Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

08.10.2024 року позивач в особі свого представника за довіреністю Москаленко Маргарити Станіславівни звернувся до суду із відповідним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідачки на його користь 25721,98 грн. заборгованості за трьома кредитними договорами: - за кредитним договором №249814 від 27.01.2022 року, укладеного між відповідачкою та ТОВ «Селфі Кредит», вимогу за яким 29.02.2024 року було передано позивачеві на підставі реєстру боржників №2 згідно з договором факторингу №29022024, укладеним між первинним кредитором ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», борг за яким складається із 13792,00 грн., з яких 8000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 5792,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; - за договором позики №74463289 від 21.01.2022 року, укладеного між відповідачкою та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», вимогу за яким 27.10.2023 року було передано позивачеві на підставі реєстру боржників №11 згідно з договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, укладеним між первинним кредитором ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», борг за яким складається із 2815,16 грн., з яких 2200,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 615,16 грн. - сума заборгованості за відсотками; - за кредитним договором №101942718 від 23.12.2021 року, укладеного між відповідачкою та ТОВ «Мілоан», вимогу за яким 16.07.2024 року було передано позивачеві згідно з договором факторингу №16072024 від 16.07.2024 року, укладеним між первинним кредитором ТОВ «Міолан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», борг за яким складається із 9114,82 грн., з яких 9113,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 1,82 грн. - сума заборгованості за відсотками. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн. В обгрунтування позову було зазначено, що відповідачка за кожним із трьох укладених договорів отримала кошти від первинних кредиторів, які вчасно не повернула, що після придбання вимог за ними позивачем стало підставою для звернення до відповідачки із даним позовом з метою стягнення заборгованості у судовому порядку. Ухвалою судді від 21.10.2024 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.73-74). Позивач та його представник про вказану ухвалу були проінформовані засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.76-77), а відповідачка у відповідності до вимог п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.78). Заяви, клопотання у справі від сторін не надходили та інші процесуальні дії у справі не застосовувалися. Відзив з боку відповідачки не надходив. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. При вирішенні справи по суті суд вважає за необхідне надати висновок суду щодо можливості стягнення з відповідача по кожній з трьох заявлених вимог. Відносно договору про надання споживчого кредиту №249814 від 27.01.2022 року, судом встановлено, що він був укладений в електронній формі між відповідачкою та первинним кредитором - товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі кредит» - на суму 8000,00 грн., строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,90% в день на суму заборгованості за кредитом (а.с.9-14). Даних про перерахування коштів первинним кредитором відповідачці матеріали справи не містять. Вимоги до відповідача були передані позивачу на підставі договору факторингу №29022024 від 29.02.2024 року (а.с.17-19), за яким вимоги щодо відповідачки були передані позивачу первинним кредитором за актом прийому-передачі реєстру боржників №2 від 29.02.2024 року (а.с.20) разом із витягом із вказаного реєстру щодо відповідачки на суму 13792,00 грн. (а.с.21). В той же час суду не було надано повний текст договору факторингу в частині ціни продажу вимог позивачу (п.п.3.2 та п.п.3.3) від первинного кредитора, що унеможливлює перевірку того факту, чи було позивачем оплачено первинному кредитору вартість вимоги, яка приймається, зокрема щодо відповідачки, оскільки за відсутності вказаної суми у договорі факторингу та доказів сплати вказаної суми з боку позивача первинному кредитору не можна встановити перехід права вимоги щодо відповідачки. Наявність розрахунку заборгованості (а.с.22-23) щодо відповідачки є актуальною виключно за підтвердження факту перерахування їй коштів первинним кредитором. Таким чином, судом підтверджено факт укладання договору між первинним кредитором та відповідачкою, однак не підтверджено факт перерахування відповідачці коштів первинним кредитором та факт укладення договору факторингу між первинним кредитором та позивачем в частині оплати за вартість придбаних вимог, зокрема, і щодо відповідачки. Відповідно у задоволенні позовних вимог в частині договору про надання споживчого кредиту №249814 від 27.01.2022 року слід відмовити за недоведеністю. Відносно договору позики (ануїтет) №7463289 від 21.01.2022 року, укладеного між відповідачкою та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», судом встановлено, що він був укладений в електронній формі на суму 4000,00 грн. на строк 70 днів до 31.03.2022 року зі сплатою процентів за перший день користування кредитом у розмірі 22,4% річних та в в подальшому у розмірі в п.2 вказаного договору на суму заборгованості (а.с.27). Доказів перерахування коштів відповідачці первинним кредитором матеріали справи не містять. Вимоги до відповідача були передані позивачу на підставі договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року (а.с.28-29), з урахуванням додаткової угоди №2 до вказаного договору від 28.07.2021 року (а.с.30) та додаткової угоди №12 до вказаного договору від 27.10.2023 року (а.с.31), відповідно до яких вимоги щодо відповідачки були передані позивачу по акту прийому-передачі реєстру боржників №11 від 27.10.2023 року (а.с.32) з урахуванням витягу з нього щодо відповідачки на суму 2815,16 грн. (а.с.33), зазначену у позовній заяві. Відповідно до умов п.3.2 договору факторингу від 14.06.2021 року право вимоги до фактору переходить після сплати ціни продажу протягом семи робочих днів з моменту передачі вимог по акту прийому-передачі. Відносно відповідача вказана оплата повинна була бути здійснена з боку позивача на користь первинного кредитора до 03.11.2023 року за додатковою угодою від 27.10.2023 року. В той же час суду не було надано повний текст додаткової угоди №12 від 27.10.2023 року в частині ціни продажу вимог позивачу (п. 1 та п.2, а.с.31) від первинного кредитора, що унеможливлює перевірку того факту, чи було позивачем оплачено первинному кредитору вартість вимоги, яка приймається, зокрема щодо відповідачки, оскільки за відсутності вказаної суми у додатковій угоді до договору факторингу та доказів сплати вказаної суми з боку позивача первинному кредитору не можна встановити перехід права вимоги щодо відповідачки. Таким чином, судом підтверджено факт укладання договору між первинним кредитором та відповідачкою з урахуванням додаткової угоди до нього, однак не підтверджено факт перерахування відповідачці коштів первинним кредитором відповідачу та факт укладення договору факторингу між первинним кредитором та позивачем в частині оплати за вартість придбаних вимог, зокрема, і щодо відповідача. Відповідно у задоволенні позовних вимог в частині договору позики №7463289 від 21.01.2022 року слід відмовити за недоведеністю. Відносно договору про споживчий кредит №101942718, укладеного між відповідачкою та ТОВ «Мілоан» 23.12.2021 року, судом встановлено, що він був укладений в електронній формі на суму 12500,00 грн. на строк 30 днів до 22.01.2022 року зі сплатою процентів у розмірі 37,50 грн. як 4% річних на суму заборгованості (а.с.40-44). Доказів перерахування коштів відповідачці первинним кредитором матеріали справи не містять. Вимоги щодо відповідачки були передані позивачу на підставі договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 року (а.с.46-47), що підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників в електронному вигляді від 16.07.2024 року (а.с.48) разом із витягом із вказаного реєстру щодо відповідачки на суму 9114,82 грн. (а.с.49). В той же час суду не було надано повний текст договору факторингу (з п.2.2.2 до п.9.3), що унеможливлює перевірку того факту, чи було позивачем оплачено первинному кредитору вартість вимоги, яка приймається, зокрема щодо відповідачки, оскільки у визначенні термінів йде мова одиничну ціну, тобто ціну придбання фактором у клієнта вимоги щодо конкретного боржника, що вказує на те, що без повного тексту договору факторингу не можливо встановити факт оплати вартості переходу права вимоги до позивача від первинного кредитора. Таким чином, судом підтверджено факт укладання договору між первинним кредитором та відповідачкою, однак не підтверджено факт перерахування відповідачці коштів первинним кредитором та факт укладення договору факторингу між первинним кредитором та позивачем в частині оплати за вартість придбаних вимог, зокрема, і щодо відповідачки. Відповідно у задоволенні позовних вимог в частині договору про споживчий кредит №101942718 від 23.12.2021 рокуслід відмовити за недоведеністю. Підсумовуючи, суд приходить до думки, що в даній справі позивач належними доказами не підтвердив факт отримання відповідачкою кредитних коштів від первинних кредиторів, а також факт сплати позивачем на користь усіх первинних кредиторів за усіма вимогами по трьох договорах вартості придбання вимог до відповідачки. Відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо кожної із 3 заявлених вимог. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed