Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

У вересні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулася до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14.09.2021 відповідач [PERSON] уклав з АТ «Таскомбанк» договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/11624834-СК_SB. 28.02.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №НІ/11/15-Ф, у відповідності до якого АТ «Таскомбанк» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Таскомбанк» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до додатку №1 до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 28\~671,63 грн, з яких: 20 000,00 грн\~ загальна заборгованість по тілу кредиту; 8\~671,63 грн\~ загальна заборгованість по відсоткам. З моменту отримання права грошової вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №002/11624834-СК_SB від 14.09.2021 у розмірі 28\~671,63 грн, з яких: 20 000,00 грн\~ загальна заборгованість по тілу кредиту; 8\~671,63 грн\~ загальна заборгованість по відсоткам, а також стягнути понесені судові витрати. Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02.10.2024 цивільна справа передана за підсудністю до Гайсинського районного суду Вінницької області. Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 01.11.2024 цивільна справа передана за підсудністю до Ладижинського міського суду Вінницької області. Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 26.11.2024 відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу [PERSON] ухвалою суду було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвала суду про відкриття провадження у справі з цивільним позовом і долученими до нього матеріалами надсилалася відповідачу [PERSON] за місцем реєстрації ( [ADDRESS] ), проте 27.12.2024 рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Одночасно з цим, 02.12.2024 представник відповідача адвокат Бодачевська М.В. звернулася із клопотанням про ознайомлення, ознайомилася з матеріалами справи та отримала копію позовної заяви з долученими до неї матеріалами. 27.12.2024 від представника відповідача адвоката Бодачевської М.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, який направлений через Укршошту 17.12.2024. У відзиві на позов представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову мотивуючи тим, що у цій справі виникнення заборгованості по боргових зобов`язаннях та їх розмір підтверджується лише розрахунком заборгованості. Жодних первинних документів на підтвердження заборгованості по боргових зобов`язаннях та її розмір суду не надано, окрім розрахунків, які не є документами первинного бухгалтерського обліку, тоді як матеріали справи не містять виписки за картковим рахунком відповідача. Також позивачем не доведено розмір заборгованості, оскільки до суду не надано будь-яких документів, що свідчать про її формування, наданий розрахунок не містить розміру застосованої процентної ставки, періоду нарахування. Таким чином, відсутня можливість перевірити заявлені позивачем вимоги в частині правильності та обґрунтованості наданого позивачем розрахунку заборгованості. Також згідно договору встановлено кредитний ліміт 3000 грн, а відповідно до розрахунку, наданого позивачем розмір основного боргу становить 20\~000 грн. Також позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження права грошової вимоги до відповідача. Відповідно до вимог ч.5\~ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутністю учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами статті 639 ЦК України передбачено, що Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з статтею 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом з матеріалів справи, 14.09.2021 відповідач [PERSON] підписав з Акціонерним товариством «Таскомбанк» заяву-договір на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування №002/11624834-СК_SB від 14.09.2021 (а.с.5-7), згідно якої просив банк відкрити йому поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, оформити на його ім`я платіжну картку Master Card World та встановити кредитний ліміт на споживчі цілі в сумі 3000 грн., зі строком користування 12 місяців, шляхом кредитування поточного рахунку або на суму, вказану в Мобільному додатку в подальшому при встановленні кредитного ліміту в період дії поточного рахунку. Підписанням заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування №002/11624834-СК_SB від 14.09.2021 [PERSON] акцептував публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті банку, і беззастережно приєднався до умов договору. 28.02.2024 між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №НІ/11/15-Ф (а.с.9-10), у відповідності до умов якого АТ «Таскомбанк» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Таскомбанк» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимог до Договору факторингу №НІ/11/15-Ф від 28.02.2024 (а.с.12), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 28\~671,63 грн, з яких: 20 000,00 грн\~ загальна заборгованість по тілу кредиту; 8\~671,63 грн\~ загальна заборгованість по відсоткам. Всі нарахування,\~що відбувались\~до дати\~отримання ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~права грошової\~вимоги здійснювались\~безпосередньо АТ\~«Таскомбанк» станом\~на день\~відступлення права\~вимоги.З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 28.02.2024 позивачем не здійснювалося нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Пред`являючи позов про стягнення кредитної заборгованості, кредитор (або його правонаступник) зобов`язаний надати належні та допустимі докази на підтвердження факту видачі кредитних коштів та невиконання позичальником передбаченого договором обов`язку з їх повернення. За змістом частин першої - четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В силу частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц\~\~вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. На підтвердження надання відповідачу кредиту ТОВ «ФК «ЄАПБ» надало розрахунок заборгованості по кредитному договору №002/11624834-СК_SB від 14.09.2021 (а.с.8), згідно якого станом на 31.07.2024 [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» на суму 28\~671,63 грн. Разом з тим, вказаний розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, не містять даних, які б давали можливість встановити факт перерахування АТ «Таскомбанк» кредитних коштів в сумі 20 000 грн на поточний рахунок відповідача [PERSON] , період і суму нарахованих відсотків за користування кредитом. У постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №200/5647/18, від 28.10.2020 у справі №760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц зроблено висновок про те, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. У постановах від 14.03.2018 у справі №654/4006/14-ц, від 30.06.2020 у справі №554/12083/15 та від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц Верховний Суд також виходив із того, що виписки із банківських рахунків можуть бути належними і допустимими доказами надання кредитних коштів позичальнику. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит (ст.517 ЦК України). Позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що кредитором АТ «Таскомбанк» за кредитним договором №002/11624834-СК_SB\~від 14.09.2021 були перераховані грошові кошти на поточний рахунок відповідача [PERSON] в розмірах, що передбачені договором, а також доказів щодо наявності у відповідача на момент пред`явлення позову непогашеної заборгованості перед кредитором. Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості по кредитному договору №002/11624834-СК_SB від 14.09.2021 (а.с.8), містить інформацію про те, що станом на 28.02.2024 заборгованість [PERSON] перед АТ «Таскомбанк» становить 28\~671,63 грн., з яких: 20 000,00 грн\~ загальна заборгованість по тілу кредиту; 8\~671,63 грн\~ загальна заборгованість по відсоткам. Починаючи з 29.02.2024 по 31.07.2024 аналогічна сума заборгованості значиться вже перед ТОВ «ФК «ЄАПБ». Однак вказаний розрахунок заборгованості не містить відомостей щодо розрахунку заборгованості за період з часу укладення кредитного договору до укладення договору факторингу, з 14.09.2021 по 28.02.2024, які б дозволили суду перевірити, чи в дійсності надані кошти позичальнику в кредит, збільшення кредитного ліміту, правильність нарахування відсотків за користування кредитними коштами (розмір відсотків та період їх нарахування, суми внесені боржником в рахунок виконання кредитних зобов`язань). Суд наголошує, що позивач як учасник судового процесу несе ризики, пов`язані з реалізацією або нереалізацією наданих йому процесуальних прав та обов`язків. Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права і виконати процесуальні обов`язки, здійснювати їх з метою, з якою вони визначені законом. Саме позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ», як особа, в розпорядження якої мають перебувати такі докази, зобов`язаний подати суду всі наявні в нього докази на підтвердження обставин, що є підставою його позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Позивач розпорядився наданими йому процесуальними правами на власний розсуд шляхом надання тих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин,\~\~які він уважав за потрібне, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №755/18920/18. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову ТОВ «ФК ЄАПБ» належить відмовити за його недоведеністю. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed