Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-26 00:00:00

15.07.2024р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в системі «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою суду від 22.07.2024р. позовна заява була залишена без руху, а ухвалою від 06.08.2024р. відкрито провадження у справі та розгляд справи проводиться в загальному позовному провадженні. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого він фактично вступив в управління спадковим майном. Звернувшись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Возбранної Т.Г. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті його батька на частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , позивач отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва через відсутність правовстановлюючих документів. Просив визнати право власності на 5/50 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . 03.10.2024р. в системі «Електронний суд» надійшла заява представника позивача - Кузьміна Д.Л., який діє на підставі ордера від 12.07.2024р., про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. В своїй заяві, що надійшла в системі «Електронний суд» 24.09.2024р. представник позивача не наполягав на відшкодуванні судового збору, сплаченого позивачем. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 02.10.2024р. в системі «Електронний суд» надійшла заява представника [PERSON] , який діє на підставі довіреності від 25.11.2021р., про розгляд справи за його відсутності, просив ухвалити рішення на розсуд суду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Розглядаючи справу в межах заявлених вимог, відповідно до ст.11 ЦПК України, та дослідивши надані докази, суд встановив наступні обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 26.03.1960р., актовий запис № 20 від 26.03.1960р., складений с/с Вербень Демідівського райбюро ЗАГС Ровенської області. Батько позивача помер [INFO] на території Російської Федерації, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 15.12.2000р. 21.12.1984р. [PERSON] , за договором купівлі-продажу, посвідченим Першою Жданівською державною нотаріальною конторою за №2-6203, придбав 5/50 частини домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі- продажу. Вказаний договір зареєстровано Ждановським бюро технічної інвентаризації 02.01.1985р. за №602, про що міститься відмітка на копії наданого договорі. Позивач зареєстрований у вказаному будинку з 26.07.1991р., що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади №2024/003775012 від 16.04.2024р. та проживав в ньому до повномасштабного вторгнення Російської Федерації в лютому 2022р. Звернувшись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Возбранної Т.Г. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті його батька на частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , позивач отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва через відсутність правовстановлюючих документів. З матеріалів спадкової справи № 25-2024 вбачається, що спадкові справи та видані на їх підставі свдідоцтва про право на спадщину після смерті батька позивача відсутні, заповіти та спадкові договори також відсутніі змісту постанови приватного нотаріуса вбачається, що Відповідно до положень ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до роз`яснень, що містяться в листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини - фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном. Аналогічні положення роз`яснені в постанові Верховного Суду України від 18.12.2013 року по справі № 6-138цс13 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 року по справі № 145/797/15-ц. Таким чином, правила спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , регулюються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року з наступними змінами і доповненнями станом на 27.12.1996 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 27.12.1996 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР в редакції 27.12.1996 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» (постанова втратила чинність на підставі Постанови Верховного Суд від 30.05.2008 року), якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14.06.1994 року № 18/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.07.1994 року за № 152/361 (втратила чинність 03.03.2004 року) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути, між іншим, запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном також може бути наявність у спадкоємців, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Враховуючи, що позивач зареєстрований у домоволодінні [ADDRESS] та на момент смерті батька проживав за цією адресою, а також приймаючи до уваги наявність у позивача копії правовстановлюючого документу, суд приходиться до висновку про те, що позивач фактично вступив в управління спадковим майном. Таким чином, позивач, як спадкоємець першої черги набув право власності в порядку спадкування після смерті батька на 5/50 частини домоволодіння [ADDRESS] . Приймаючи до вищевикладене, суд приходиться до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та позовну заяву [PERSON] до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання права власності на спадкове майно слід задовольнити.

Outcome: approved