Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

23 жовтня 2024 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом, через підсистему "Електронний суд ЄСІТС", який підписаний його представником Романенко М.Е. У позові зазначив, що 24.10.2018 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №379000 та відповідно до індивідуальної частини договору ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 7000 грн. строком на 25 днів. Однак відповідач не виконав зобов`язання за договором щодо повернення наданих коштів, внаслідок чого виникла заборгованість. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за договором про надання фінансового кредиту №. 379000 від 24.10.2018 року за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», назва якого булла змінена на ТОВ «ВІН ФІНАНС» набуло прав кредитора за вимогами до відповідача. Посилаючись на викладене позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договором №379000 від 24.10.2018 року у загальному розмірі 45140,32 грн., яка складається з: суми заборгованості 29740,00 грн., інфляційних втрат 12720,64 грн., 3% річних - 2679,68 грн., а також витрати по сплаті судового збору і за правничу допомогу. Представник позивача Романенко М.Е. в судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного порядку розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що 24 жовтня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем в електронному вигляді, за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна», було укладено електронний договір №379000 про надання фінансового кредиту, який підписаний відповідачем електронно цифровим підписом 24.10.2018 року о 17 год. 55 хв.( а.с.12-15). Згідно п.1.1 кредитного договору товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 7000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кошти та сплатити проценти за користування ними. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору, його строк становив 25 днів. Як вбачається із п.1.2 -1.3 кредитного договору, сторони також погодили фіксовану процентну ставку за користування коштами кредиту у розмірі 1,71 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (624,15% річних) у межах строку надання кредиту. Сукупна вартість кредиту склала 142,75% від суми кредиту (у процентному виразі) або 9992,50 грн. (у грошовому виразі). Терміни повернення кредиту та сплати процентів також було визначено \~графіком платежів, що є Додатком №1 до кредитного договору. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, надавши відповідачу кредит в сумі 7000 грн. З розрахунку заборгованості за договором №379000 укладеним 24.10.2018 року убачається, що загальна заборгованість відповідача становить 29740 грн. з яких: 7000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3150 грн. заборгованість за процентами; 18690 грн. заборгованість за простроченими процентами, 900 грн. заборгованість за штрафами (а.с.27). 12.04.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір факторингу №1 ( а.с.17). Відповідно до умов договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», як фактор зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження Клієнта ТОВ «Авентус Україна» за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. 18 лютого 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Авентус Україна» було укладено Додаткову угоду № 12 до договору факторингу №1 ( а.с.64). З Реєстру прав вимог убачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором №379000 укладеним 24.10.2018 року (65-107). Відповідно до наказу від 25.07.2024 року № 55-к "Про зміну назви ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія", товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" з 25 липня 2024 року було перейменовано на товариство з обмеженою відповідальністю "Він Фінанс" ( а.с.44). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, загальна заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором складає 45140 грн. 32 коп., яка складається загальної заборгованості за кредитом в сумі 29740 грн., нарахованих 3% річних - 2679,68 грн., та інфляційних втрат 12720,64 грн. За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.1, 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1ст. 626 ЦК України). В силу ч.1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнавався. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення відповідачем отриманих в кредит коштів, в межах визначеного сторонами строку кредитування. З огляду на викладене, оскільки відповідач не виконав зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту № 379000 укладеним 24 жовтня 2018 року, а тому з нього на користь позивача слід стягнути нараховану заборгованість за кредитним договором у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору. Інших підстав, що свідчили б про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено. За встановленого вище, позивач має право вимагати від відповідача сплати 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання та нараховані інфляційні втрати, а тому позовні вимоги позивача в цій частині також підлягають задоволенню. Згідно із частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з платіжним дорученням позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. З огляду на викладене вище та відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, а саме сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Outcome: approved