Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особа : Орган опіки та піклування Синельниківської міської ради, Орган опіки та піклування Зайцівської сільської ради Синельниквіського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачем він перебував в зареєстрованому шлюбі з 18.10.2008 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 30.04.2014 року шлюб між ними було розірвано. Відповідач не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться її здоров`ям, морально та матеріально не підтримує сина. Остання понад два роки не бачила свого сина, не опікувалася ним, не приймала участі в його вихованні. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 08.07.2022 року було визначено місце проживання дитини разом з ним за адресою : [ADDRESS] . На теперішній час син [PERSON] проживає разом з ним та його дружиною. Підставою для позбавлення відповідача батьківських прав є те, що вона ухиляється від своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема : не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. У зв`язку з цим, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася по невідомій суду причині, хоча про день та час судового розгляду була належним чином повідомлена, що підтверджується довідками про доставку повідомлень у додаток «Viber» та повідомленням про вручення поштового відправлення. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Синельниківської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Зайцівської сільської ради в судове засідання не з`явилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи без її участі, заперечень проти позову не мають. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що вона є дружиною позивача, з яким одружилися в 2021 році. В цей час [PERSON] вже проживав у позивача. Від [PERSON] та [PERSON] їй відомо, що відповідач вже давно не цікавиться сином, який розповідав, що вона його постійно ображала. За останні три роки та шість місяців відповідач жодного разу не відвідувала сина, взагалі ніяк ним не цікавиться. У неї з позивачем є спільна дитина, її [PERSON] називає мамою. Вона має намір його усиновити, тому що у неї з ним склалися доброзичливі відносини, тобто такі як між рідною матір`ю та сином. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з 2020 року він проживає разом з батьком. Матір в 2020 році приходила до нього двічі і більше не намагалася до нього приходити, бачити його. Він теж не має бажання її бачити, тому що вона взагалі усунулася від його виховання, ним взагалі не цікавиться. Він не заперечує, щоб його мати була позбавлена батьківських прав. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов : відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. З копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , Серії [NUMBER] вбачається, що його батьками є : «Батько - [PERSON] », «Мати - [PERSON] ». Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.04.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.07.2022 року було визначено місце проживання [PERSON] разом з батьком - [PERSON] за адресою : [ADDRESS] . Крім того, даним рішенням було встановлено, що «Свідок [PERSON] , 2009 року народження, у судовому засіданні пояснив, що до серпня 2020 року він проживав із матір`ю [PERSON] , батько [PERSON] матеріально допомагав на його утримання, а з серпня 2020 року він проживає з батьком [PERSON] , тому що його ставлення до нього краще, ніж матері, яка могла його бити, забирати подарунки, гроші. Іноді потрібно було працювати по господарству та доглядати молодшого брата, навіть вночі, тому що матері було все одно. На даний час, в родині батька йому добре, його дружину він називає мамою. Зі своєю матір`ю [PERSON] він не хотів би спілкуватись, до неї має таке ставлення, як вона до нього. Хоче проживати разом із батьком [PERSON] ». Згідно копії свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , 25.09.2021 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу : « [PERSON] ». Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Синельниківської міської ради, «..неповнолітній [PERSON] проживає з батьком - [PERSON] за адресою : [ADDRESS] . Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.07.2022 року було визначено місце проживання [PERSON] разом з батьком - [PERSON] . Дитина проживає з батьком з 2019 року. Відповідно до заяви [PERSON] встановлено, що за весь період проживання [PERSON] з батьком, мати - [PERSON] його життям не цікавилася, не приїздить до нього та не підтримує з ним зв`язок. Також, [PERSON] написав, що він не проти, щоб його матір - [PERSON] позбавили батьківських прав. Відповідно до заяви [PERSON] від 15.01.2024 року, [PERSON] проживає у їхній родині з 2019 року. За цей період його мати ні разу не приїздила до дитини, не цікавилася його навчанням та життям. І сам [PERSON] бажання спілкуватися з матір`ю не виявляє. Відповідно до характеристики Синельниківського ліцею №3 встановлено, що [PERSON] проживає з батьком - [PERSON] . Саме батько цікавиться життям та навчанням чина, приймає участь у шкільному житті та відвідує батьківські збори. Відповідно до оцінки потреб сім`ї [PERSON] , проведеної фахівцем із соціальної роботи Синельниківського міського центру соціальних служб встановлено, що дитина - [PERSON] повністю знаходиться на утриманні батька, мати - [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Дитина забезпечена усім необхідним для проживання та навчання. Враховуючи інтереси дитини, Орган опіки та піклування дійшов висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини - [PERSON] ». Згідно висновку виконавчого комітету Зайцівської сільської ради №247/01-16 від 29.02.2024 року, [PERSON] з матір`ю впродовж тривалого часу не проживає, навчальний заклад у с. Кислянка не відвідує. Це є свідченням того, що мати не займається вихованням та утриманням сина, байдуже ставиться до долі дитини, не виявляє бажання приймати участі у його вихованні. У зв`язку з цим, вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її чина - [PERSON] . Відповідно до ч.2,3,4,5 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону ( ч.6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19.12.2008р.) визначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справ, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. №3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст.18 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Таким чином судом встановлено, що відповідач самоусунулася від батьківських обов`язків та ухиляється від їх виконання, оскільки остання не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не цікавиться його життям, станом здоров`я, інтересами та вподобаннями, не спілкується з ним, не проявляє ініціативи до зустрічей, тобто не займається вихованням свого неповнолітнього сина та виконанням своїх батьківських обов`язків щодо нього, хоча це є її обов`язком згідно з вимогами сімейного законодавства. Крім того, обставини, досліджені в судовій справі № 191/2205/21 свідчать про відсутність з 2019 року намагань відповідача виховувати свого неповнолітнього сина та матеріально його забезпечувати, що свідчить про фактичне самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина, чим порушує його законні права та інтереси. Установлені у даній справі обставини беззаперечно підтверджують навмисне, свідоме ухилення відповідачем від виконання обов`язків по вихованню неповнолітнього дитини. Суд вважає, що саме такий крайній захід як позбавлення батьківських прав підлягає застосуванню до відповідача, який ухилився від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити повністю як законно обґрунтовані та підтверджені документально. Крім того, згідно ч.1, ч.2 п.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача. У зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного та ст.ст. 150, 164, 166 Сімейного Кодексу України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст.3,18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року та

Outcome: approved