Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

Представник позивача звернувся з заявою до Яготинського районного суду Київської області до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Відповідно до позовних вимог просив визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером: 3225587401:03:017:0011, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , на праві власності. Позов обгрунтовано тим, що 03 березня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, посвідченого Корнелюк К.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 661 (далі - Договір), відповідно до якого позивач отримав у власність житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 22.07.2009 Яготинським бюро технічної інвентаризації здійснено реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок. Даний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером: 3225587401:03:017:0011 (далі - Земельна ділянка), яка згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №793728, виданого 23 жовтня 2009 року управлінням земельних ресурсів у Яготинському районі Київської області на підставі рішення Супоївської сільської ради від 13.11.2008 № 178-17-V та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 01099590264, на даний час перебуває у власності відповідача - [PERSON] (колишнього власника будинку). Оскільки договір відчуження земельної ділянки, одночасно з договором дарування житлового будинку на ім`я позивача посвідчений не був, з причини відсутності у відповідача правовстановлюючого документу, а саме: державного акта на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, який повинен був виготовлений на підставі рішення Супоївської сільської ради від 13.11.2008 № 178-17-V (дана інформація вбачається з підстави видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 793728 від 23.10.2009 р), а тому при посвідченні Договору, нотаріус роз`яснив сторонам зміст ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 ЦК України, а саме, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором (п. 14 Договору). Тобто, відповідач [PERSON] , маючи рішення відповідної ради про передачу у власність земельної ділянки повинен був замовити технічну документацію зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку та відповідно отримати даний державний акт. Сторони Договору домовилися про передачу Земельної ділянки у власність позивачу, шляхом переоформлення її у нотаріуса, після отримання останнім (який діяв по довіреності, посвідченої Погребняком О.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 05.10.2009 року) державного акту про право власності на належну відповідачу земельної ділянки. 23 жовтня 2009 року державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010995900860 на ім`я відповідача та отримано позивачем по довіреності. Відповідач до цього часу не вчинив жодних дій для переоформлення та передачі у власність позивачу земельної ділянки, а тому 27.06.2024 року останнім було надіслано відповідачу рекомендований лист про пропозицію щодо досудового врегулювання спору. З причини закінчення терміну зберігання - лист повернуто Позивачу. В зв`язку з тим, що Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на ім`я [PERSON] (відповідача), позивач позбавлений можливості в повній мірі користуватися та розпоряджатися належним йому на праві власності майном. Будь-які зв`язки з останнім втрачені, а Позивач вичерпав всі можливі засоби вирішення питання оформлення права власності на земельну ділянку, на якій розташований належний йому житловий будинок в досудовому порядку, у зв`язку із чим останній вимушений звернутися за захистом своїх прав та інтересів до суду. Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 07.10.2024 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень. Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 11.11.2024 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги представник позивача підтримав, просив її задовольнити та, при цьому не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання, будучи належним чином повідомлений не з`явився, задля забезпечення принципу диспозитивності, змагальності, відкритості інформації, щодо справи та належного повідомлення відповідача про дату, час, місце та порядок розгляду даної справи Яготинським районним судом Київської області було розміщено на сайті суду оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування) місцезнаходження чи місце роботи невідоме. Відповідач про причини неявки в судові засідання суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов до суду не подав. На підставі зазначеного, суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03 березня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, посвідченого Корнелюк К.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 661, відповідно до якого позивач отримав у власність житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 5-7) 22.07.2009 Яготинським бюро технічної інвентаризації здійснено реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок . (а.с. 8) Даний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером: 3225587401:03:017:0011 (далі - Земельна ділянка), яка згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №793728, виданого 23 жовтня 2009 року управлінням земельних ресурсів у Яготинському районі Київської області на підставі рішення Супоївської сільської ради від 13.11.2008 № 178-17-V та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 01099590264, на даний час перебуває у власності відповідача - [PERSON] (колишнього власника будинку). (а.с. 9-11) Відповідоно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що відомості щодо земельної ділянки з кадастровим номером: 3225587401:03:017:0011 відомості відсутні (а.с.14). Сторони Договору [PERSON] , та [PERSON] домовилися про передачу земельної ділянки у власність позивачу, шляхом переоформлення її у нотаріуса, після отримання останнім (який діяв по довіреності, посвідченої Погребняком О.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 05.10.2009 року) державного акту про право власності на належну відповідачу земельної ділянки. (а.с.15) 27.06.2024 року [PERSON] було надіслано відповідачу рекомендований лист про пропозицію щодо досудового врегулювання спору. З причини закінчення терміну зберігання - лист повернуто [PERSON] (а.с.16-19). Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16 червня 2020 року у справі №689/26/17 зазначила наступне: «Стаття 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (15 січня 2002 року), визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці. Так, частина перша статті 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від них. Наведений підхід підтверджується також і ретроспективним аналізом норм законодавства щодо переходу прав на земельну ділянку у випадку відчуження права власності на нерухоме майно. Радянське законодавство оперувало терміном «основні фонди». Термін «нерухомість» і класифікація майна на нерухоме та рухоме були відображені в Основах цивільного законодавства Союзу РСР і республік від 31 березня 1991 року (введених в дію з 1 січня 1992 року). Так, відповідно до частини другої статті 4 цих Основ майно поділяється на нерухоме та рухоме; до нерухомого майна належать земельні ділянки і «все, що міцно з ними зв`язано», як-от: будівлі, споруди тощо, а до рухомого належить майно, переміщення якого можливе без неспіврозмірної шкоди його призначенню. Стаття 120 ЗК України (у чинній редакції), стаття 377 ЦК України (у чинній редакції) також передбачають припинення права власності чи користування земельною ділянкою та перехід такого права до особи, що набуває право власності на нерухоме майно. Щодо застосування приписів вказаних статей у відповідних редакціях Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанови від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.17), від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (пункт 61), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42))». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2000 року у справі 689/26/17 вказала на те, що враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки ( закріпленому у цивільному та земельному законодавстві ) та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу права на земельну ділянку не передбачено умовами договору чи приписами законодавства . При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, а його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку.

Outcome: approved