Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, які на підставі судового рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2016 року у справі №189/2490/15-ц, стягуються із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 400,00 грн.; просить стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування поданого позову позивачка зазначила, що вони з відповідачем мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2016 року з [PERSON] на користь позивачки стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 10.11.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, вказаний розмір аліментів є недостатнім для забезпечення повноцінного утримання неповнолітньої дитини, навіть для забезпечення його найнеобхіднішим, оскільки з моменту винесення рішення про стягнення аліментів значно збільшився рівень цін та витрат на дитину, адже син є школярем, навчається в школі дистанційно, потребує певної оргтехніки для онлайн уроків. Окрім того, позивачка зазначила, що вона щоденно здійснює витрати на утримання дитини, які пов`язані з повсякденними потребами, а саме, харчування, ліки, одяг та взуття залежно від сезону, засоби особистої гігієни, канцелярські товари, які необхідні для навчання та розвитку дитини, відвідування стоматолога, перукаря тощо. Крім того, позивачка несе значні витрати на облаштування у будинку місця для навчання дитини, зокрема, купує відповідні меблі, оргтехніку та інше. Поряд з цим, на неї також покладається обов`язок щодо оплати комунальних послуг, що є обов`язковою умовою для нормального існування та навчання дитини в реаліях сьогодення. Позивачка стверджує, що відповідач взагалі не приймає участі у витратах на дитину, крім сплати аліментних зобов`язань, які є незначними. На неодноразові звернення позивачки з проханням про додаткову фінансову допомогу на утримання дитини, відповідач відмовлявся, хоча має таку можливість. Відповідач працездатний, здоровий, інших осіб на утриманні не має, обставин на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання дитини не існує, а тому позивачка вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в частині від його доходів. Таким чином, виходячи з принципу справедливості і розумності, з урахуванням потреб дитини, позивачка вважає за доцільне визначити розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на її користь на утримання дитини у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), що буде відповідати інтересам дитини та зможе забезпечити його належний фізичний та духовний розвиток, не порушуватиме прав відповідача та норм чинного законодавства. Ухвалою суду від 16.10.2024 року відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні, з викликом сторін. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити. Додаткових клопотань, заяв та пропозицій не має. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі та заперечував проти його задоволення, оскільки відповідач офіційно не працевлаштований, проживає за рахунок тимчасових заробітків. На утриманні має рідну сестру, яка має онко захворювання та є інвалідом з дитинства, та племінницю, яка проживає разом з ним, оскільки сестра за станом здоров`я не має змоги утримувати свою доньку. Крім того, відповідач допомагає свої матері, яка є пенсіонеркою та отримує пенсію, не достатню для проживання. Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Так, відповідно до п. п. 1,3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1). чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5). чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6). як розподілити між сторонами судові витрати; 7). чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8). чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с.6 - копія). 29.05.2023 року Покровським районним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист №189/1643/23 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] в розмірі 400,00 грн., починаючи з 10.11.2015 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.7 - копія). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Васильківським відділом ДРАЦС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 06.10.2023 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.5 - копія). Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 51 Конституції України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Звернувшись із позовом про зміну (збільшення) розміру аліментів, [PERSON] фактично просить змінити спосіб їх присудження із визначених рішенням суду у твердій грошовій сумі на стягнення аліментів у частці від заробітку. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може включати зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства можна дійти висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. До аналогічного висновку дійшов і Верховний суд України у постанові від 05.02.2014 по цивільній справі № 6-143цс13, зазначивши, що зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. У зв`язку з наведеним, суд доходить до висновку, що позовна вимога про збільшення розміру аліментів, що фактично передбачає зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку заробітку (доходу) відповідача, підлягає задоволенню, враховуючи зміну рівня життя з 2016 року і до теперішнього часу, підвищення цін на продовольчі та непродовольчі товари, підвищення рівня прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, а також те, що розмір аліментів, що стягуються з відповідача не відповідає звичайним потребам неповнолітньої дитини. Суд аргументацію відповідача, що розмір аліментів не підлягає збільшенню з огляду на те, що на утриманні [PERSON] перебуває його сестра, [PERSON] , мати, [PERSON] , та племінниця [PERSON] , оскільки надані документи лише підтверджують факт наявності інвалідності 3 (робочої) групи та перенесеного у 2014 році важкого захворювання [PERSON] , факт отримання мінімальної пенсії [PERSON] , факт навчання та місця реєстрації [PERSON] , однак, жодним чином не підтверджують факт перебування зазначених осіб на утриманні відповідача. Суд зазначає, що відповідач також не надав доказів родинних зв`язків із цими особами. Судом достовірно\~встановлено,\~що [PERSON] \~є працездатною\~особою, доказів щодо скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я відповідач суду не надано, а тому в змозі організувати своє життя таким чином, щоб забезпечити достатню матеріальну допомогу сину. Суд також зазначає, що станом на теперішній час сума аліментів у розмірі 400,00 грн. щомісячно, яку сплачує відповідач на користь позивачки, є очевидно замалою і недостатньою для утримання дитини. Суд також враховує положення закону щодо гарантованого і рекомендованого мінімального розміру аліментів, і виходить з того, що вказаний рекомендований розмір аліментів (згідно ч.5 ст.183 СК України 1/4 частина доходів) є мінімальним, і не є поняттям, обмежуючим розмір аліментів, при умові, що батько дитини має матеріальну можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, змінивши розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання дитини, з твердої грошової суми в розмірі 400 грн. на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, враховуючи вимоги статей 182, 192 СК України. Згідно п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved