Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , звернувся до Корабельного районного суду міста Миколаєва з цивільним позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини, сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявленого позову позивачем зазначено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , яка ухиляється від виконання батьківських обов`язків. З відповідачем по справі [PERSON] відповідач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 27.03.2004 про що свідчить свідоцтво про одруження видане відділом реєстрації актів цивільного стану громадян Сакського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим № 32 від 27.03.2004 року. [INFO] відповідач [PERSON] народила дитину [PERSON] , [INFO] . Державна реєстрація народження проведена відповідно до статті 133 Сімейного кодексу України. Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , вилучений з сім`ї та за направленням служби влаштований до комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Міська дитяча лікарня № 2». 30.08.2024 року прийняте рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1520 «Про негайне відібрання дитини [PERSON] , [INFO] ». З 28.08.2024 до теперішнього часу мати дитини, [PERSON] , жодного разу не прийшла до служби та не поцікавилася долею своєї дитини. Враховуючи вищезазначене, позивач звернувся до суду з даним позовом в інтересах малолітньої дитини. Ухвалою суду від 12.09.2024 року провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Крім того, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі було відразу розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення відповідачам. Одночасно запропоновано відповідачам у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Відповідачі не скористалися своїм правом на надання відзиву до суду проти задоволення позовних вимог. Судове засідання 13.11.2024 року було проведено за участю: представника позивача Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради - Вознюк О.В., відповідача - [PERSON] , представника третьої особи Служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради - Таворської Л.В. Представник позивача Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради - Вознюк О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд про задоволення позову враховуючи найвищі інтереси малолітньої дитини, також наголосила про наявний в матеріалах справи Висновок Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітнього сина. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти фактів наведених у позові, проте не вбачає у своїй поведінці протиправних дій щодо малолітньої дитини, просила винести рішення на розсуд суду. Відповідач - [PERSON] повідомлений через оголошення на офіційному сайті ''Судова влада'' в судове засідання не з`явився. Представник третьої особи Служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради - Таворська Л.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд про задоволення позову враховуючи найвищі інтереси малолітньої дитини. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги вмотивованими та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. На території Корабельного району м. Миколаєва проживає відповідач [PERSON] , яка є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , та ухиляється від виконання батьківських обов`язків. З відповідачем по справі [PERSON] відповідач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 27.03.2004 року про що свідчить свідоцтво про одруження видане відділом реєстрації актів цивільного стану громадян Сакського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим № 32 від 27.03.2004 року. Родина відповідачів переїхала до міста Миколаєва з АР Крим, Україна у 2021 році про, що свідчить довідка від 12.08.2021 року № 4802-5000361446 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, родина проживала за адресою: [ADDRESS] . [INFO] відповідач [PERSON] народила дитину [PERSON] , [INFO] . Державна реєстрація народження проведена відповідно до статті 133 Сімейного кодексу України. У кінці 2022 року до служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради надійшов анонімний телефонний дзвінок про те, що за адресою: [ADDRESS] проживає мати з малолітньою дитиною, яка зловживає спиртними напоями, утриманням та вихованням малолітньої дитини не займається. Спеціалістами служби разом з інспекторами поліції, спеціалістами центру соціальних служб, спеціалістом відділу з гуманітарних питань 02.12.2022 року відвідана адреса проживання сім`ї, встановлено, що мати [PERSON] , винаймає житло, зловживає спиртними напоями, з батьком дитини разом не проживає, де він знаходиться вона не знає про, що складено відповідний акт. З матір`ю проведена профілактично-роз`яснювальна бесіда, сім`я взята на облік служби, як така що опинилася в складних життєвих обставинах. З метою контролю спеціалістами служби не одноразово відвідувалась сім`я про що складені відповідні акти обстеження умов проживання сім`ї, а саме від 03.02.2023 року, 19.03.2023 року. 27.10.2023 року відповідач [PERSON] разом з малолітнім [PERSON] , [INFO] , переїхала проживати за адресою: [ADDRESS] . Спеціалістами служби неодноразово відвідувалася адреса проживання, мати знаходилася у тверезому стані але дитина була в брудному одязі, сім`я винаймає житло про, що свідчать складені відповідні акти обстеження умов проживання сім`ї, а саме від 26.01.2024 року, 19.06.2024 року. 24.08.2024 року на урядову «гарячу лінію» Миколаївської обласної державної адміністрації надійшло звернення про здійснення психологічного, фізичного, економічного домашнього насильства над дитиною, яка проживає за адресою: [ADDRESS] . 28.08.2024 року спеціалістами служби разом з спеціалістом центру соціальних служб, спеціалістом відділу гуманітарних питань та поліцією відвідана адреса вулиця Приозерна, 91. На момент відвідування мати дитини, відповідач [PERSON] знаходилася в не тверезому стані, разом з господарем будинку займалась інтимом у присутності малолітнього, який спав на підлозі вкритий брудною ковдрою. Спеціалістами підтверджено факт домашнього насильства над дитиною, інспекторами поліції складено протокол про адміністративне правопорушення на відповідача [PERSON] . Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , вилучений з сім`ї та за направленням служби влаштований до комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Міська дитяча лікарня № 2». На момент вміщення дитина була в занедбаному стані, у брудному одязі, з явними ознаками простуди та педикульозу. 30.08.2024 року прийняте рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1520 «Про негайне відібрання дитини [PERSON] , [INFO] ». Рішеннями Центрального районного суду від 09.03.2021 року справа № 490/7478/20, та від 06.11.2023 року справа № 490/6108/22, [PERSON] та [PERSON] позбавлені батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З 28.08.2024 року і до теперішнього часу мати дитини, [PERSON] , жодного разу не прийшла до служби та не поцікавилася долею своєї дитини. Службою направлено листа начальнику ВП № З МРУП ГУНП в Миколаївській області щодо встановлення місця знаходження громадянина [PERSON] , місце знаходження не встановлено. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення [PERSON] , [PERSON] від виховання своєї малолітньої дитини. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачів [PERSON] , [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] розглянуте на засіданні комісії з питань захисту прав дітей 29.08.2024 року. З характеристики інспектора СЮП ВП Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції Олександра Дмитруліна вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , за місцем мешкання проживає спільно з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , а також з двома співмешканцями [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який є власником помешкання за вище вказаною адресою. Відповідач [PERSON] характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, підтримує стосунки з особами схильними до вчинення правопорушень. Раніше була помічена в полі зору правоохоронних органів та притягувалась до адміністративної відповідальності за ст.ст 184, 178, 175-1. З сусідами зв`язок не підтримує. Умови проживання для дитини не задовільні. За характером [PERSON] замкнута, часто виникають конфліктні ситуації за її участю. На обліку в Миколаївському РУП ГУНП в Миколаївській області не перебуває. З інформаційної довідки директора КНП ММР''ЦПМСД№7'' вбачається, що малолітня дитина [PERSON] [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , декларацію з лікарями нашого центра не укладав, на обліку не перебуває, медична документація на дитину відсутня. На підставі Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради наданого до суду, вбачається доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] . Як роз`яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як передбачено у статті 245 СК України, якщо дитина постійно проживає у дитячому закладі або закладі охорони здоров`я, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію закладу. Згідно з ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 15 вказаного Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою, що відповідачі свідомо не виконує своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ст. 150 СК України батьки зобов`язані утримувати, виховувати, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, здобуття нею повної загальної середньої освіти. Статтею 164 СК України встановлені підстави позбавлення батьківських прав, а саме ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Верховний Суд України у своїй Постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007 року зазначає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Верховний Суд України, узагальнюючи практику розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11.12.2008 року, звернув увагу на те, що позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. У ч 1. ст. З Конвенції "Про права дитини" зазначається, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З вимог ч. 2 ст. 166 СК України та ч. 3 ст. 13 Закону України "Про охорону дитинства" вбачається, що особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку по утриманню дитини. При задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Порядок стягнення аліментів та інших коштів на дитину, яка перебуває у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, регулюється положеннями ст. 193 СК України. Виходячи з положень ч.2 та ч.3 ст. 193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Виходячи з вищевикладеного, діючи в першу чергу в найвищих інтересах дитини, суд вважає доцільним задовольнити позовні вимоги Органу опіки та піклування ВК ММР та позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітнього сина та стягнути з них аліменти на його утримання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Оцінюючи надані докази та враховуючи, що особи позбавлені батьківських прав, не звільняються від обов`язку по утриманню дитини, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідачів з кожного окремо, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, підлягають задоволенню. Суд також роз`яснює відповідачам, що відповідно до ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів з кожного окремо на користь держави судовий збір за позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів ( 1211,20 грн. + 1211,20 грн. = 2422,40 грн.) у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду з позовними вимогами на підставі Закону України "Про судовий збір". Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Outcome: approved