Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-02 00:00:00

16.10.2024 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернулась [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який згідно Технічного паспорту, виготовленого 22 липня 2024 року Калинівським відокремленим підрозділом Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», складається з житлового будинку (літ.А), веранди з ганком (літ.а), загальною площею 59,3кв.м., житловою площею 41,5кв.м., сараю (літ.Б), сараю (літ.В), літньої кухні (літ.Г), погребу з шією (літ.Д), вбиральні (літ.Є), воріт з хвірткою (літ.№ 4), колодязю (літ.№ 5), колодязю (літ.№ 6), ринкова вартість якого відповідно до Звіту про визначення вартості житлового будинку садибного типу з господарським будівлями та спорудами, складеного 08 жовтня 2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертсервіс.юа», становить 118000грн.00коп., в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] в селі Сальник Хмільницького району Вінницької області, який вона прийняла у спадок, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, однак за життя не отримала свідоцтва про право на спадщину, залишену після смерті свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] в селі Сальник Калинівського району Вінницької області. В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у виді житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який успадкувала її мати [PERSON] , яка фактично вступила в управління та володіння даним спадковим майном, однак за життя не отримала свідоцтва про право на спадщину, та померла [INFO] . Будучи спадкоємицею за законом після смерті матері, вона позбавлена можливості успадкувати вищезазначене спадкове майно, оскільки воно належало колгоспному двору, головою якого був її батько, а тому вирішена звернутися до суду із даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2024 року, визначено склад суду з розгляду цивільного позову: головуючого суддю Сєліна Є.В. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 29.10.2024 року, відкрито провадження за позовом, визначено здійснити його розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву, згідно якої, просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали письмові заяви, згідно яких, просять справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення. Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно вимог частини другої статті 247 ЦПК України, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За положенням частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із частиною 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 01 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. З роз`яснень, викладених в пунктах 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» слідує, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. За змістом норм спадкового права Цивільного кодексу Української РСР, спадковим майном є майно, яке на праві приватної власності належало спадкодавцю на час його смерті. Відповідно до частини першої статті 524 Цивільного кодексу Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно статті 527 Цивільного кодексу Української РСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Частиною першою статті 534 Цивільного кодексу Української РСР визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до статті 548 Цивільного кодексу Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно статті 549 Цивільного кодексу Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Судом встановлено, що [INFO] в селі Сальник Калинівського району Вінницької області помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 30.01.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області. Після його смерті залишилось спадкове майно у виді житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Сальницького старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області від 25.07.2023 року № 647; довідкою Калинівського відокремленого підрозділу КП «Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації» від 22.07.2024 року № 485; свідоцтво про право власності на будівлю, видане 15.02.1990 року виконкомом Калинівської міської ради, та зареєстроване 15.02.1990 року КП «Віннице обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 2 за реєстровим номером № 391. Відповідно до статті 529 Цивільного кодексу Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно статті 553 Цивільного кодексу Української РСР, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Як вбачається з довідки Сальницького старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області від 02.10.2024 року № 1303, на момент своєї смерті [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON] . Оскільки [PERSON] на день смерті свого чоловіка [PERSON] проживала та була зареєстрована з ним за однією адресою, заяву про відмову від спадщини протягом строку, встановленого статтею 553 ЦК України не подала, вона вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Проте, [PERSON] за життя своє спадкове право не оформила, та померла [INFO] в селі Сальник Хмільницького району Вінницької області, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 31.01.2023 року Калинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно частин першої, другої статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За статтею 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. За частинами першою, п`ятою статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 09.07.2024 року приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Саміляк О.П., та зареєстрованого в реєстрі за № 1828, [PERSON] успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] земельну ділянку площею 2,1806 гектарів, що розташована за адресою: Вінницька область, Хмільницький район, Сальницька сільська рада, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0521687500:02:001:0213. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 268/02-31, винесеною 17.09.2024 року приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Саміляк О.П., відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , оскільки останній належить колгоспному двору, який припинив своє існування в зв`язку з набранням чинності Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , згідно Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 15.02.1990 року виконкомом Калинівської міської ради, та зареєстрованого 15.02.1990 року КП «Віннице обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 2 за реєстровим номером № 391, належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Згідно технічного паспорту, виготовленого 22.07.2024 року Калинівським відокремленим підрозділом КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», дане нерухоме майно складається з житлового будинку (літ.А), веранди з ганком (літ.а), загальною площею 59,3кв.м., житловою площею 41,5кв.м., сараю (літ.Б), сараю (літ.В), літньої кухні (літ.Г), погребу з шією (літ.Д), вбиральні (літ.Є), воріт з хвірткою (літ.№ 4), колодязю (літ.№ 5), колодязю (літ.№ 6), ринкова вартість якого відповідно до Звіту про визначення вартості житлового будинку садибного типу з господарським будівлями та спорудами, складеного 08.10.2024 року ТОВ «Експертсервіс.юа», становить 118000грн.00коп. Згідно до вимог статті 7 Конституції СРСР (1936 року), колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній ділянці. Відповідно до статей 120, 123 Цивільного кодексу Української РСР, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлювався виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме зокрема право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в пункті 6 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 Цивільного кодексу Української РСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підставі до 01 липня 1990 року. Відповідачі позовні вимоги визнають, тому відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (частина четверта статті 206 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved