самостійних кредити: 1) споживчий кредит (тип кредиту - "Кредит готівкою"); 2) відновлювальна кредитна лінія (тип кредиту - "Відновлювальна кредитна лінія"). Умови кредитування були погоджені між сторонами. Судом встановлено, що позичальник [PERSON] повністю виконав свої зобов`язання за споживчим кредитом, оскільки повернув споживчий кредит, сплатив проценти за користування споживчим кредитом та комісійну винагороду за обслуговування споживчого кредиту. АТ "Сенс Банк" не має жодних претензій до позичальника [PERSON] за кредитним договором № 501228503 від 23 січня 2020 року в частині споживчого кредиту. Судом встановлено, що позичальник [PERSON] не виконав свої зобов`язання за кредитним договором в частині кредиту "Відновлювальна кредитна лінія", внаслідок чого в нього виникла заборгованість в сумі 46345,11 грн., в тому числі: кредит - 24026,25 грн., прострочений кредит - 20674,01 грн., проценти за користування кредитом - 86,75 грн., проценти за користування простроченим кредитом - 1558,10 грн. Суд критично оцінює доводи позичальника [PERSON] про те, що АТ "Сенс Банк" незаконно набув грошові кошти на суму 24208,31 грн., з розрахунку: 79195,00 грн. (сплачені позичальником кошти) - 40000,00 грн. (тіло кредиту) - 14986,69 грн. (проценти за користування кредитом, визначені Графіком платежів). Дійсно, протягом 2020 року - 2023 року позичальник [PERSON] сплатив на користь АТ "Сенс Банк" грошові кошти в сумі 79195,00 грн., які були направлені виключно на погашення споживчого кредиту. При цьому, позичальник [PERSON] не надав суду жодних доказів про те, що АТ "Сенс Банк" набув сплачені ним грошові кошти в сумі 24208,31 грн. без достатньої правової підстави. Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ч.2 ст.1212 ЦК України п оложення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно ч.3 ст.1212 ЦК України п оложення цієї\~глави застосовуються\~також до\~вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд вважає, що наявність правових підстав для стягнення з АТ "Сенс Банк" безпідставно отриманих грошових коштів позивач за зустрічним позовом [PERSON] не довів, чим не виконав вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Крім того, позичальник [PERSON] у зустрічній позовній заяві вказує на наявність кредитного договору № 501228503 від 23 січня 2020 року та на порушення АТ "Сенс Банк" умов цього кредитного договору в частині зарахування коштів на погашення кредитної заборгованості. В даній цивільній справі за умов, покладених в обґрунтування зустрічного позову, вбачається існування договірних відносин. Проте, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України. Згідно ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ч.3 ст.1066 ЦК України б анк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно ч.4 ст.1066 ЦК України п оложення цієї глави застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.1 ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Отже, у випадку порушення умов договору в частині безпідставного зарахування банком грошових коштів на погашення кредитної заборгованості, належним та ефективним способом захисту порушеного права повинна бути вимога про зарахування відповідної суми на рахунок клієнта. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України з дійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.2\~ст.5\~ЦПК України\~у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорених) прав та вплив на порушника. Статтею 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Цією статтею також передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права / інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція). У § 145 рішення ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року в справі "Chahal v. the United Kingdom" суд зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом. У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ від 05 квітня 2005 року в справі "Афанасьєв проти України"). За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] , звернувшись з позовом про стягнення з АТ "Сенс Банк" безпідставно отриманих грошових коштів, обрав неналежний спосіб захисту. На підставі викладеного суд вважає, що вимоги зустрічного позову [PERSON] до АТ "Сенс Банк" про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів задоволенню не підлягають. У зв`язку з відмовою в задоволенні зустрічного позову, судові витрати позивача за зустрічним позовом [PERSON] відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved