Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» (далі - ТОВ «КБАО»), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача на свою користь нараховані, але не виплачені суми, а саме - 3 556 372,23 грн, з яких: оклад/тариф 27 339,50 грн; компенсація відпустки 75 152,41 грн; вихідна допомога 2 009 077,80 грн; оплата лікарняного 8 869,92 грн; доплата за лікарняними 14 783,20 грн; середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців 1 421 149,40 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що по 23 листопада 2022 року вона працювала у відповідача на посаді головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку, звітності, ціноутворення, фінансової роботи та економічного планування. Наказом від 23 листопада 2022 року № 90-к її звільнено за угодою сторін. Водночас, з дня звільнення й до тепер з нею не проведено повного розрахунку при звільненні. Відповідно до наказу про звільнення та розрахункового листка за листопад 2022 року їй при звільнені нараховано додаткову грошову компенсацію у разі звільнення працівника за угодою сторін в період протягом шести місяців з дати закінчення приватизації, та/або перетворення (реорганізації), у розмірі дванадцятимісячної середньої заробітної плати згідно з пунктом 8.11. Колективного договору на 2021-2024 роки, тобто вихідна допомога в розмірі 2 009 077,80 грн. Крім того, у зв`язку з невиплатою відповідачем при звільнені нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у сумі 101 145,03 грн, з нього підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. З урахуванням викладеного, наведені дії відповідача є незаконними, тому позивач звернулася до суду з цим позовом з метою захисту своїх порушених прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 лютого 2023 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01 березня 2023 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху. На виконання зазначеної ухвали 01 червня 2023 року позивачем надано до суду докази надсилання листом з описом вкладення відповідачу копії позовної заяви. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 червня 2023 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 17 липня 2023 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому представник заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що у відповідача відсутній оригінал наданого позивачем наказу про звільнення, а наказ за № 90-к, зареєстрований 23 листопада 2022 року обліковується інший і не має жодного відношення до позивача або трудових відносин з нею. Отже, природа походження копії доданого до позову наказу невідома. Крім того, згідно з Порядком погодження Державним концерном «Укроборонпром» призначення та звільнення окремих працівників його підприємств-учасників, затвердженого наказом від 03 вересня 2020 року № 357 «Про затвердження порядків щодо окремих питань найму персоналу на підприємства-учасники Державного концерну «Укроборонпром» звільнення особи, зокрема, з посади головного бухгалтера, яку займала позивач, підлягає погодженню на підставі листа підприємства-учасника Концерну, до якого додаються документи, передбачені чинним законодавством України при звільненні. На виконання зазначених вимог заяву позивача від 23 листопада 2022 року з візою тимчасово виконуючого обов`язки директора ТОВ «КБАО» «Після погодження з УОП. В наказ» було терміново направлено на адресу ДК «Укроборонпром» про що було повідомлено позивача. Однак листом ДК «Укроборонпром» було відмовлено у погодженні звільнення [PERSON] за угодою сторін. Таким чином, підстави, що дозволяли б звільнення головного бухгалтера за згодою сторін в день написання заяви, а саме 23 листопада 2022 року, були відсутні, що унеможливлює наявність і законність наказу від 23 листопада 2022 року № 90-к. Після невиходу на роботу позивача 24 листопада 2022 року працівниками ТОВ «КБАО» оформлено акти щодо відсутності позивача на робочому місці, направлено відповідачем листи про надання пояснень відсутності на роботі, здійснено виїзди за місцем проживання і подано доповідні записки, відображено у табелі обліку використання робочого часу. Окрім того, за позивачем обліковуються матеріальні цінності, які, як і справи, що були в провадженні останньої, до цього часу не передані, жоден акт або інший документ щодо цього - не укладався. З урахуванням наведеного, позивач була звільнена з посади не за угодою сторін, що надавало їй можливість претендувати на отримання вихідної допомоги, а у зв`язку з прогулом. При цьому, вважає, що у відповідача відсутнє прострочення з виплати сум, що належать позивачу під час звільнення, оскільки її було звільнено згідно з наказом від 24 січня 2023 року № 35-К в день, коли вона не працювала, з вимогою про розрахунок позивач не зверталася та між сторонами наявний спір щодо всієї суми, заявленої в позовних вимогах. Крім того, у позивача існує заборгованість перед відповідачем з повернення отриманої поворотної фінансової допомоги (позики) згідно з договором № 685/10-22 про надання поворотної фінансової допомоги (позики) від 03 жовтня 2022 року, спір про повернення якого знаходиться на розгляді Васильківського міськрайонного суду Київської області. Отже, розрахунки позивача, наведені у позовній заяві в повній мірі не відповідають ні дійсним обставинам справи, ні законодавству України. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. 17 липня 2023 року представником позивача подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь нараховані, але не виплачені суми, а саме - 3 556 372,23 грн, з яких: оклад/тариф 27 339,50 грн; компенсація відпустки 75 152,41 грн; вихідна допомога 2 009 077,80 грн; оплата лікарняного 8 869,92 грн; доплата за лікарняними 14 783,20 грн; середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців 1 421 149,40 грн. В обґрунтування заяви зазначив, що позивачем було отримано ухвалу про скасування судового наказу про стягнення з ТОВ КБАО на користь [PERSON] нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в розмірі 101 145,03 грн, лише 22 червня 2023 року, при цьому, відповідачем не було виплачено нараховану заробітну плату, а також у зв`язку з триваючим порушенням роботодавцем щодо невиплати належних позивачу сум при звільнені, виникла необхідність у збільшені розміру позовних вимог. 01 серпня 2023 року представником відповідача було подано до суду письмові пояснення, в яких додатково до обставин, викладених у відзиві, зазначив, що листами від 24 січня 2023 року№ 52 та № 51 відповідач проінформував [PERSON] про її звільнення за прогули, в т.ч. направивши копію наказу від 24 січня 2023 року № 35-К, та запропонував отримання трудової книжки наручно або ж шляхом направлення засобами поштового зв`язку за адресою вказаною у відповідній заяві. 24 лютого 2023 року Товариством отримано від [PERSON] заяву про направлення трудової книжки за адресою: Київська обл., смт Глеваха, вул. Вокзальна, 11, відділення Нової пошти № 1 та того ж дня направлено їй засвідчену копію наказу про звільнення і трудову книжку. Крім того, наказ від 23 листопада 2022 року № 90-к, копія якого долучена позивачем до позовної заяви, не складався працівниками відділу адміністративно-господарського забезпечення та транспорту Товариства, у Журналі реєстрації кадрових наказів відсутня реєстрація вищевказаного наказу. Таким чином, у зв`язку з відсутністю наказу про звільнення позивача, правові підстави для складення розрахункового листа за листопад 2022 року про належні до виплати [PERSON] суми грошових коштів та довідки були відсутні. При цьому, надані позивачем розрахунковий листок за листопад 2022 року про належні до виплати суми грошових коштів, довідка від 23 листопада 2022 року № 30 складені та підписані не уповноваженою особою - бухгалтером ТОВ «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» Мельник К., тому вони не можуть слугувати доказом нарахування грошових сум при звільненні, звільнення позивача 23 листопада 2022 року та затримки у розрахунку. 30 серпня 2023 року представником відповідача подано до суду заперечення проти заяви про збільшення позовних вимог, в яких посилався на те, що вказана заява позивача обґрунтована невиконанням наказу від 23 листопада 2022 року № 90-к, однак, як вже було повідомлено відповідачем, зазначений наказ в редакції, наданій позивачем, не видавався, тобто позов є безпідставним, що і неуможливлює збільшення позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, просив відмовити у прийняті заяви позивача про збільшення позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, заяву позивача про збільшення позовних вимог, з урахуванням вимог пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України, було прийнято судом. 26 лютого 2024 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання сторони позивача від 31 липня 2023 року про витребування доказів у відповідача, а саме, оригіналів документів. 24 квітня 2024 року стороною позивача у судовому засіданні було знято з розгляду клопотання про витребування оригіналу електронного доказу від 07 серпня 2023 року. Водночас, ухвалою суду від 24 квітня 2024 року було задоволено клопотання сторони відповідача від 30 серпня 2023 року про залучення до участі в справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Залучено Акціонерне товариство «Українська оборонна промисловість» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «КБАО» про стягнення заборгованості по заробітній платі. 23 травня 2024 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи, в яких представник заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем додано до позовної заяви копію наказу від 23 листопада 2022 року № 90-к про звільнення, що не засвідчена в установленому законом порядку. При цьому, у ТОВ «КБАО» не зареєстровано такий наказ, у книзі обліку наказів відповідача з кадрових питань відсутній вищевказаний наказ, а під номером 90-К зареєстровано зовсім інший наказ. Таким чином, наявність наказу від 23 листопада 2022 року № 90-к ставиться під сумнів, а відсутність його оригіналу унеможливлює будь-які висновки щодо наявності факту звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України. Крім того, згідно з поданою позивачем заявою від 23 листопада 2022 року про звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України між позивачем та відповідачем не було досягнуто згоди щодо строку звільнення. Відповідно до резолюції т.в.о. директора ТОВ «КБАО» Олександра Данченко на заяві про звільнення позивача від 23 листопада 2022 року «Після погодження з УОП. В наказ» та проставлена дата резолюції 23 листопада 2022 року. Звільнення [PERSON] з посади головного бухгалтера за угодою сторін мало бути здійснено після погодження з ДК «Укроборонпром», однак таке погодженнят не надходило. Таким чином, звільнення позивача за угодою сторін не відбулось через відсутність взаємної згоди на таке звільнення та недосягнення згоди між позивачем та відповідачем щодо такого строку звільнення. Водночас, починаючи з 24 листопада 2022 року позивач систематично була відсутня на роботі без поважних на те причин. Ураховуючи той факт, що позивач так і не з`явилася на робочому місці за період з 24 листопада 2022 року по 24 січня 2023 року, відповідачем було видано наказ від 24 січня 2023 року № 35-к «Про звільнення [PERSON] », згідно з яким позивача було звільнено 24 січня 2023 року за прогули без поважних причин на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України. Звільнення позивача за прогули було погоджено у відповідному порядку. Листом від 24 січня 2023 року № 52 ТОВ «КБАО» повідомило позивача про її звільнення на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України та про необхідність одержання її трудової книжки на підприємстві. Також цим листом позивачу було надіслано копію наказу від 24 січня 2023 року № 35-к, однак лист повернувся відповідачу 03 березня 2023 року у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Трудова книжка була отримана позивачем 25 лютого 2023 року, у якій зазначено, що останню звільнено за прогули без поважних причин на підставі наказу від 24 січня 2023 року№ 35-к. При цьому, наказ від 24 січня 2023 року № 35-к позивачем не оскаржений. Отже, відповідачем було виконано вимоги чачтини першої статті 47 КЗпП України щодо видачі (направлення) копії наказу про звільнення позивача, внесення належних записів про звільнення до трудової книжки та видачі трудової книжки працівнику. Щодо твердження позивача про те, що при звільненні з нею не було проведено остаточного розрахунку по заробітній платі, то зазначає, що розрахунковий листок, наданий позивачем є некоректним, підготовлений підлеглим працівником відділу, який очолювала позивач, містить спотворені дані, які не відповідають проведеним дійсним розрахункам з позивачем та первинним бухгалтерським документам. Так, 03 жовтня 2022 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) № 685/10-22, відповідно до якого [PERSON] отримала грошові кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги у розмірі 300 000 грн на умовах визначених цим договором. Зокрема, повернення позики здійснюється шляхом утримання із заробітної плати позичальника коштів рівними частинами протягом 12 місяців, а саме 25 000 грн щомісячно (пункт 3.2. договору). У разі звільнення позичальника з будь-яких підстав, фінансова допомога в розмірі, визначеному пунктом 2.1. договору має бути погашена (повернена підприємству) не пізніше останнього робочого дня позичальника (пункт 3.3 договору). Починаючи з 24 листопада 2022 року і по 24 січня 2023 року позивачу заробітна плата не нараховувалась, оскільки остання не виходила на роботу. У день її звільнення на підставі наказу від 24 січня 2023 року № 35-к їй було нараховано за січень 2023 року 66 344,96 грн у якості компенсації відпустки, з яких утримано військовий збір - 995,17 грн; податок на доходи фізичних осіб - 11 942,09 грн, та ураховуючи наявну заборгованість позивача, яка утворилась у листопаді 2022 року щодо повернення частини поворотної фінансової допомоги, з останньої було утримано грошові кошти у сумі 8 950,94 грн. У зв`язку з тим, що позивача було звільнено 24 січня 2023 року на підставі наказу № 35-к, на виконання пунктів 3.3., 3.4. договору ТОВ «КБАО» утримано залишок коштів, що підлягав сплаті позивачу у якості остаточного розрахунку при звільненні у сумі 44 456,76 грн. Відтак, на день звільнення позивача відповідач провів остаточний та повний розрахунок з позивачем по заробітній платі. Таким чином, заборгованість ТОВ «КБАО» перед позивачем із виплати заробітної плати та всіх платежів, які належать до фонду оплати праці відсутня, розрахунки з позивачем проведені вчасно, у день звільнення. Отже, правові підстави для стягнення з ТОВ «КБАО» як заробітної плати, так і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні. Крім того, відсутні правові підстави для нарахування позивачу додаткової грошової компенсації у розмірі 2 009 077,80 грн на підставі пункту 8.11. коллективного договору, оскільки позивач не була звільнена за угодою сторін та відповідно до наказу ТОВ «КБАО» від 23 листопада 2022 року № 82 на період дії воєнного стану призупинено дію, зокрема пункту 8.11. колективного договору. Враховуючи вищевикладене, просив відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року залишено позов без руху після відкриття провадження. 03 червня 2024 року позивачем було усунуто недоліки, надано суду квитанцію про сплату судового збору. 16 липня 2024 року представником позивача подано до суду заяву про зміну предмета позову, у прийнятті якої судом було відмовлено, про що 17 липня 2024 року постановлено відповідну ухвалу. 17 липня 2024 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У попередньому судовому представник позивача підтримав позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Також зазначив, що факт нарахування, але невиплати заробітної плати підтверджується довідкою Пенсійного фонду України (Форма ОК-7), з якої вбачається, що [PERSON] було нараховано, але не виплачено за листопад 2022 року заробітну плату в сумі 50 992,62 грн. Крім того, утримання з нарахованої позивачу заробітної плати були проведені всупереч статті 127 КЗпП України, оскільки остання не виявляла ні усно, ні письмово бажання щодо такого утримання. З довідки Пенсійного фонду України (Форма ОК-7) вбачається, що у грудні 2022 року [PERSON] не перебувала жодного дня у трудових або цивільно-правових відносинах з відповідачем, що підтверджує припинення трудових відносин саме у листопаді 2022 року. Окрім того, зауважив, що надана стороною позивача фотографія оспорюваного наказу є оригіналом електронного доказу в розумінні чинного законодавства, а подані відповідачем докази є підробленими, зокрема, ним було внесено зміни до індивідуальних відомостей позивача щодо кількості днів трудових або цивільно-правових відносин у грудні 2022 року у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування 09 травня 2023 року, замінено Журнал наказів з кадрових питань новим з 06 вересня 2022 року, до якого внесено змінену нумерацію наказів та видалено дійсний наказ № 90-к, підроблено новий наказ під № 90-к, підроблено інші накази та документи, у тому числі, акти щодо відсутності працівника на робочому місці та доповідні записки з цього питання. Наголосив, що між позивачем та роботодавцем було досягнуто усної домовленості про її звільнення з займаної посади 23 листопада 2022 року за угодою сторін, про що було видано наказ № 90-к, тобто досягнуто домовленості щодо дати такого звільнення, тому був відсутній обов`язок погодження такого звільнення з відповідними органами. При цьому, анулювання такої домовленості було можливим до припинення трудових відносин та за наявності згоди на це позивача, однак анулювання за взаємною згодою сторін не мало місця. З урахуванням викладеного, просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача у попередньому судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та додаткових письмових поясненнях. Також зазначила, що факт звільнення [PERSON] 24 січня 2023 року підтверджується наявною в матеріалах справи податковою звітністю, що була прийнята Державною податковою службою. Надана стороною позивача довідка Пенсійного фонду України (Форма ОК-7) не є належним та допустимим доказом факту звільнення позивача у 2022 році. Висновок про підробку (фальсифікацію) наданих відповідачем до матеріалів справи доказів базується виключно на припущеннях сторони позивача. Крім того, зауважила, що наказ відповідача про звільнення позивача за прогули останньою не оскаржувався. Враховуючи вищевикладене, просила відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи у попередньому судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у письмових поясненнях та просив відмовити у задоволенні позову. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, однак матеріали справи містять заяву її представника про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, матеріали справи містять заяву про розгляд справи у відсутність його представника. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, матеріали справи містять заяву про розгляд справи у відсутність її представника. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність учасників справи. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки учасники в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. При цьому, статтею 3 КЗпП встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Таким чином відносини, які виникають між працівником і роботодавцем з приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законом України «Про оплату праці» та іншими. Положеннями статей 21, 43 Конституції України, статей 94, 115 КЗпП України, статей 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Суд установив, що позивач 10 лютого 2015 року була прийнята на роботу в Державне підприємство «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» на посаду головного бухгалтера. 21 червня 2016 року позивач, на підставі наказу від 21 червня 2016 року № 186-к, була звільнена за одноразове грубе порушення трудових обов`язків згідно з пунктом 1 статті 41 КЗпП України. 22 червня 2016 року позивача поновлено на посаді головного бухгалтера на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 січня 2017 року. 24 січня 2023 року на підставі наказу від 24 січня 2023 року № 35-к позивача звільнено за прогули без поважних причин згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України. Звертаючись до суду за захистом своїх порушених прав, позивач зазначає, що 23 листопада 2022 року між нею та роботодавцем було досягнуто домовленність про її звільнення за угодою сторін, що підтверджується копією наказу від 23 листопада 2022 року № 90-к, виданого ТВО директора ТОВ «КБАО» [PERSON] . Однак при звільнені, їй не були виплачені нараховані суми згідно з розрахунковим листком за листопад 2022 року, а саме: оклад, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога, оплата лікарняного та доплата за лікарняним. Так, на підтвердження звільнення позивача 23 листопада 2022 року, нею подано до суду фотокопію наказу про звільнення від 23 листопада 2022 року № 90-к та розрахунковий листок за листопад 2022 року, виданий бухгалтером [PERSON] , з якого вбачається, що [PERSON] нараховано оклад/тариф в сумі 27 339,50 грн, компенсація відпустки - 75 152,41 грн, вихідна допомога - 2 009 077,80 грн, оплата лікарняних - 8 869,92 грн, доплата за лікарняними - 14 783,20 грн. Зі змісту вказаного наказу вбачається, що звільнено [PERSON] головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку, звітності, ціноутворення, фінансової роботи та економічного планування 23 листопада 2022 року за угодою сторін, пункт 1 статті 36 КЗпП України. Наказано бухгалтеру [PERSON] виплатити [PERSON] компенсацію за 19 календарних днів щорічної основної відпустки та додаткову грошову компенсацію згідно з пунктом 8.11 Колективного договору на 2021-2024 роки, в розмірі 12-місячної середньої заробітної плати. Бухгалтеру [PERSON] з нарахованої додаткової грошової компенсації згідно з пунктом 8.11 Колективного договору на 2021-2024 роки, утримати у повному обсязі заборгованість згідно з пунктом 3.3. договору про надання поворотної фінансової допомоги від 03 жовтня 2022 року № 685/10-22, після чого поворотну фінансову допомогу вважати повернутою. Наказ від 23 листопада 2022 року № 90-к, виданий ТВО директора ТОВ «КБАО» Данченком О. на підставі заяви позивача від 23 листопада 2022 року, Колективного договору на 2021-2024 роки, договору від 03 жовтня 2022 року № 685/10-22. Відповідно до статті 94 КЗпП України та статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно зі статтею 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів реалізації трудових правовідносин - відплатність праці, який відображено у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії» від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечуватиме достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя. Такі зобов`язання відповідають мінімальним державним гарантіям, встановленим статтею 12 Закону України «Про оплату праці». Таким чином, під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, наведеним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до частин першої, другої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. За правилами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, судом було встановлено, що позивачем 23 листопада 2022 року на ім`я ТВО директора ТОВ «КБАО» [PERSON] було написано заяву, в якій вона просила звільнити її за угодою сторін в період протягом 6 місяців з дати закінчення приватизації, та/або перетворення (реорганізації), з виплатою додаткової грошової компенсації в розмірі 12-місячної середньої заробітної плати з 23 листопада 2022 року. З копії вказаної заяви вбачається, що 23 листопада 2022 року на ній було проставлено резолюцію ТВО директора «Після погодження з УОП. В наказ». Згідно з Порядком підготовки, оформлення, погодження та видання наказів державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння», затвердженого наказом державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» від 27 липня 2022 року № 111 проєкти наказів з кадрових питань (особового складу) готує відділ адміністративно-господарського забезпечення та транспорту на підставі рішень (вказівок) Генерального директора ДП КБАО, доповідних записок керівників структурних підрозділів, заяв працівників, трудових договорів та інших документів (пункт 3 Порядку). Пунктом 7 Порядку встановлено, що проєкти наказів з кадрових питань (особового складу) погоджують в межах своєї компетенції наступними посадовими особами у такій послідовності: перший заступник генерального директора, заступника генерального директора з режиму та безпеки, головний бухгалтер, юридична служба, начальник режимно-секретного органу (з питань, що стосуються осіб, які мають доступ до державної таємниці), голова профкому (з питань, що стосуються структури та штатного розпису, звільнення членів профспілки, винесення дисциплінарних стягнень, заохочень), начальник відділу адміністративно-господарського забезпечення та транспорту. Відповідно до пункту 1.1 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» вказане Товариство створене шляхом перетворення Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» - учасника Державного концерну «Укроборонпром» відповідно до Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». З дня його державної реєстрації Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння». Згідно з пунктами 1.1, 2.1 Порядку погодження Державним концерном «Укроборонпром» призначення та звільнення окремих працівників його підприємств-учасників, затвердженого наказом Державного концерну «Укроборонпром» від 03 вересня 2020 року № 357 «Про затвердження порядків щодо окремих питань найму персоналу на підприємства-учасники Державного концерну «Укроборонпром», відповідно до вимог вказаного Порядку підлягають погодженню призначення кандидатів на наступні посади та звільнення з посад, у тому числі, головного бухгалтера. На виконання зазначених вимог, 23 листопада 2022 року було направлено генеральному директору Державного концерну «Укроборонпром» Гусєву Ю. лист ТВО директор ТОВ «КБАО» Данченка О. від 23 листопада 2022 року № 181 щодо погодження заяви [PERSON] на звільнення, в якому просив погодження на звільнення позивача. 24 листопада 2022 року листом за № 187 позивача було повідомлено про те, що проєкт наказу про її звільнення 23 листопада 2022 року не було реалізовано. Роз`яснено, що відповідно до наказу Державного концерну «Укроборонпром» від 03 вересня 2020 року № 357 «Про затвердження порядків щодо окремих питань найму персоналу на підприємства-учасники Державного концерну «Укроборонпром» її посада підлягає погодженню на призначення та звільнення. Станом 16-00 год. 24 листопада 2022 року відповіді на її звернення щодо звільнення від Державного концерну «Укроборонпром» не було отримано (т.1 а.с. 63, 65). Цього ж дня, у зв`язку з вищевикладеним, позивачу було направлено лист відповідача за № 188, в якому було зазначено, що 24 листопада 2022 року вона була відсутня на робочому місці протягом всього робочого дня, що підтверджується відповідним Актом про відсутність на робочому місці від 24 листопада 2022 року, а також зазначено прохання надати ґрунтовні пояснення з документальним підтвердженням поважності причин відсутності на робочому місці протягом 3 календарних днів з дня отримання даного листа. Попереджено, що в іншому випадку її відсутність на робочому місці буде кваліфіковано як прогул без поважних причин і її буде звільнено з посади головного бухгалтера на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України (т.1 а. с. 65,69). З листа відповідача від 05 грудня 2022 року за № 217, направленого позивачу, вбачається, що [PERSON] з 24 листопада 2022 року була відсутня на робочому місці протягом всього робочого дня, що підтверджується відповідними актами та до доповідними записками про відсутність на робочому місці від 24 листопада 2022 року, 25 листопада 2022 року, 28 листопада 2022 року, 29 листопада 2022 року, 30 листопада 2022 року, 01 грудня 2022 року, 02 грудня 2022 року, 05 грудня 2022 року. У зв`язку з викладеним, повторно було викладено прохання про надання ґрунтовних пояснень з документальним підтвердженням поважності причин відсутності на робочому місці протягом 3 календарних днів з дня отримання даного листа. Попереджено, що в іншому випадку її відсутність на робочому місці буде кваліфіковано як прогул без поважних причин і її буде звільнено з посади головного бухгалтера на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України (том. 1 а. с. 70, 71). Листом від 13 січня 2023 року № UOP 6.3-339 Державним концерном «Укроборонпром» було повідомлено в.о. ТОВ «КБАО» [PERSON] , що у зв`язку із проведенням заходів контролю на Товаристві, на підставі наказу Концерну від 13 грудня 2022 року № 619 «Про проведення заходів контролю окремих питань щодо ефективності використання коштів ТОВ «КБАО», Концерном було призупинено прийняття рішення щодо погодження звільнення [PERSON] за угодою сторін, про що було повідомлено в робочому порядку відповідального працівника Товариства. Просили повідомити щодо актуальності звернення Товариства про погодження Концерном звільнення [PERSON] за угодою сторін (том. 1 а. с. 66). 18 січня 2023 року відповідач звернувся до генерального директора Державного концерну «Укроборонпром» з листом за № 37 щодо погодження звільнення головного бухгалтера, в якому надав інформацію, що головний бухгалтер [PERSON] відсутня на робочому місці з 24 листопада 2022 року по теперішній час, що підтверджується відповідними актами. Водночас, [PERSON] направлялися листи від 24 листопада 2022 року № 187, від 24 листопада 2022 року № 188, від 05 грудня 2022 року № 216, від 05 грудня 2022 року № 217 щодо надання нею пояснень з документальним підтвердженням поважності причин відсутності на робочому місці, але листи повернулись без реалізації 11 січня 2023 року. Станом на 18 січня 2023 року жодних пояснень з цих питань від [PERSON] не надходило. Просив погодити звільнення [PERSON] з посади головного бухгалтера на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України (т. 1 а. с. 165). За результатами розгляду вказаного листа Державним концерном «Укроборонпром» було погоджено звільнення [PERSON] з посади головного бухгалтера Товариства за умови дотримання вимог чинного законодавства України про працю (лист від 23 січня 2023 року № UOP 6.3-607 т. 1 а. с. 166). На підставі викладеного, відповідачем 24 січня 2023 року було видано наказ № 35-к «Про звільнення [PERSON] » (т. 1 а.с. 123). Зі змісту вказаного наказу вбачається, що [PERSON] , головного бухгалтера, звільнено 24 січня 2023 року за прогули без поважних причин, згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України. Відділу бухгалтерського обліку, звітності, ціноутворення, фінансової роби та економічного планування наказано провести відповідні розрахунки згідно з чинним законодавством та виплатити [PERSON] компенсацію за 19 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за відпрацьований час з 10 лютого 2022 року по 24 січня 2023 року. Наказано утримати нараховану компенсацію за 19 календарних днів невикористаної щорічної відпустки в рахунок погашення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 03 жовтня 2022 року № 685/10-22. Наказ видано на підставі: актів щодо відсутності [PERSON] на робочому місці з 24 листопада 2022 року по 23 січня 2023 року; листів ДК «Укроборонопром» від 13 січня 2023 року № UOP 6.3-339 та від 23 січня 2023 року № UOP 6.3-607; висновку комісії за результатами службової перевірки від 18 січня 2023 року № 39; листів попередження про звільнення за прогул; погодження з профспілковою організацією ТОВ «КБАО» на звільнення [PERSON] , протоколу від 24 січня 2023 року № 53. Отже, зазначений наказ погоджено з дотриманням процедури, встановленої Порядком підготовки, оформлення, погодження та видання наказів державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння», затвердженого наказом державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» від 27 липня 2022 року № 111 Крім того, відповідно до витягу з журналу реєстрації наказів ТОВ «КБАО» з кадрових питань, за № 90-к відсутній зареєстрований наказ про звільнення позивача, натомість, за № 90-к зареєстрований наказ відповідача «Про залучення та вихід на роботу у вихідний день працівників» від 21 листопада 2022 року. Оригінал вказаного журналу було оглянуто в сдовому засіданні. Отже, судом встановлено, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що її було звільнено 23 листопада 2022 року за угодою сторін на підставі наказу відповідача від 23 листопада 2022 року № 90-к. Посилання сторони позивача на те, що надана нею копія наказу № 90-к є оригіналом електронного доказу оцінюються судом критично, оскільки відповідно до частини першої статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), вебсайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Частинами другою-третьою статті 100 ЦПК України встановлено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Відповідно до наведених положень Закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора. Як вбачається з матеріалів справи надана позивачем копія наказу № 90-к про звільнення не відповідає критеріям оригіналу електронного доказу, вона не є електронним примірником наказу з електронним підписом автора цього документа, а саме ТВО директора Данченка О. Натомість, вбачається, що надана позивачем копія є фото- та сканкопією документу, тобто за своєю суттю є письмовим доказом. При цьому, електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом (частина третя статті 95 ЦПК України). Посилання сторони позивача на те, що факт її звільнення також підтверджується довідкою Пенсійного фонду України форми ОК-7 є безпідставними, оскільки вказана довідка містить відомості про суми заробітної плати, з якої сплачується єдиний соціальний внесок, та про страховий стаж за період з 2011 року, тобто не є належним та допустимим доказом, що підтверджує звільнення позивача саме 23 листопада 2022 року. Безпідставними також є твердження сторони позивача про те, що 23 листопада 2022 року між [PERSON] та роботодавцем було досягнуто домовленості щодо її звільнення за угодою сторін та анулювати таку домовленість можна було лише за згодою сторін, оскільки судом установлено, що внутрішніми документами відповідача та третьої особи щодо врегулювання трудових відносин встановлено процедуру призначення та звільнення з посади головного бухгалтера, за якою звільнення з вказаної посади повинно бути погоджене відповідними посадовими особами, та 24 листопада 2022 року відповідачем було повідомлено позивача, що Концерном ще не було надано відповіді щодо погодження її звільнення за угодою сторін, тобто остання була обізнана про відсутність погодження її звільнення, на спростування чого не надала суду будь-яких доказів. Крім того, наказ відповідача про звільнення [PERSON] від 24 січня 2023 року № 35?к нею не оскаржувався, тобто є чинним. Таким чином, позивач була звільнена 24 січня 2023 року за прогули без поважних причин та цього ж дня з нею було проведено розрахунок щодо належних їй сум при звільненні. Так, судом в ході судового розгляду установлено, що не заперечувалось позивачем, що 03 жовтня 2022 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) № 685/10-22, відповідно до якого позикодавець (ТОВ «КБАО») надає позичальнику ( [PERSON] ) грошові кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги у розмірі передбаченому в пункту 2.1 цього договору, а позичальник зобов`язується повернути надану поворотну фінансову допомогу в порядку та на умовах, передбачених даним договором та колективним договором між адміністрацією та трудовим колективом Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійського озброєння» на 2021-2024 роки, правонаступником якого є ТОВ «КБАО» (пункт 1.1 договору). Поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України у розмірі 300 000 грн, згідно з пунктом 8.8 колективного договору (пункт 2.1. договору). Поворотна фінансова допомога вважається наданою позикодавцем позичальнику з моменту перерахування коштів на картковий рахунок (пункт 2.5. договору). Поворотна фінансова допомога надається позичальнику строком на 12 місяців з дня фактичного зарахування коштів на картковий рахунок позичальника (пункт 2.6. договору). Повернення позики здійснюється шляхом утримання із заробітної плати позичальника коштів рівними частинами протягом 12 місяців, а саме 25 000 грн щомісячно (пункт 3.2. договору). У разі звільнення позичальника з будь-яких підстав, фінансова допомога в розмірі, визначеному пунктом 2.1. договору має бути погашена (повернена підприємству) не пізніше останнього робочого дня позичальника (пункт 3.3 договору). Поворотна фінансова допомога вважається повернутою з моменту здійснення останнього утримання позикодавцем відповідної суми коштів із заробітної плати позичальника (п. 3.4. договору). На виконання пункту 2.5. договору ТОВ «КБАО» 03 жовтня 2022 року перерахувало грошові кошти на картковий рахунок позивача у розмірі 300 000 грн. Відповідно до довідки відповідача про нарахування заробітної плати та утримання із заробітної плати [PERSON] в період з листопада 2022 року по січень 2023 року станом на листопад 2022 року ТОВ «КБАО» було нараховано та виплачено позивачу наступні суми коштів: 17 листопада 2022 року ТОВ «КБАО» нарахувало позивачу грошові кошти у сумі 50 992,62 грн, що складаються з окладу/тарифу - 27 33950 грн, оплати лікарняних - 8 869,92 грн, доплати за лікарняними - 14 783,20 грн, з яких було утримано: військовий збір - 764,89 грн; податок на доходи фізичних осіб - 9 178,67 грн. Отже, на кінець листопада 2022 року сума коштів, що підлягала виплаті позивачу становила 41 049,06 грн. З урахуванням утримання частини поворотної фінансової допомоги у розмірі 25 000 грн за період з 03 жовтня 2022 року по 03 листопада 2022 року залишок до виплати становив 16 049,06 грн. Станом на 30 листопада 2022 року на виконання пункту 3.2. договору з позивача утримано ще 25 000 грн за період з 03 листопада 2022 року по 03 грудня 2022 року, тобто, станом на 30 листопада 2022 року не відповідач мав заборгованість перед позивачем, а навпаки, наявна заборгованість позивача щодо повернення частини поворотної фінансової допомоги у розмірі 8 950,94 грн. Починаючи з 24 листопада 2022 року і по 24 січня 2023 року позивачу заробітна плата не нараховувалась, оскільки остання не виходила на роботу. У день її звільнення на підставі наказу від 24 січня 2023 року № 35-к їй було нараховано за січень 2023 року 66 344,96 грн у якості компенсації відпустки, з яких утримано військовий збір - 995,17 грн; податок на доходи фізичних осіб - 11 942,09 грн, та ураховуючи наявну заборгованість позивача, яка утворилась у листопаді 2022 року щодо повернення частини поворотної фінансової допомоги, з останньої було утримано грошові кошти у розмірі 8 950,94 грн. У зв`язку з тим, що позивача було звільнено 24 січня 2023 року на підставі наказу № 35-к, на виконання пунктів 3.3., 3.4. договору ТОВ «КБАО» утримано залишок коштів, що підлягав сплаті позивачу у якості остаточного розрахунку при звільненні у розмірі 44 456,76 грн. Посилання сторони позивача на те, що відповідач не мав права відраховувати із заробітної плати позивача платежі на оплату поворотної фінансової допомоги, оскільки це суперечить положенням статей 127-129 КЗпП України, якими встановлено обмеження щодо відрахувань із заробітної плати, встановлено вичерпний перелік підстав відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, обмеження розміру відрахувань із заробітної плати, заборона відрахувань з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, є безпідставними та відхиляються судом, оскільки не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли на підставі договору про надання фінансової поворотної допомоги (позики), з огляду на те, що вказаний договір регулює відносини між його сторонами як позичальником та позикодавцем, а не виник з правовідносин сторін як роботодавця та працівника. Таким чином, судом установлено, що у день звільнення відповідачем був проведений повний та остаточний розрахунок з позивачем щодо належних їй сум при звільненні, заборгованості з виплати заробітної плати та інших платежів перед позивачем він не має, тому підстави для стягнення заборгованості по заробітній платі та, відповідно, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні. Щодо виплати позивачу додаткової грошової компенсації в розмірі 2 009 077,80 грн, то суд зазначає таке. Пунктом 8.11 Колективного договору встановлено, що у разі звільнення працівника за угодою сторін в період: протягом 6 місяців з дати закінчення приватизації та/або перетворення (реорганізації) працівнику виплачується додаткова грошова компенсація в розмірі 12-місячної середньої заробітної плати або окладу працівника (на вибір працівника); протягом наступних 12 місяців - в розмірі шестимісячної середньої заробітної плати або окладу працівника (на вибір працівника). При цьому, судом вже встановлено, що позивача було звільнено не за угодою сторін, а за прогули без поважних причин. Крім того, наказом відповідача від 23 листопада 2022 року № 82 на період дії воєнного стану призупинено дію пункту 4.16 розділу «Режим праці та відпочинку» та пунктів 8.8; 8.9; 8.10; 8.11 розділу VIII «Розвиток соціальної сфери підприємства, соціально-трудові пільги, гарантії, компенсації» колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» на 2021-2024 роки, зареєстрованим від 26 жовтня 2021 року за № 149-21. Таким чином, правові підстави для виплати позивачу додаткової грошової компенсації на підставу пункту 8.11 Колективного договору відсутні. Враховуючи вищевикладене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Ураховуючи те, що позов не підлягає задоволенню, то судові витрати, відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України покладаються на позивача. Що стосується вимоги відпповідача про стягнення витрат на правничу (правову) допомогу в розмірі 16 800 грн, то суд зазначає наступне. Пунктом 1 частини третьоїстатті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої-третьоїстатті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом установлено, що 28 лютого 2023 року між Адвокатським об`єднанням «Іщенко, Світлицький та Партнери» в особі керуючого партнера Іщенко Г. М. (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» (замовник) був укладений договір № 722/02-23 про надання послуг правничої (правової) допомоги, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим догвором, виконавець зобов`язується, за дорученням замовника, надавати за оплату правничі (правові) послуги, визначені цим договором та/або додатками, та/або додатковими угодами до нього (пункт 1.1 договору). Згідно з пунктом 1.2 договору детальна інформація про послуги, що надаються за цим договором та порядок їх оплати можуть визначатися сторонами у додаткових угодах до цього договору та/або актах виконаних робіт (наданих послуг). Пунктом 5.1 договору визначено, що загальна ціна договору становить загальну вартість наданих послуг, зазначену в усіх додаткових угодах та підписаних Актах здавання-приймання наданих послуг до цього договору. Вартість послуг становить 4 200 грн, без ПДВ за одну годину роботи. Відповідно до пункту 5.2 договору сторони домовились, що загальний обсяг оплачуваного часу для надання правової допомоги, що є предметом цього договору, становить до 10 годин. Сторони домовились, що довіритель протягом трьох банківських днів з дня підписання договору оплачує аванс в розмірі 21 000 грн на підставі виставленого рахунку. Подальший розмір та порядок оплати послуг за цим договором встановлюється за домовленістю сторін у додаткових угодах до цього договору. 01 червня 2023 року між Адвокатським об`єднанням «Іщенко, Світлицький та Партнери» в особі керуючого партнера Іщенко Г. М. (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» (замовник) було укладено додаткову угоду № 2 до договору про надання послуг правничої (правової) допомоги від 28 лютого 2023 року № 722/02/23, відповідно до якої сторони домовились викласти пункт 1.3.1, яким визначено правничі (правові) послуги, які надає виконавець за дорученням замовника, в наступній редакції: «Підготовка документів, надання роз`яснень та консультацій, представництво інтересфі довірителя у спорі між Жир О. А. та довірителем щодо стягнення додаткової грошової компенсації у розмірі 12 місячної середньої заробітної плати, представництво інтересів замовника у справі 760/3281/23 та 760/4241/23». Згідно зі звітом від 17 червня 2024 року № 2 Адвокатським об`єднанням в процесі захисту прав та інтересів відповідача в межах справи № 760/4241/23 було надано такі послуги: розробка стратегії захисту інтересів відповідача - 1 год. - 4 200 грн, відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості по заробітній платі - 1 год. - 4 200 грн, заперечення проти заяви про зменшення/збільшення позовних вимог - 1 год. - 4 200 грн, заява про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - 1 год. - 4 200 грн, відслідковування справи (не рідше 2 разів на тиждень), відслідковування вхідної кореспонденції (вивчення процесуальних документів, поданих позивачем), участь у судових засіданнях 17 липня 2023 року, 16 жовтня 2023 року, 21 листопада 2023 року. Загальна вартість наданих послуг становить 16 800 грн. Як вбачається з платіжної інструкції від 06 березня 2023 року № 328 відповідачем на виконання вимог пункту 5.2 договору було сплачено на користь Адвокатського об`єднання аванс у сумі 21 000 грн. У свою чергу, представник позивача в судовому засіданні звернув увагу, що надана представником відповідача квитанція датована 06 березня 2023 року, в той час як додаткова угода про надання правничої допомоги в межах цієї справи була укладена лише 01 червня 2023 року, тобто зазначена квитанція не може бути доказом оплати послуг наданих відповідачу за вказаною угодою. Водночас, суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи. Проаналізувавши подані представником відповідача договір про надання послуг правничої (правової) допомоги, додаткову угоду до нього та звіт про надані послуги, суд вважає, що сторона відповідача довела понесення витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, від сторони позивача не надійшло заперечень щодо розміру визначених відповідачем судових витрат, а також співмірності таких витрат зі складністю цієї справи. З огляду на викладене, ураховуючи принцип пропорційності задоволених вимог при покладенні на сторін судових витрат, критерії співмірності зазначених витрат зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, зважаючи на те, що у задоволенні позову відмовлено, відсутність заперечень сторони позивача щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу складності справи, витрати на правничу допомогу відповідачеві належить компенсувати в сумі 16 800 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved