Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і просить виділити в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна належну йому 23/100 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] , яка складається з приміщень житлового будинку загальною площею 71,7 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м, в тому числі: коридору (1-1) площею 5,2 кв.м., прихожої (1-2) площею 14,4 кв.м., житлової кімнати (1-3) площею 9,7 кв.м, житлової кімнати (1-4) площею 11,0 кв.м., житлової кімнати (1-5) площею 17,6 кв.м, санвузла (1-6) площею 3,4 кв.м, кухні з паливною (1-7) площею 10,4 кв.м, а також господарських будівель та споруд: хліва «Б-I», погріба «м», вбиральні «Н-I»; визнати за ним право власності в цілому на вищезазначений об`єкт нерухомого майна, припинивши його право спільної часткової власності на 23/100 частку зазначеного будинковолодіння. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що йому на праві приватної власності належить 23/100 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по [ADDRESS] . Власниками інших частин будинковолодіння є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Указує, що частки будинковолодіння кожного із них є фактично окремими об`єктами нерухомого майна, кожна з яких утворює комплекс взаємопов`язаних приміщень, що використовуються для проживання однієї сім`ї, частини будинку відокремлені стіною, мають окремі виходи з вулиці і кожна із частин може бути виділена та функціонувати як окремий самостійний об`єкт нерухомого майна. Тому, на підставі ч.1 ст.364 ЦК України просить виділити в натурі належну йому частку у праві спільної часткової власності на спірне будинковолодіння в окремий об`єкт нерухомого майна та припинити його право спільної часткової власності на 23/100 частки цього будинковолодіння. Представник позивача адвокат Віхерко Н.О. подала заяву, у якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, до суду не з`явились, причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не подавали. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 23/100 частки будинковолодіння з відповідною часткою господарських будівель і споруд, розташованого по [ADDRESS] , що підтверджується договором довічного утримання від 22 серпня 1995 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2731. Власниками інших частин будинковолодіння є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Належна [PERSON] частка будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , складається із приміщень житлового будинку загальною площею 71,7 кв.м, житловою площею 38,3 кв.м, в тому числі: коридору (1-1) площею 5,2 кв.м., прихожої (1-2) площею 14,4 кв.м., житлової кімнати (1-3) площею 9,7 кв.м, житлової кімнати (1-4) площею 11,0 кв.м., житлової кімнати (1-5) площею 17,6 кв.м, санвузла (1-6) площею 3,4 кв.м, кухні з паливною (1-7) площею 10,4 кв.м, а також господарських будівель та споруд: хліва «Б-I», погріба «м», вбиральні «Н-I». Зазначені приміщення перебувають у фактичному користуванні [PERSON] . На підставі рішення №2 від 23 листопада 2007 року двадцять першої сесії Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області перейменовано вулицю Кірова на вулицю Федорова. Встановлені судом обставини підтверджуються: договором довічного утримання від 22 серпня 1995 року, згідно якого [PERSON] набув у власність 23/100 частки будинковолодіння по [ADDRESS] ; висновком щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна №296 від 06 вересня 2024 року; матеріалами інвентарної справи на будинковолодіння [ADDRESS] ; технічним паспортом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 4343 від 06 вересня 2024 року. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна, утворюється два самостійних об`єкта майна. Аналіз змісту статей 356, 367, 364 ЦК України свідчить, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. Так, при поділі майно, що знаходиться у спільній частковій власності, розподіляється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. Натомість при виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі №336/1136/19, провадження №61-4521св21, які суд враховує на підставі частини 4 статті 263ЦПК України при застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин. Відповідно до роз`ясень, даних у п.6 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від4жовтня 1991року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Згідно висновку ПП «Проект БТІ» №296 від 06 вересня 2024 року щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, за технічними показниками домоволодіння по [ADDRESS] , є відокремленим, має окремі входи, комунікації та може бути виділено в натурі в окремі об`єкти нерухомого майна, із виділенням [PERSON] приміщень житлового будинку загальною площею 71,7 кв.м, житловою площею 38,3 кв.м, в тому числі: коридору (1-1) площею 5,2 кв.м., прихожої (1-2) площею 14,4 кв.м., житлової кімнати (1-3) площею 9,7 кв.м, житлової кімнати (1-4) площею 11,0 кв.м., житлової кімнати (1-5) площею 17,6 кв.м, санвузла (1-6) площею 3,4 кв.м, кухні з паливною (1-7) площею 10,4 кв.м, а також господарських будівель та споруд: хліва «Б-I», погріба «м», вбиральні «Н-I». Оскільки виділ належної позивачу частки із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна є технічно можливим, належна його частина будинковолодіння є відокремленою, має свій вхід та комунікації, не має самочинних побудов, тому позов [PERSON] , підлягає задоволенню.

Outcome: approved