Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

В провадженні Мар`їнського районного суду Донецької області перебувала цивільна справа № 752/203/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей. Заочним рішенням від 23.08.2024 позовні вимоги задоволені в повному обсязі. 22.09.2024 представником відповідача, адвокатом Воробцовим Р.С. подано заяву про перегляд заочного рішення від 23.08.2024, тому заочне рішеннявід 23.08.2024 скасовано та призначено справу на новий розгляд. В первісному позові [PERSON] зазначає, що 24 серпня 2002 року між [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ), та [PERSON] (далі - Відповідач) укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області, що підтверджується копією Свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] . [INFO] у Позивача та Відповідача народилася спільна дитина [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [INFO] у Позивача та Відповідача народилася ще одна спільна дитина - [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відносини подружжя погіршились, подальше спільне проживання та збереження сім?ї неможливі. У квітні 2022 року через збройну агресію рф та ведення активних бойових дій Позивач з дітьми вимушена була залишити м. Вугледар та виїхати з країни до Чехії, де мешкає і наразі. Відповідач [PERSON] , переїхав до м. Київ. Тобто, з квітня 2022 року Позивач з Відповідачем разом не проживають, спільного господарства не ведуть, кожний з них має окремий бюджет. Спілкування сторін взагалі припинилося, кожен з них живе своїм життям, діти проживають разом із матір`ю. Через що позивач змушена звернутись до суду та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини та розірвати шлюб. У своїй зустрічнійпозовній заяві про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини визначення способів участі батька у вихованні [PERSON] зазначає, що як зазначалось раніше від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Неповнолітня дитина [PERSON] фактично проживає з матір`ю у республіці Чехія. У досудовому порядку вирішити питання щодо участі у вихованні та визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні із дитиною сторонами не досягнуто.Досягти з матір`ю домовленості про побачення з дитиною не вдається. У зустрічній позовній заяві вказано, що [PERSON] можливості спілкуватися з дітьми, спілкування проходили з допомогою використанням месенджерів (Telegram, Viber, WhatsApp), але протягом вже більш року мати дітей не надає батьку дітей можливості спілкуватися з дітьми, на дзвінки не відповідає та не передзвонює, а коли передзвонює то дітей до розмови не допускає. Наразі батьку невідомо про стан здоров`я дітей, [PERSON] інформації не повідомляє. Вказаними діями Відповідач за зустрічним позовом перешкоджає у законному та вкрай необхідному для позивача та для дитині спілкуванні. З урахуванням викладеного [PERSON] просить суд: -Зобов`язати [PERSON] ( [NUMBER] ) забезпечити щоденне спілкування сина [PERSON] [INFO] з батьком [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) шляхом доступу до відповідних засобів комунікації відеозв`язку, в тому числі, з використанням месенджерів (Telegram, Viber, WhatsApp) та/або програм Zoom, Skype, тривалістю у межах 1 години. За відсутності домовленості батьків про інше спілкування сина з батьком, таке спілкування має відбуватися у період часу з 19.00 год. до 20.00 год за київським часом; - Визначити графік спілкування шляхом систематичних побачень після закінчення періоду дії правового режиму воєнного стану і поновлення можливості чоловікамгромадянам України, віком від 18 до 60 років виїзду за межі України, встановлюючи батьку (Позивачу) спільний відпочинок з дитиною під час осінніх та/або зимових та/ або весняних канікул протягом перших трьох днів відповідно до графіку, встановленому у навчальному закладі, відпочинок з дитиною під час літніх канікул дитини протягом одного місяця, в тому числі з правом виїзду до місця відпочинку в межах України або за кордоном, з правом відвідування навчальних, спортивних, розважальних та розвиваючих закладів, з урахуванням стану здоров`я дитини, бажання та режиму дня дитини без участі матері дитини, визначивши місцем передачі сина батькові та повернення його матері місце постійної (або тимчасової) реєстрації дитини; - Зобов`язати матір дитини повідомляти батькові місце постійної (або тимчасової)реєстрації дитини на теперішній час та у подальшому у випадку його зміни; - Зобов`язати матір дитини не перешкоджати цьому спілкуванню. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі на позовних вимогах наполягали, також просили відмовити представнику відповідача, [PERSON] , адвоката Воробцова Романа Сергійовича у прийнятті його зустрічного позову і його спільному розгляду з первісним позовом у зазначеній цивільній справі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Щодо розірвання шлюбу. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Так, з матеріалів справи вбачається, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) зареєстрували шлюб 24 серпня 2002 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 80, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Позивач та відповідач однією сім`єю не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що сторони по справі є різними людьми. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу є ґрунтовними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 цієї ж норми визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених [PERSON] вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат сплаченого судового збору за вимогу про розірвання шлюбу, оплата яких доводиться документально квитанцією. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви. Щодо стягнення аліментів. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , вбачається, що сторони мають спільну дитину, [PERSON] , [INFO] . Далі зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , вбачається, що сторони мають спільну дитину, [PERSON] , [INFO] . При вирішенні спору, суд враховує норму ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними віку повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України\~ встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. ст. 183, 184 СК України\~ розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі\~ у твердій грошовій сумі. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідач є працездатним та має можливість працювати і отримувати дохід, що він власне і підтверджує виходячи з доводів його представника, має задовільний стан здоров`я. Будь-які стягнення по виконавчим листам з нього не проводяться, інших малолітніх, неповнолітніх дітей чи осіб на утриманні немає, мешкає самостійно, має змоуг орендувати квартиру, сплачувати комунальні платежі, за послуги зв`язку та інтернету, витрачати кошти на транспорт тощо. Щодо відмови у стягненні аліментів на утримання сина, [PERSON] , [INFO] через його повноліття. Як визначено ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову, тобто з 22.12.2023 року. Крім цього, ст. 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вониможуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Наразі, [PERSON] продовжує навчання, тобто він має право і надалі отримувати аліменти до припинення навчання. Щодо зменшення розміру аліментів. У заяві представник відповідача просить суд стягнути аліменти тільки на молодшу дитину всього лише у розмірі 3000 грн, посилаючись на нібито своє скрутне фінансове становище. А саме те, що відповідач проживає один в орендованій однокімнатній квартирі, веде одноосібне домашнє господарство, щомісячні витрати відповідача на проживання складаються з наступних витрат: оренда квартири 9000 грн, комунальні платежі 1500 грн, послуги зв`язку та інтернету 390 грн, транспортні витрати 1200 грн, харчування 4800 грн. При цьому, наведений розмір витрат не підтверджується жодними доказами, тобто є повністю голослівним, оскільки представником відповідача не додано ніяких документів на підтвердження цих доводів. Позивачка через збройну агресію РФ з двома неповнолітніми дітьми у 2022 році вимушена була виїхати до Чеської Республіки. І якраз в неї склалися скрутні матеріальні умови, оскільки вона задля утримання дітей повинна важко працювати по багато годин на день, винаймати житло, придбавати їжу, одяг, взуття, іграшки, засоби гігієни та миючі засоби, в цілому створювати належні умови для навчання, проживання та розвитку дітей. Все це виключно лягло саме на неї, оскільки батько дітей, відповідач, практично самоусунувся від питань як щодо матеріального утримання своїх дітей, так і їх виховання. Зокрема, за час з 30.12.2022 по 29.12.2023 (весь рік) відповідач спромігся перерахувати менш ніж 20 000 грн (копія виписки з АТ «ПриватБанк» додається), а у 2024 році перерахування цих коштів взагалі припинилося. З огляду на наведене вище, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей узгоджуються з положеннями ст. 16 ЦК України, та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, який відповідає змісту встановлених судом правовідносин. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей є ґрунтовними та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки згідно з п.3ч.1ст.5Закону України«Про судовийзбір» позивач звільнена відсплати судового збору,то відповідно до ст.141ЦПК України судовий збір покладається на відповідачата стягується з нього в дохід держави в розмірі 1211, 20 грн. Щодо відмови у прийнятті зустрічного позову. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом. Згідно з ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов`язаний з первісним. У постанові від 13.03.2019 у справі № 916/3245/17 (провадження № 12-13гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила про таке: «Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду. Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом». Отже, взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів та доцільність їх спільного розгляду може виявлятись у такому: повністю чи частково співпадають підстави обох позовів (фактичні обставини при цьому, правові підстави цих позовів можуть бути різними); для підтвердження підстав позову сторонами (позивачем за первісним позовом і відповідачем за зустрічним) надані переважно або частково одні ті самі докази; вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись (при цьому предмети та підстави таких позовів можуть бути не пов`язаними, доцільність розгляду в одному провадженні спрямована на процесуальну економію, уникнення процедури примусового виконання одночасно двох судових рішень); задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову; спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору/спорів між сторонами (наведену правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 02.06.2022, справа № 922/4409/21). У пунктах 43, 44 постанови від 20.03.2019 у справі № 910/2987/18 (провадження № 12-24гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право відповідача подати до позивача зустрічний позов для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним. Таке право може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позовів, а також правил пред`явлення зустрічних позовів, установлених процесуальним законодавством. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за умови не лише їх взаємопов`язаності, а й доцільності їх спільного розгляду. Враховуючи викладене, зустрічний позов представника відповідача про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способів участі батька у вихованні дитини відповідно до ст. 193 ЦПК України та наведеної судової практики не може бути прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом, оскільки позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів жодним чином не має спільних предмету та підстав, тобто абсолютно не є взаємопов`язаним і не може розглядатися у одному провадженні. Зокрема, слід відзначити, що мова йде про абсолютні різні матеріальні правовідносини у первісному позові висунуто вимоги про розірвання шлюбу, що аж ніяк не стосується відносин участі у спілкуванні та вихованні дітей, це питання виключно спільного проживання чоловіка та жінки і перебування їх у шлюбі; а питання стягнення аліментів регулює матеріальну складову правовідносин батьків з дітьми, а саме конституційний обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття (який, до речі, відповідач відмовляється виконувати). В даному випадку, задоволення зустрічного позову ніяким чином не може вплинути чи виключити повністю або частково на задоволення первісного позову. Тому, суд прийшов до висновку про відмову у прийнятті зустрічного позову і його спільному розгляду з первісним позовом у зазначеній цивільній справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved