Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

30.07.2024 року позивач ТзОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит. Свій позов мотивує тим, що 22.02.2021 року між ТзОВ «Слон Кредит» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 522194, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 12500 грн., які зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування ними. 30.06.2021 року між ТзОВ «Слон Кредит» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 30-06/2021, у відповідності до умов якого до останнього, з-поміж іншого, перейшло право майнової вимоги за кредитним договором № 522194 від 22.02.2021 року. У свою чергу, 10.01.2023 року на підставі Договору відступлення прав вимоги № 10-01/2023, укладеного між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр», позивач набув права майнової вимоги за кредитним договором № 522194 від 22.02.2021 року, розмір заборгованості позичальника за яким становив 22741,15 грн. з яких: 12500 грн. заборгованість по тілу кредиту, 10239,10 грн. заборгованість по відсотках, а також нараховані 3 % річних в сумі 2,05 грн. Всупереч умовам кредитного договору відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує. Враховуючи наведене, просить стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «Коллект Центр» суму заборгованості суму заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 522194 від 22.02.2021 року в розмірі 22741,15 грн., а також понесені судові витрати по справі, з яких: 3028 грн. судовий збір, 9000 грн. витрати на правничу допомогу. Представник позивача до початку судового засідання подала до суду заяву з проханням розгляд справи здійснювати у її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити (а.с. 74) та, як слідує зі змісту поданого позову, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 5). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від нього на адресу суду не надходили. До початку судового засідання від представника відповідача надійшло до суду клопотання, в якому останній просить розгляд справи відкласти, у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому провадженні (а.с. 76). Разом з тим, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 233 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в разі неявки у судове засідання учасника справи щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін або їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні за їх відсутності. В ході розгляду даної справи судові засідання неодноразово відкладалися за клопотаннями представника відповідача (28.10.2024 року та 03.12.2024 року) (а.с. 55, 65). Разом з тим, ані відповідач, ані його представник у визначений судом строк не реалізували своє право щодо подання відзиву на позовну заяву або ж клопотань про витребування доказів, які, на думку останніх, мають значення для правильного вирішення справи. Враховуючи строк перебування даної справи в провадженні суду (з 30.07.2024 року) та забезпечення стороні відповідача достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав, з урахуванням основних засад (принципів) цивільного судочинства щодо розумності строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. \~ \~ \~ \~На переконання суду, наявні в матеріалах справи докази є достатніми для всебічної, повної та об`єктивної оцінки правовідносин, які склалися та існують між сторонами даного спору. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.02.2021 року між ТзОВ «Слон Кредит» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 522194, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 12500 грн., які зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування ними (а.с. 6-12). Уклавши кредитний договір, сторони взяли на себе відповідні зобов`язання. 30.06.2021 року між ТзОВ «Слон Кредит» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 30-06/2021, у відповідності до умов якого до останнього, з-поміж іншого, перейшло право майнової вимоги за кредитним договором № 522194 від 22.02.2021 року (а.с. 15-20). У свою чергу, 10.01.2023 року на підставі Договору відступлення прав вимоги № 10-01/2023, укладеного між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр», позивач набув права майнової вимоги за кредитним договором № 522194 від 22.02.2021 року (а.с. 21-31). Із долучених до матеріалів справи розрахунків слідує, що розмір заборгованості позичальника за кредитним договором № 522194 від 22.02.2021 року станом на 21.02.2022 року становить 22739,10 грн. з яких: 12500 грн. заборгованість по тілу кредиту, 10239,10 грн. заборгованість по відсотках. На вищевказану суму боргу первісним стягувачем також нараховано 3 % річних, які за період з 22.02.2022 року по 23.02.2023 року становлять 2,05 грн. (а.с. 13-14). Всупереч умовам кредитного договору № 522194 від 22.02.2021 року відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість не погашає. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При укладенні кредитного договору, беручи на себе певні зобов`язання, сторони повинні були чітко усвідомлювати та враховувати всі ризики, що пов`язані за таким договорами. Суд встановив, що між сторонами існують цивільні правовідносини. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання по кредитному договору за яким кредитодавець виконав умови договору повністю і своєчасно, а позичальник порушив умови договору, порушено майнові права ТзОВ «Коллект Центр». Стороною відповідача не оспорювалися ані умови кредитного договору № 522194 від 22.02.2021 року, ані розмір заборгованості по тілу кредиту, ані вірність нарахування процентів за прострочення виконання зобов`язань, ані того, що умови правочину, при їх підписанні, [PERSON] були не зрозумілі, або ж що з такими його не було ознайомлено. Також, у суду відсутні будь-які правові підстави ставити під сумнів наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором; стороною відповідача в ході розгляду справи такий розрахунок належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами не спростований; клопотання про призначення судово-економічної експертизи стороною відповідача не заявлялося. Таким чином, із [PERSON] на користь ТзОВ «Коллект Центр» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 522194 від 22.02.2021 року в розмірі 22739,10 грн., та, у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, 3 % річних в сумі 2,05 грн. за період з 22.02.2022 року по 23.02.2023 року. На переконання суду, вищевказані вимоги також підлягають задоволенню, оскільки такі грунтуються на вимогах закону, в тому числі приписам п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем до позову додано: Договір про надання правової допомоги № 07-06/2024 від 07.06.2024 року, укладений між АО «Лігал Ассістанс» та ТзОВ «Колект Центр»; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; заявку про надання юридичної допомоги № 506 від 07.06.2024 року до договору № 07-06/2024 від 07.06.2024 року, згідно з якою ціна з надання усної консультації з вивчення документів 3000 грн. (2 години вартістю по 1500 грн.), ціна складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 6000 грн. (2 годин по 3000 грн.); витяг з акту № 1 про надання юридичної допомоги від 05.07.2024 року, згідно з яким загальна вартість наданих послуг складає 9000 грн. (а.с. 31-зворот-36). Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн. є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами. Зокрема, суд звертає увагу на те, що представником позивача завищені години, які об`єктивно необхідні для вчинення певного виду правової допомоги як надання усної консультації, так і складання позовної заяви про стягнення боргу. З матеріалів справи вбачається, що АО «Лігал Ассістанс» надає правову допомогу ТзОВ «Колект Центр» з 07.06.2024 року, заявка щодо позову до [PERSON] значиться за № 506. За договором № 10-01/2023 від 10.01.2023 року ТзОВ «Коллект Центр» набуло права вимоги до 74886 боржника. Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, відсутні посилання на судову практику, що потребувало б додаткового часу на її вивчення. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначеним та не потребує великих зусиль для його зібрання. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial