Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

14.11.2024\~до суду\~надійшла позовна\~заява [PERSON] до ТОВ "ДІЄСА" про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позивачка просила стягнути з ТОВ «ДІЄСА» нараховану, але не виплачену працівникові суму заробітної плати в розмірі 74892,36 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку з 17 лютого 2024 року по 17 серпня 2024 року в розмірі 101886,20 грн. Свої вимоги позивачка обгрунтувала тим, що 16 лютого 2024 року її було звільнено з роботи за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Починаючи з серпня 2023 року, у відповідача погіршилося фінансово-господарське становище, внаслідок чого останній часто затримував виплату заробітної плати своїм працівникам, виплати проводив нерегулярно, з порушенням встановлених термінів, в тому числі і позивачеві, а з листопада 2023 року відповідач взагалі перестав виплачувати заробітну плату. Підтвердженням того, що невиплата заробітної плати є систематичною та позивач є не єдиним працівником, якому відповідач не виплатив нараховану заробітну плату, є кількість судових проваджень щодо аналогічного предмету та підстав позову стосовно відповідача. Станом на дату звільнення позивача з роботи (16.02.2024 року) борг за підприємством відповідача перед позивачем з виплати нарахованої заробітної плати становив 74892,36 грн. (сімдесят чотири тисячі вісімсот дев`яносто дві гривні 36 коп.), який складається з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати: за листопад 2023 року - сума до виплати 14374,88 грн.; за грудень 2023 року - сума до виплати 14374,88 грн.; за січень 2024 року - сума до виплати 14052,08 грн.; за лютий 2024 року - сума до виплати 32090,52 грн. (в тому числі компенсація невикористаної відпустки). Оскільки розрахунок з позивачем мав бути здійснений Відповідачем 16.02.2024 року (дата звільнення), то розрахунок відшкодування у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку, відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач проводить за період з 17.02.2024 року по 17.08.2024 року, тобто максимально встановлений строк, який передбачений ст. 117 КЗпП України. Середній заробіток за час затримки розрахунку становить, з дати затримки розрахунку (17 лютого 2024 року) по 17.08.2024 року /з врахуванням обмеження відповідно до ст. 117 КЗпП/: 130 р.днів х 783,74 грн.= 101886,20 грн. (сто одна тисяча вісімсот вісімдесят шість гривень 20 коп.). Ухвалою суду від 15.11.2024 провадження по справі було відкрито. Відповідач до суду подав відзив на позов, у якому зазначив про часткове погашення боргу, не заперечував проти стягнення заробітної плати у сумі 37140,93 грн, а у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку просив відмовити повністю. Свої заперечення відповідач мотивував тим, що товариство знаходиться під дією форс-мажорних обставин, що підтверджується сертифікатом Київської торгово-промислової палати від 23.04.2024, де зазначено початок дії форс-мажорних обставин з 12.03.20222, тобто охоплює період дії трудових відносин між сторонами. Відповідач зазначає, що з наведених норм законодавства, зазначених вище вбачається, що з 12 березня 2022 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків, як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких ТОВ «ДІЄСА» об`єктивно, з незалежних від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача. Крім того, внаслідок збройної агресії РФ, було знищено основний склад за адресою: [ADDRESS] , внаслідок потрапляння бойового снаряду/ракети в дах будівлі складу, внаслідок чого виникло займання, а будівлю складу було повністю знищено, а також знищення/ пошкодження/втрата контролю над магазинами підприємства, фактичне припинення роботи інших магазинів підприємства у зв`язку з неможливістю ведення господарської діяльності під час ведення активних бойових дій на території України, що призвело до збитків в особливо великому розмірі (точна сума боргу встановлюється), враховуючи одночасне звернення великої кількості кредиторів з вимогою оплати поставленого товару (в т.ч. такого, який був знищений або пошкоджений, або втрачений) поставило компанію у скрутне становище, що спричинило не можливість виконання усіх зобов`язань в томі числі по оплаті заробітної плати з незалежних від підприємства обставин. ТОВ «ДІЄСА» загалом отримано більше сорока п`яти сертифікатів, що засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Позивачка подала до суду відповідь на відзив, у якій повністю заперечила часткове погашення заборгованості по заробітній платі. Крім того, позивач зазначав, що відповідно до довідки про доходи № 20000000285 від 01.04.2024 року, яка видана станом на 01 квітня 2024 року /тобто з врахуванням березня 2024 року/ загальна сума до виплати заробітної плати відповідачем позивачеві за період листопад 2023 - лютий 2024 року (по дату звільнення) становила 74892,36 грн., що спростовує доводи відповідача про виплату частини боргу у березні 2024 року. На переконання позивача, відповідачем також не надано жодного підтвердження, доказу виплати чи перерахування позивачеві вказаної частини боргу по заробітній платі в сумі 37751,43 грн., тому просив критично оцінити доводи відповідача у цій частині, оскільки сума боргу по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі відповідача перед позивачем, яка підтверджена наданими ним з позовною заявою доказами, становить 74892,36 грн. Щодо звільнення відповідача від обов`язку стягнення середнього заробітку, позивач заперечив, пославшись на постанову ВП ВС від 26.10.2022 у справі № 905/857/19. На переконання позивача, всі наведені відповідачем твердження та доводи більшою мірою взагалі не стосуються обставин цієї конкретної справи та позивача. Позивач зазначає, що додані відповідачем до відзиву копії постанов ряду апеляційних судів не стосуються обставин конкретно цієї справи, різні періоди роботи працівників, дати звільнення, періоди невиплати заробітної плати, індивідуальні обставини тощо, суд не має права та обов`язку враховувати чи застосовувати викладені у таких рішеннях обставини чи твердження. Додана відповідачем до відзиву копія рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24.01.2024 року у справі № 760/29187/23 не може мати преюдиційне значення у даній справі, оскільки складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно директора відповідача відбулось у жовтні 2023 року, однак Позивач працювала після цього до 16 лютого 2024 року у відповідача, позивачем заявлено вимогу про стягнення невиплаченої заробітної плати з листопада 2023 року. Посилання відповідача на те, що внаслідок артилерійського та ракетного обстрілу території Броварського району Київської області відбулось влучання ракетного снаряду рф у складське приміщення, де розміщувався основний склад товарних запасів відповідача за адресою Київська обл., Броварський район, с. Квітневе, вул. Гоголівська, 1-А, та в результаті влучання виникла пожежа, яка повністю зруйнувала будівлю складу та знищила майно, яке знаходилося в ньому, у тому числі товарні запаси ТОВ "ДІЄСА", жодним чином не слугує доказом відсутності вини відповідача щодо невиплати заробітної плати конкретно у цій справі, оскільки знищення складу відбулось 12.03.2022 року. Позивач же продовжувала працювати після цього випадку, на який тричі посилається відповідач у відзиві, ще майже 2 роки, до листопада 2023 року відповідач виплачував заробітну плату позивачеві, тому жодного причинно-наслідкового зв`язку між знищенням складу у березні 2022 року та невиплатою заробітної плати з листопада 2023 року немає. Позивач просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (п.1 ч. 8 ст 128 ЦПК України), заяв про розгляд справи у його відсутності суду не надавав. Подав письмові пояснення, відповідно до яких наполягав на врахуванні висновку Торгово-промислової палати, та приписів Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", як підстави для звільнення від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 06.05.2015 позивачку було прийнято на роботу до ТОВ «ДІЄСА» на посаду старшого касира торгівельного залу. 01.08.20218,та 01.10.2023 вона була переведена на різні посади у межах підприємства, а 16.02.2024 її було звільнено за згодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України), наказ № 3/24К від 16.02.2024. 16.02.2024 позивачка була прийнята на роботу до ТОВ «ЄВПРОШПОН-ТРЕЙД» на посаду бухгалтера. Відповідно до сертифікату № 3000-24-0827 Київська торгово-промислова палата відносно ТОВ «ДІЄСА» засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): збройна агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, відсутність доступу та/або знищення активів (основних засобів та товарів) через тимчасову окупацію й активні бойові дії на території України, що призвело до неможливості відновлення господарської діяльності підприємства у повному обсязі: повне знищення активів підприємства (основних засобів та товарів) за адресою: вул. Гоголівська, буд. 1-А, с. Квітневе, Броварський р-н, Київська обл., де знаходився основний товарний склад внаслідок пожежі через потрапляння бойових снарядів в покрівлю складу (обстріл). Період дії форс-мажорних обставин: дата настання 12.03.2022, дата закінчення: тривають на 23 квітня 2024 року. Відповідно до розрахункового листка за листопад 2023 року борг за ТОВ «ДІЄСА» перед позивачкою із заробітної плати складав 14374,88 грн (17857,00-3482,12), за грудень 2023 року 14374,88 грн, за січень 2024 року 14052,08 грн, за лютий 2024 року 32090,52 грн (з урахуванням компенсації за дні невикористаної відпустки). Згідно розрахункових листів у грудні позивачка працювала 21 день; у січні 23 дні. Відомостей про виплату вказаних сум заробітної плати матеріали справи не містять. Відповідно до даних форми ОК-5 та ОК-7 страховий стаж позивачки за листопад 2023 по лютий 2024 за період роботи у ТОВ «ДІЄСА» не нарахований. 01.10.2024 Рокитнянським районним судом Київської області було видано судовий наказ, відповідно до якого стягнуто з ТОВ "ДІЄСА" на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену працівникові заробітну плату у сумі 74\~892,36 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку, за період з 17 лютого 2024 року по 08 липня 2024 року включно, у сумі 74\~455,30 грн. Ухвалою суду від 15.10.2024 вказаний судовий наказ було скасовано. У зв`язку із непроведенням розрахунку при звільненні, з посиланням на приписи ст.116,117 КЗпП України, позивачка звернулася до суду з позовом. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Норми права, які застосував суд при вирішення спору Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений\~частиною першою\~цієї статті. Частиною 3 ст. 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Щодо стягнення заборгованості із заробітної плати Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, зокрема, розрахунковими листами відповідача, що не день звільнення позивачки з роботи, 16.02.2024, рахувалася заборгованість із заробітної плати у сумі 74892,36 грн. Доказів погашення заборгованості по заробітній платі матеріали справи не містять. Суд не приймає у якості належного доказу часткового погашення боргу надані відповідачем розрахункові листи. Так, відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці», виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через банки/небанківських надавачів платіжних послуг, які отримали право на відкриття і ведення обслуговування рахунків відповідно до\~Закону України\~"Про платіжні послуги", поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Отже, належним доказом виплати працівникові заробітної плати може бути або ж докази виплати заробітної плати на підприємстві, або ж докази перерахування заробітної плати на банківський рахунок позивачки, або ж докази надсилання коштів поштовим переказом. Але відповідачем таких доказів суду надано не було. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у частині стягнення заборгованості по заробітній платі. Щодо стягнення середнього заробітку, передбаченого ст. 117 КЗпП України, суд зазначає таке. Суд не застосовує правові висновки, зроблені у постанові ВП ВС від 26.10.2022 у справі № 905/857/19, на які посилається позивач, оскільки предметом спору, який вирішував Верховний Суд у даній справі, був борг із заробітної плати. Щодо можливості стягнення сум середнього заробітку, передбаченого ст. 117 КЗпП України, дане судове рішення висновків не містить. Суд звертає увагу на те, що підставою для покладення на роботодавця відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, є наявність його вини. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 у справі № 905/857/19 зазначила, що «Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (частина перша статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»). Разом з цим, обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо. Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів». Відповідно до положень статті 263 ЦК України непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) - це обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язань однією зі сторін, незалежні від її волевиявлення і контролю, а також непереборні при вживанні всіх розумних заходів щодо їх запобігання. Для визначення яких-небудь обставин форс-мажорними необхідна обов`язкова наявність ряду чинників: непереборність сили, що викликала ці обставини; неможливість контролювати ситуацію, впливати на неї; виникнення перешкоди не могло бути передбачено під час укладення зобов`язання. Суд не погоджується із позицією позивача у тій частині, що сертифікат, який засвідчує наявність форс-мажорних обставин, не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Суд звертає увагу на те, що вказаним сертифікатом засвідчено \~ \~ \~ \~форс-мажорні обставини, які впливають у тому числі і на відносини із виплати заробітної плати, які існували у період виникнення заборгованості по заробітній платі (листопад 2023-лютий 2024 року), а не у момент звернення позивача до суду. Позивач не надав суду переконливих доказів того, що настання форс-мажорних обставин не має причинно-наслідкового зв`язку із порушенням термінів виплати заробітної плати позивачу. Натомість висновки, зроблені Торгово-промисловою палатою, у частині наявності у ТОВ «ДІЄСА» форс-мажорних обставин, належними та допустимими доказами позивачем не спростовані. Зважаючи на те, що на момент звільнення позивача і дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, суд дійшов висновку, що ТОВ «ДІЄСА» об`єктивно, з незалежних від нього причин, було позбавлене можливості виконати зобов`язання, передбачені законом щодо проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні, що є підставою для звільнення відповідача від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, на підставі ч. 3 ст. 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". За таких обставин, у зв`язку із відсутністю вини відповідача у затримці виплати заробітної плати та здійснення розрахунку з позивачкою при звільненні, суд вважає, що у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити. У силу приписів ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, із відповідача належить сятгнути на користь держави судовий збір за позовною вимогою про стягнення заборгованості із заробітної плати, від сплати якого позивач звільнений, у сумі 1211,20 грн. Вимог про компенсацію судових витрат шляхом їх стягнення із відповідача, позивачка не заявляла.

Outcome: partial