Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Рух справи. У липні 2024 року позивач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на ступні обставини. 26.06.2012 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Клієнтом, яким є Відповідач було укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0944/82/0036087 (далі - Кредитний договір), відповідно до якого Кредитодавець встановив Поточний ліміт, розмір якого на дату початку кредитування становив 11600,00 грн., у подальшому який встановлюється та визначається відповідно до статті 10 Договору, (п.п. 1.1 Договору). Максимальний розмір Кредиту за Договором складає 200000,00 гривень. У межах Максимального ліміту встановлюється поточний ліміт Кредиту. Поточний ліміт діє в межах календарного місяця в якому він встановлений. Перший період починається з Дати початку кредитування та закінчується в останній календарний день цього ж місяця. Усі інші періоди щомісячно починаються з 1 числа календарного місяця та завершуються в останній календарний день місяця (п.п. 10.1, 10.2 Договору). Відповідно до умов Кредитного договору, з дати початку кредитування Клієнт мас право отримати, а Банк зобов`язаний за умови відсутності (недостатності) грошових коштів на КР надати клієнту в межах Поточного ліміту грошові кошти (надалі - Кредит) у розмірі та на умовах, встановлених у розділі 1 та 3 Договору. Кредит надається шляхом зарахування грошових коштів на КР одночасно з ініціюванням Клієнтом платіжних операцій з КР (п. 9.1., 9.2. Договору). Строк, протягом якого Клієнт користується та здійснює погашення Кредиту - 48 місяців починається з 26.06.2012 року та закінчується 20.06.2016 року (п.п. 1.2. Договору). Без укладення додаткових до Договору, Банк має право подовжити строк користування Кредитом на той самий строк, за умови, що на останній робочий день Строку користування Кредитом Банк не отримав листа Клієнта про підмову від продовження Строку користування Кредитом. Використання Клієнтом в рахунок Кредиту будь-якої суми коштів після подовження Строку користування Кредитом розглядається Сторонами як згода Клієнта на подовження Строку користування Кредитом. Строк користування Кредитом може бути подовжений, у тому числі без перевипуску ПК в разі настання обставин згідно п. 3.14 або 10.5 Договору, з метою виконання обов`язку Клієнта щодо погашення Кредиту без права його отримання. (п.п. 9.3 Договору). Відповідно до вищевикладеного датою початку кредитування є 26.06.2012 року, з кінцевим терміном повного погашення кредиту (з урахуванням пролонгації договору) до 26.06.2024 року. Процентна ставка та користування Кредитом - фіксована 36,0% річних. (п.п. 1.3 Договору). Факт надання Банком Позичальнику кредитних грошових коштів відповідно умов Кредитного договору №010/0944/82/0036087 від 26.06.2012 року підтверджується копією Виписки по рахунку, шо підтверджує початок користування Кредитом. Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання перед Позичальником за кредитним договором, надавши останньому кредит в сумі та на умовах, передбачених Кредитним Договором. Відповідно до умов Кредитного договору. Позичальник зобов`язався до 20 (двадцятого) числа включно кожного місяця, наступного за місяцем користування Кредитом, сплачувати Банку обов`язковий п. розмірі 5 (п`ять) відсотків від власної заборгованості перед Банком, але не менше 30 (тридцяти) грив суми залишку власної заборгованості перед Банком, якщо вона менше за зазначену суму. При цьому вищезазначена заборгованість Клієнта перед Банком, яка складається з заборгованості зі Кредитом, суми нарахованих процентів за користування Кредитом, неустойок, комісійних винагород, обслуговування KP, процентів за користування недозволеним овердрафтом, не включає суму заборгованості за недозволеним овердрафтом та суму прострочених грошових зобов`язань Клієнта за Договором. Прострочені грошові зобов`язання, в тому числі заборгованість за недозволеним овердрафтом, мають бути сплачені Клієнтом в повному обсязі негайно (п.п. 11.5. Договору). Проте, всупереч умовам Кредитного договору, Позичальник припинив виконувати взяті на себе договірні зобов`язання, а саме припинив здійснювати щомісячне погашення кредитної заборгованості відповідно до умов Договору та сплачувати проценти за користування кредитом згідно умов договору. 20.12.2022 року Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та Позивачем було укладено Договір про відступлення права вимоги №114/2-57-F? у відповідності до умов якого АТ «Райффайзен Банк» передає (відступає) за плату, а Позивач приймає належні Первісному кредитору Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до п. 2.4. Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля заборгованості за цим Договором, Новий кредитор замінює Первісного кредитора у договорах, що входять до Портфеля заборгованості і відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та ні грошових та інших зобов`язань за Кредитними договорами. Сторони погодили, що кожен наступний Реєстр Боржників доповнює, а не замінює попередній. Відповідно до Реєстру Боржників до Договору відступлення права вимоги №114/2-57-F від 20.12.2022 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» набуло право грошової вимоги за рядом договорів, у т.ч. і за Кредитним договором №010/0254/82/0228967 від 26.06.2012 року, укладеного між Відповідачем та Акціонерним товариством «Райффайзен Банк», сума заборгованості за яким становить 52682,66 грн., з яких: - 46067,00 гривень- сума заборгованості за дозволеним овердрафтом; - 5040,43 гривень - сума заборгованості за недозволеним овердрафтом; - 1575,23 гривень - сума заборгованості за відсотками. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останньою не здійснено жодного платежу на погашення заборгованості за Кредитним договором, ані на рахунок Первісного кредитора, ані на рахунок Нового кредитора. Позивач направив Відповідачу Досудову вимогу про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. Проте, станом на дату подачі позову вказана Досудова вимога Відповідачем в повному обсязі не виконана. З огляду на викладене, Позивач просив суд стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №010/0944/82/0036087 від 26.06.2012 року в розмірі 52682,66 гривень, судовий збір у розмірі 3028,00 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1400,00 гривень. 04.10.2024 року ухвалою суду відкрито провадження по справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 73). У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 81-82). У судове засідання відповідач не з`явився про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленою належним чином. Про причини неявки не повідомила, відзиву, пояснень, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від неї не надходило (а.с. 79, 80). Згідно з ст. ст. 280-282 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.\~\~ У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно із ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено наступні фактичні обставини. 26.06.2012 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Клієнтом, яким є Відповідач було укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0944/82/0036087 (далі - Кредитний договір), відповідно до якого Кредитодавець встановив Поточний ліміт, розмір якого на дату початку кредитування становив 11600,00 грн., у подальшому який встановлюється та визначається відповідно до статті 10 Договору, (п.п. 1.1 Договору) (а.с. 5-14). Максимальний розмір Кредиту за Договором складає 200000,00 гривень. У межах Максимального ліміту встановлюється поточний ліміт Кредиту. Поточний ліміт діє в межах календарного місяця в якому він встановлений. Перший період починається з Дати початку кредитування та закінчується в останній календарний день цього ж місяця. Усі інші періоди щомісячно починаються з 1 числа календарного місяця та завершуються в останній календарний день місяця (п.п. 10.1, 10.2 Договору). Відповідно до умов Кредитного договору, з дати початку кредитування Клієнт мас право отримати, а Банк зобов`язаний за умови відсутності (недостатності) грошових коштів на КР надати клієнту в межах Поточного ліміту грошові кошти (надалі - Кредит) у розмірі та на умовах, встановлених у розділі 1 та 3 Договору. Кредит надається шляхом зарахування грошових коштів на КР одночасно з ініціюванням Клієнтом платіжних операцій з КР (п. 9.1., 9.2. Договору). Строк, протягом якого Клієнт користується та здійснює погашення Кредиту - 48 місяців починається з 26.06.2012 року та закінчується 20.06.2016 року (п.п. 1.2. Договору). Без укладення додаткових до Договору, Банк має право подовжити строк користування Кредитом на той самий строк, за умови, що на останній робочий день Строку користування Кредитом Банк не отримав листа Клієнта про підмову від продовження Строку користування Кредитом. Використання Клієнтом в рахунок Кредиту будь-якої суми коштів після подовження Строку користування Кредитом розглядається Сторонами як згода Клієнта на подовження Строку користування Кредитом. Строк користування Кредитом може бути подовжений, у тому числі без перевипуску ПК в разі настання обставин згідно п. 3.14 або 10.5 Договору, з метою виконання обов`язку Клієнта щодо погашення Кредиту без права його отримання. (п.п. 9.3 Договору). Відповідно до вищевикладеного датою початку кредитування є 26.06.2012 року, з кінцевим терміном повного погашення кредиту (з урахуванням пролонгації договору) до 26.06.2024 року. Процентна ставка та користування Кредитом - фіксована 36,0% річних. (п.п. 1.3 Договору). Факт надання Банком Позичальнику кредитних грошових коштів відповідно умов Кредитного договору №010/0944/82/0036087 від 26.06.2012 року підтверджується копією Виписки по рахунку, шо підтверджує початок користування Кредитом (а.с. 17-37). Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання перед Позичальником за кредитним договором, надавши останньому кредит в сумі та на умовах, передбачених Кредитним Договором. Відповідно до умов Кредитного договору. Позичальник зобов`язався до 20 (двадцятого) числа включно кожного місяця, наступного за місяцем користування Кредитом, сплачувати Банку обов`язковий п. розмірі 5 (п`ять) відсотків від власної заборгованості перед Банком, але не менше 30 (тридцяти) грив суми залишку власної заборгованості перед Банком, якщо вона менше за зазначену суму. При цьому вищезазначена заборгованість Клієнта перед Банком, яка складається з заборгованості зі Кредитом, суми нарахованих процентів за користування Кредитом, неустойок, комісійних винагород, обслуговування KP, процентів за користування недозволеним овердрафтом, не включає суму заборгованості за недозволеним овердрафтом та суму прострочених грошових зобов`язань Клієнта за Договором. Прострочені грошові зобов`язання, в тому числі заборгованість за недозволеним овердрафтом, мають бути сплачені Клієнтом в повному обсязі негайно (п.п. 11.5. Договору). Проте, всупереч умовам Кредитного договору, Позичальник припинив виконувати взяті на себе договірні зобов`язання, а саме припинив здійснювати щомісячне погашення кредитної заборгованості відповідно до умов Договору та сплачувати проценти за користування кредитом згідно умов договору. 20.12.2022 року Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та Позивачем було укладено Договір про відступлення права вимоги №114/2-57-F? у відповідності до умов якого АТ «Райффайзен Банк» передає (відступає) за плату, а Позивач приймає належні Первісному кредитору Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 41-49). Відповідно до п. 2.4. Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля заборгованості за цим Договором, Новий кредитор замінює Первісного кредитора у договорах, що входять до Портфеля заборгованості і відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та ні грошових та інших зобов`язань за Кредитними договорами. Сторони погодили, що кожен наступний Реєстр Боржників доповнює, а не замінює попередній. Відповідно до Реєстру Боржників до Договору відступлення права вимоги №114/2-57-F від 20.12.2022 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» набуло право грошової вимоги за рядом договорів, у т.ч. і за Кредитним договором №010/0254/82/0228967 від 26.06.2012 року, укладеного між Відповідачем та Акціонерним товариством «Райффайзен Банк», сума заборгованості за яким становить 52682,66 грн., з яких: - 46067,00 гривень- сума заборгованості за дозволеним овердрафтом; - 5040,43 гривень - сума заборгованості за недозволеним овердрафтом; - 1575,23 гривень - сума заборгованості за відсотками (а.с. 38-40). Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останньою не здійснено жодного платежу на погашення заборгованості за Кредитним договором, ані на рахунок Первісного кредитора, ані на рахунок Нового кредитора. Позивач направив Відповідачу Досудову вимогу про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. Проте, станом на дату подачі позову вказана Досудова вимога Відповідачем в повному обсязі не виконана (а.с. 50, 51-53). Норми матеріального та процесуального права України, якими керується суд. Згідно ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1ст. 612 ЦК України). Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17). Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу. Висновки суду. З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Позивача є законними та такими, що підлягають задоволенню. З Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути заборгованість у сумі 52682,66 гривень. Судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем були також понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3028,00 гривень, які документально підтверджені (а.с.4). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, які складаються з судового збору за подачу позову в розмірі 3028,00 гривень. Окрім того, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати понесені на правову допомогу в розмірі 1400,00 гривень. Відповідно до частин 1 та пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа N 755/9215/15-ц, провадження N 14-382цс19. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та\\або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, було надано до суду: Договір про надання правничої допомоги №14/06/2023 від 14.06.2024 року, Додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги №14/06/2023 від 14.06.2024 року, Замовлення №521 до Договору про надання правничої допомоги №14/06/2023 від 14.06.2024 року, Акт виконаних робіт (наданих послуг) до Замовлення №521 до Договору про надання правничої допомоги №14/06/2023 від 14.06.2024 року, платіжну інструкцію №902 від 08.04.2024 року на суму 1400,00 гривень (а.с. 56-58, 59, 60, 61, 62). Отже, судом встановлено, що з боку Позивача дійсно були понесені судові витрати на правничу допомогу та відповідно між Позивачем та адвокатом склалися договірні відносини. У своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 колегія суддів не погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Підчас розгляду справи з боку сторони відповідача не надходило жодних клопотань, як і клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, що виключає можливість суду на зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Така правова позиція міститься в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. У постанові Верховного Суду від 01.12.2021 року у справі № 607/14338/19-ц зазначено, що матеріали справи не містять клопотання Особа_1 про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні. Аналогічної позиції дотримується ВС КЦС у справі № 523/3904/19 від 09.02.2022 року. У вищевказаній постанові Верховний Суд зазначив, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно\~ з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Також суд зазначає, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо). Оскільки витрат понесені на професійну правничу допомогу з боку позивача підтверджені, при цьому, з боку відповідача жодних заяв та клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до суду не надходило, а зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони, з урахуванням вищевикладених позицій Верховним Судом, суд приходить до висновку, що з Відповідача на користь Позивача з урахуванням вищенаведеного, підлягає стягненню понесення витрат на правову допомогу у розмірі 1400,00 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved