Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

І. Позиції учасників справи Аргументи позивача 18 вересня 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , подана адвокаткою Ковальовою Оленою Олександрівною, до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Позов обґрунтований тим, що: - [PERSON] зареєстрований та постійно проживає у квартирі [ADDRESS] (далі - квартира); - [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі з 2004 року, проте більше десяти років з власної волі у ній не проживає; - наявна реєстрація місця проживання відповідача порушує права позивача, адже він змушений нести додаткові витрати на утримання квартири, не може її приватизувати У судовому засіданні представник позивача, адвокатка Ковальова О.О. позовну вимогу підтримала в повному обсязі, з підстав, викладених у позові, просила її задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Додатково пояснила, що квартира була надана в користування на умовах найму житлового приміщення діду і бабі позивача, [PERSON] і [PERSON] . Окрім того, у квартирі деякий час проживали їх діти: [PERSON] , яка втратила право користування квартирою на підставі рішення суду, і [PERSON] , який помер у 2023 році. Відповідач є сином [PERSON] , дядька позивача. Попри те, що [PERSON] був зареєстрований у квартирі, він тривалий час у ній не проживає, інтересу до житла не виявляє, житлово-комунальні послуги не сплачує. Зі слів позивача, [PERSON] виїхав за кордон разом зі своєю матір`ю близько десяти років тому. Позиція відповідача Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву відповідач не подав. Позиція третьої особи Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. За змістом положень частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за умови, що її належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. ІІ. Процесуальні дії суду 30 вересня 2024 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, у якій визначив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначив судове засідання на 31 жовтня 2024 року. Одночасно з позовною заявою представник позивача подала заяву про виклик і допит свідків: [PERSON] , [PERSON] . Зазначену заяву суд задовольнив, про що зазначив в ухвалі від 30 вересня 2024 року У зв`язку з неявкою відповідача судове засідання, призначене на 31 жовтня 2024 року, суд відклав на 25 листопада 2024 року. На підставі заяви представника позивача, у зв`язку з хворобою свідка, судове засідання, призначене на 27 листопада 2024 року, суд відклав на 10 грудня 2024 року. Інші заяви чи клопотання учасники справи не подавали. У зв`язку з відсутністю в суді електроенергії судове засідання, призначене на 10 грудня 2024 року, суд відклав на 24 грудня 2024 року. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставінаявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вирішуючи питання про проведення заочного розгляду справи, суд зазначає таке. Поштовий конверт, яким відповідачу на його зареєстроване місце проживання суд направив ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками (а.с. 45), повернувся до суду без вручення. На довідці про причини повернення / досилання стоять відмітки «повертається» та «за закінченням терміну зберігання». Суд зауважує, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22). Також суд неодноразово повідомляв [PERSON] про розгляд справи через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України (а.с. 44, 54, 58). З огляду на викладене, суд ужив всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи. Оскільки відповідач відзив на позовну заяву не подав, у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, а також ураховуючи те, що представник позивача проти ухвалення заочного рішення не заперечила, суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив провести заочний розгляд справи. ІІІ. Обставини, які встановив суд На підставі ордеру на жиле приміщення серії В № 107786, виданого Виконавчим комітетом Київської міської Ради депутатів трудящих 12.02.1969, [PERSON] отримав право на вселення до двокімнатної квартири [ADDRESS] . Разом з ним право на вселення до квартири отримали члени її сім`ї: [PERSON] , дружина, і [PERSON] , дочка (а.с. 9). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 07.10.2023, актовий запис № 349 від 06.08.1979 (а.с. 10). На підставі рішення Виконавчого комітету Ленінградської районної Ради народних депутатів міста Києва № 135/9 від 28.02.1983 особовий рахунок на двокімнатну квартиру [ADDRESS] переоформлений з [PERSON] на [PERSON] . Склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , дочка, [PERSON] , син (а.с. 11). Відповідно до заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва у справі № 2608/19359/12 від 20.06.2013, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17.10.2013, [PERSON] визнано такою, яка втратила право користування квартирою [ADDRESS] (а.с. 12, 13-14). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 28.07.2022, актовий запис № 575 (а.с. 15). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 30.08.2023, актовий запис № 15109 (а.с. 16). Відповідно до інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи № 109208454 від 19.03.2024 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 29.10.1991 по теперішній час (а.с. 6). [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 26.06.2012, актовий запис № 1687 (а.с. 7). Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади № 2024/009750546 від 14.08.2024 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 17.07.2012 по теперішній час (а.с. 8). Відповідно до інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи № 119502443 від 23.09.2024 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 20.04.2004 по теперішній час (а.с. 29). Допитаний як свідок у судовому засіданні [PERSON] пояснив, що є сусідом [PERSON] , проживає з ним в одному під`їзді на четвертому поверсі. [PERSON] знає давно, вони товаришують з дитинства. У квартирі, окрім [PERSON] постійно проживала його бабуся, [PERSON] ; на сьогодні проживають дружина, [PERSON] і син, [PERSON] . Дядько позивача, [PERSON] в останні роки у квартирі не проживав, оскільки переїхав до цивільної дружини. [PERSON] у квартирі не проживає тривалий час, після припинення шлюбу його батьків. Востаннє [PERSON] бачив приблизно п`ять років тому, коли він збирався за кордон на навчання. Свідок, [PERSON] , допитана в судовому засіданні, пояснила, що є сусідкою родини [PERSON] , проживає з ними в одному під`їзді. За цією адресою постійно мешкає з 2013 року, до того проживала в квартирі періодично. У квартирі 54 сьогодні проживають дружина і син позивача. Сам позивач проходить службу в Збройних Силах України, тому у квартирі проживає, коли перебуває у відпустці. До 2022 року у квартирі також мешкала бабуся позивача, [PERSON] . Відповідача у квартирі ніколи не бачила, зі слів позивача їй відомо, що він виїхав за кордон. Окрім того, на підтвердження своїх вимог [PERSON] подав заяву [PERSON] , справжність підпису на якій засвідчено Бахмут І.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 06.09.2024 за р. № 1376 (а.с. 18) і заяву [PERSON] , справжність підпису на якій засвідчено Клітко В.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 05.09.2024 за р. № 2465 (а.с. 19). Відповідно до цих заяв [PERSON] і [PERSON] стверджують, що [PERSON] є їхнім сусідом, проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] у квартирі не проживає більше десяти років, мав намір проживати за межами України. За змістом ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. За змістом приписів статті 230 ЦПК України допит свідків здійснюється судом безпосередньо у судовому засіданні. Можливість викладення показань свідків у письмовій заяві чинним ЦПК України не передбачена. З урахуванням викладеного, суд відхиляє зазначені заяви як докази через їх недопустимість. ІV. Мотиви суду Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналогічна за змістом норма наведена у частині першій статті 4 ЦПК України. Між сторонами у справі виникли правовідносини з приводу користування квартирою, яка належить до державного житлового фонду. Згідно із ч. 1 ст. 64 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У статті 71 ЖК України встановлено загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом (частини перша та друга статті 71 ЖК України). Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (стаття 72 ЖК). Згідно із ч. 3-6 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; 4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Відповідно до законодавства України може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 19 травня 2021 року в справі № 759/19579/17 Верховний Суд виснував, що: «аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Подібні правові висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12834/16-ц, від 16 червня 2021 року у справі № 289/2299/18, від 30 листопада 2022 року у справі № 755/1139/18, від 04 вересня 2024 року у справі № 756/1384/20. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. V. Оцінка і висновки суду У справі, що розглядається: - [PERSON] пред`явив вимогу про визнання [PERSON] таким, який втратив право користування квартирою; - надані позивачем письмові докази та показання свідків з достатнім ступенем переконливості свідчать, що відповідач не проживає у квартирі понад шість місяців без поважних причин, інтерес до квартири не виявляє, витрати з її утримання не несе; - відповідач у судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, не подав відзив на позов та не навів суду будь-яких аргументів, якщо у нього такі існували, що спростовують доводи позивача і надані ним докази в обґрунтування позовних вимог. Будь-яких доказів заінтересованості у квартирі [PERSON] суду не подав. Наведене свідчить, що [PERSON] , попри зареєстроване місце проживання у квартирі, втратив право користування нею, а тому порушене право [PERSON] підлягає судовому захисту. За таких обставин, суд задовольняє позов повністю. VІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до п.п. .2 п.1 ч.2 ст.4 Закону, за подання позову немайнового характеру особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час подання позову дорівнює 1211,20 гривень. До позовної заяви позивач додав копію посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] , виданого військовою частиною [NUMBER] Міністерства оборони України 12.10.2023 (а.с. 22). Отже, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», яка є чинною на час ухвалення рішення суду, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат. Доказів звільнення відповідача від сплати судового збору матеріали справи не містять. За таких обставин, судовий збір в сумі 1211,20 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved