Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

04 жовтня 2024 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 04 серпня 2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] укладено договір № 2881647 в електронній формі шляхом підписання позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора, надісланого йому на номер мобільного телефону. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит на строк 30 днів, середньоденний розмір процентів за користування позикою: акційний - 0,01%, базовий - 1,99%, на прострочену позику - 1,01%. ТОВ «ІНФІНАНС» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти у сумі 4 000,00 грн. [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договором, не здійснив повернення суми позики та процентів, у зв`язку з чим виникла заборгованість за тілом кредиту та відсотками, яка станом на 10 вересня 2024 року становить 52 528,00 грн, з яких: 4 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 48 528,00 грн - заборгованість за відсотками. 29 грудня 2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 29/12-2021, за яким право вимоги до боржників, перелічених у Реєстрі боржників, зокрема і до [PERSON] за договором № 2881647, перейшло до нового кредитора, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Надалі, 10 березня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір відступлення прав вимоги № 10-03/2023/01, за яким право вимоги до боржників, перелічених у Реєстрі боржників, зокрема і до [PERSON] за договором № 2881647, перейшло до нового кредитора, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором № 2881647 від 04 серпня 2021 року, враховуючи принципи розумності, співмірності та пропорційності, у сумі 31 725,20 грн, яка складається з тіла кредиту в сумі 4 000,00 грн та відсотків на дату відступлення права вимоги в сумі 27 725,20 грн; 9 000,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката, а також 3 028,00 грн сплаченого судового збору. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 18 листопада 2024 року. Розгляд справи відкладався до 20 грудня 2024 року у зв`язку з неявкою відповідача та до 16 січня 2025 року - у зв`язку з визнанням явки представника позивача обов`язковою. Представник позивача Муравська О.М. в судовому засіданні пояснила, що договором позики № 2881647 від 04 серпня 2021 року передбачено нарахування процентів за користування позикою протягом всього строку неповернення позичальником кредитних коштів. Базова процентна ставка у 30-денний період становила 0,01%, в разі неповернення кредитних коштів, розмір процентів за 30 днів становив 1,99%, а після закінчення 30 днів - 1,99%+1,01%. При цьому проценти за понадстрокове користування позикою були обумовлені з врахуванням того, що до позичальника не застосовуються такі види відповідальності як штраф та пеня. Додаткові угоди про продовження строку позики з відповідачем не укладались. Строк дії договору визначений п. 3.1.1. та 3.10, з врахуванням положень 1048 ЦК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином за допомогою телефонограми (а.с. 76), також повідомлявся засобами поштового зв`язку за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с. 58, 65), а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 64, 66). Відзиву на позовну заяву чи заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що 04 серпня 2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики № 2881647 (а.с. 8-11). Факт укладення вказаного договору відповідач не оспорює. Згідно з пунктами 2.3. та 2.4. договору сума позики становить 4 000,00 грн, тип позики - короткострокова, строк користування кредитом - 30 днів, до 03 вересня 2021 року; середньоденний розмір процентів за користування позикою: акційний - 0,01%, базовий - 1,99%, на прострочену позику - 1,01%. Відповідно до п. 4.5.4. позичальник має право на ініціювання укладення додаткової угоди щодо продовження строку позики за цим договором. Разом з тим, доказів на підтвердження укладення між сторонами такої додаткової угоди матеріали справи не містять. Представник позивача у судовому засіданні підтвердила, що додаткові угоди про продовження строку позики з відповідачем не укладались. Розрахунком за договором позики, який є Додатком № 1 до договору позики № 2881647 від 04 серпня 2021 року, передбачено, що позичальник повинен сплатити за договором 4 012,00 грн, з яких: 4 000,00 грн - сума позики, 12,00 грн - проценти за користування позикою за 30 днів, у разі, якщо сторони виконають свої обов`язки на умовах, передбачених договором (а.с. 12-13). Листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» № 2782_240820174911 від 20 серпня 2024 року підтверджується перерахування 04 серпня 2021 року кредитних коштів у сумі 4 000,00 грн на картку [PERSON] [NUMBER] , номер транзакції в системі іРау.ua - 101246866 (а.с. 16). Відповідно до договору факторингу № 29/12-2021 від 29 грудня 2021 року, укладеного між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», Клієнт (ТОВ «МАНІФОЮ») відступив Фактору (ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ») права вимоги, зазначені у Реєстрі боржників (а.с. 21-22). Сплата ціни договору підтверджується копією платіжного доручення № 316500005 від 29 грудня 2021 року (а.с. 23). Акт приймання-передавання Реєстру боржників за договором факторингу № 29/12-2021 від 29 грудня 2021 року підписано 29 грудня 2021 року (а.с. 23, зворот). У Реєстрі боржників під номером 2989 вказаний [PERSON] , кредитний договір № 2881647 від 04 серпня 2021 року, заборгованість - 7288,00 грн, з яких: 4 000,00 грн - заборгованість за сумою позики, 3 288,00 грн - заборгованість за процентами (а.с. 24-25, 26). 10 березня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, за яким право вимоги до боржників, перелічених у Реєстрі боржників, зокрема і до [PERSON] , у сумі 52 528,00 грн, перейшло до нового кредитора, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (а.с. 27-29). Акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року підписано 10 березня 2023 року (а.с. 30). У Реєстрі боржників під номером 21177 вказаний [PERSON] , кредитний договір № 2881647, заборгованість - 52 528,00 грн, з яких: 4 000,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням, 48 528,00 грн - заборгованість за процентами (а.с. 31-32, 33). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). За змістом глави 71 ЦК України «Позика. Кредит. Банківський вклад» кредит є різновидом позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Таким чином судом установлено, що посилання на обставини укладення 04 серпня 2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] договору позики в електронній формі відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», оскільки договір підписано [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора t62832, відправленого йому на номер телефону [NUMBER] . Із розрахунку заборгованості відповідача [PERSON] за договором позики № 2881647 від 04 серпня 2021 року, виконаного позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», вбачається, що заборгованість за тілом кредиту станом на 10 вересня 2024 року становить 4 000,00 грн, заборгованість за відсотками - 48 528,00 грн (а.с. 20). При цьому з попередній розрахунків, виконаних ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», вбачається, що відсотки нараховані ТОВ «МАНІФОЮ» за 47 днів (за період з 07 вересня 2021 року до 23 жовтня 2021 року) у сумі 6 368,00 грн (а.с. 18), а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» - за 377 днів (за період з 29 грудня 2021 року до 09 січня 2023 року) у сумі 45 240,00 грн (а.с. 19). Разом з тим, у період з 06 жовтня 2021 року до 05 листопада 2021 року відповідач погасив 2 020,00 грн процентів на прострочену позику, а у період з 05 листопада 2021 року до 20 листопада 2021 року - 3 080,00 грн процентів за користування позикою, що підтверджується розрахунком заборгованості, виконаним ТОВ «МАНІФОЮ» станом на день відступлення права вимоги, тобто на 29 грудня 2021 року (а.с. 18). Зі змісту ст.ст. 526, 530 ЦК України вбачається, що зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як убачається зі змісту ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою у випадку, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правого висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після впливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У своєму правовому висновку, викладеному у постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16, Велика Палата Верховного Суду уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. При цьому Велика Палата Верховного Суду зауважила, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. В разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem», тобто «слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав». Строк позики узгоджений сторонами у договорі та становить 30 днів. Додаткових угод про пролонгацію договору позики позивач не укладав ні з первісним кредитором, ні з його правонаступниками. За таких обставин суд констатує, що під процентами за понадстрокове користування позикою позивач має на увазі проценти як міру відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування, тобто проценти, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи наведені правові висновки, обставини справи, суд доходить висновку, що передбачені договором позики проценти слід нараховувати і стягувати з відповідача [PERSON] в межах строку кредитування, тобто за 30 днів, з 04 серпня 2021 року до 03 вересня 2021 року, використовуючи проценту ставку у розмірі 1,99 % за кожен день користування кредитом, яка передбачена пунктами 3.1.3., 2.4.4. договору за умови неналежного виконання умов договору. Надалі, у період з 04 вересня 2021 року до 23 лютого 2022 року, слід нараховувати відповідачу проценти на прострочену позику, які передбачені пунктами 3.2.1., 2.5. договору позики у розмірі 1,01 % за кожен день з моменту прострочення, оскільки суд тлумачить положення вказаних пунктів договору як проценти, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України. На підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України після 23 лютого 2022 року проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не нараховуються. За підрахунками суду, сума відсотків, нарахованих на суму позики за 30 днів, з 04 серпня 2021 року до 03 вересня 2021 року, становить 2 388,00 грн (4 000,00 х 1,99% х 30 днів). Сума відсотків, нарахованих на суму позики за 172 дні, за період з 04 вересня 2021 року до 23 лютого 2022 року, становить 6 948,80 грн (4 000,00 х 1,01% х 172 днів). Тіло кредиту становить 4 000,00 грн. При цьому відповідачем сплачено за договором позики відповідно до розрахунку заборгованості, виконаного первісним кредитором ТОВ «МАНІФОЮ» станом на день відступлення права вимоги, тобто на 29 грудня 2021 року - 5 100,00 грн (3 080,00 + 2 020,00). Отже, сума заборгованості за договором позики, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 8 236,80 грн (4 000,00 + 2 388,00 + 6 948,80 - 5 100,00). За таких обставин, оскільки відповідач допустив порушення зобов`язань, встановлених договором, доказів своєчасного та повного виконання договору не надав, що має наслідком наявність заборгованості за договором, то позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 8 236,80 грн. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір у сумі 3 028,00 грн (а.с. 1, 2), який відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 786,07 грн (25,96%). Крім того, позивач у позовній заяві просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9 000,00 грн, на підтвердження яких подав: копію договору № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року, укладеного з АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (а.с. 37-38), прас-лист з вартістю юридичних послуг (а.с. 37), копію квитанції про сплату за надання правової допомоги за договором № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року (а.с. 40), заявку на надання юридичної допомоги № 554 від 05 липня 2024 року, де перелічено види наданих послуг та вказано їх вартість (надання усної консультації з вивченням документів: 2 години, вартість 1 години - 1 500,00 грн, ціна - 3 000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду: 2 години, вартість 1 години - 3 000,00 грн, ціна - 6 000,00 грн); витяг з Акта №2 про надання юридичної допомоги від 05 вересня 2024 року, де зазначено вид та вартість юридичних послуг, наданих позивачеві за позовом до [PERSON] (а.с. 42). Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Розподілу підлягають витрати на правничу допомогу адвоката, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 336,40 грн (9 000,00 х 25,96%). На підставі наведеного,

Outcome: partial