Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на ті обставини, що з 10 серпня 2009 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу мають двох доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між ними не склалося, тому рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 07 червня 2022 року у справі № 278/619/22 шлюб між ними було розірвано. 26 квітня 2023 року вона уклала шлюб з [PERSON] , у зв?язку з чим змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . З моменту розірвання шлюбу і до тепер відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дітей як батько, він не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості у їхній подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, станом здоров?я, їхнім навчанням, підготовкою до самостійного життя, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не забезпечує їм необхідне харчування, медичний догляд, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання. Відповідач не спілкується з доньками в обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення, не надає їм доступу до культурних та духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти. Він не виконує батьківських обов?язків щодо доньок, не бере матеріальної, педагогічної або будь-якої участі у їх вихованні, має значну заборгованість зі сплати аліментів. Вихованням, доглядом та утриманням дітей повністю опікується вона разом із чоловіком [PERSON] . Вважає, що така поведінка батька свідчить про ухилення відповідача від виховання дітей та свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов?язками щодо доньок тому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 12 листопада 2024 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 02 грудня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Аргументи учасників справи Позивач у судове засідання не з?явиласяся, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутності, ухвалити рішення на підставі наявних у матеріалах справи письмових доказів. Відповідач у судове засідання повторно не з?явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно. 03 грудня 2024 року року та 19 грудня 2024 року відповідачу направлені судові повістки про виклик до суду на 19 грудня 2024 року та 15 січня 2024 року за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання. 10 грудня 2024 року та 01 січня 2025 до суду повернуто конверти із вкладенням. Згідно даних довідок ф.20, сформованих представником відділення АТ «Укрпошта», причиною повернення відправлення вказано відсутність адресата за зазначеною адресою. Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з наведеним, за відсутності відповідача за адресою зареєстрованого місця проживання, суд вважає, що судовий виклик (судове повідомлення) вручено йому належним чином. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився до суду, причин неявки в судове засідання не повідомив, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила статті 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача. Представник третьої особи органу опіки та піклування начальник Відділу (служби) у справах дітей та сім?ї виконавчого комітету Миронівської міської ради Обухівського району Київської області Бабкіна О.В. подала до суду заяву, у якій просила розглядати справу у відсутності представника органу опіки та піклування. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, тому за правилами частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 10 серпня 2009 року. Відповідач є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірваний на підставі рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 07 червня 2022 року у справі № 278/619/22. У зв?язку з реєстрацією 26 квітня 2023 року шлюбу з [PERSON] прізвище позивача змінене з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Вказані обставини підтверджуються даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області 10 серпня 2009 року (а.с. 11), свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15 листопада 2017 року Миронівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с. 12); свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 26 квітня 2023 року Миронівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) (а.с. 10), рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 07 червня 2022 року у справі № 278/619/22 (а.с. 13-15). Діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір?ю за адресою: будинок під номером [ADDRESS] . Для дітей створені всі необхідні житлові умови для проживання, виховання та навчання. Вихованням та утриманням дітей займається мати [PERSON] разом із чоловіком [PERSON] . Візити дітей у заклад охорони здоров?я здійснюються у супроводі матері. [PERSON] навчається у Миронівському академічному ліцеї № 2. За місцем навчання дитина характеризується позитивно, як всебічно розвинута. Навчанням доньки та її поведінкою у школі цікавиться мати, яка відвідує класні та батьківські збори. [PERSON] відвідує заклад дошкільної освіти «Цукринка» та за місцем навчання характеризується позитивно, як всебічно розвинута. У навчально- виховному процесі закладу освіти приймає участь мати [PERSON] . Такі обставини підтверджуються даними характеристик, складених Миронівським академічним ліцеєм № 2 та Миронівського дошкільного закладу освіти (яска - садок) «Цукринка» (а.с. 24, 25), довідок ТОВ «Медичний центр «Лікарська династія» від 14 травня 2024 року (а.с. 26), акта обстеження умов проживання дітей (а.с. 27). Згідно з даними довідок - розрахунків № 35946 від 12 вересня 2024 року та № 36422 від 13 вересня 2024 року, складених Миронівським відділом державної виконавчої сулжби в Обухівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ), відповідач [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у загальному розмірі 96098,39 грн (а.с. 19, 20). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2023 року у справі № 278/591/23 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання [PERSON] та [PERSON] у розмірі 13631,00 грн та 14459,00 грн відповідно (а.с. 16-17, 18). Питання про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] щодо його доньок [PERSON] та [PERSON] розглядалося органом опіки та піклування Миронівської міської ради Обухівського району Київської області. Згідно з даними висновку органу опіки та піклування під час розгляду зазначеного питання, на підставі наданих відомостей та одержаних в результаті обстеження умов проживання дітей було встановлено, що батько дітей не проживає разом з ними, не цікавиться їхнім життям та здоров?ям, про що свідчать наступні документи: згідно довідок ТОВ «Медичний центр «Лікарська династія» від 14 травня 2024 року візити у заклад здійснювалися у супроводі матері; відповідно до характеристики на вихованку Миронівського закладу дошкільної освіти «Цукринка» Миронівської міської ради [PERSON] у навчально - виховному процесі бере участь тільки мама дитини; на основі характеристики на [PERSON] , випускницю Миронівського академічного ліцею № 2, мати цікавиться навчанням дочки та її поведінкою, відвідувала класні та загальношкільні батьківські збори. Відповідно до довідок - розрахунків від 01 травня 2024 року № 20241 та № 21196 [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів. На підставі зазначених документів орган опіки та піклування дійшов висновку, що утриманням, лікуванням та вихованням [PERSON] та [PERSON] займається мати [PERSON] . Відповідно до акта обстеження умов проживання неповнолітньої [PERSON] та малолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , орган опіки та піклування встановив, що мати [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] створили належні житлово - побутові умови для проживання та всебічного розвитку дітей. З урахуванням наданих документів, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Висновок органу опіки та піклування Миронівської міської ради затверджений рішенням виконавчого комітету Миронівської міської ради № 333 від 28 серпня 2024 року (а.с. 21, 22-23). Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані матеріали справи, всебічно та повно з?ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об?єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню не підлягає. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов?язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України сім?я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім?ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров?я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов?язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв?язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам?ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв?язків із сім?єю, крім випадків, коли сім?я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Статтею 150 Сімейного кодексу України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Вказаною нормою передбачено, що батьки повинні піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати своїх дітей. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з частиною 1 статті 152 Сімейного кодексу України, право дітей на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, яка встановлена законом. Частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов?язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов?язками. Згідно пункту 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд зауважує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках за наявності достатніх та переконливих доказів. Сам по собі факт, що батько недостатньо спілкується з дітьми, недостатньо забезпечує їх матеріально та недостатньо бере участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 зазначено, що проживання дитини упродовж тривалого часу у новій сім?ї, створеній батьком чи матір?ю, відсутність побачень дитини з тим із батьків, з ким не проживає, не є підставами для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого потрібно довести. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав позивач не навела обставин, які б свідчили про злісне та умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов?язків, доказів на підтвердження таких обставин суду не надала. Суд зауважує, що додані позивачем до позовної заяви докази у виді характеристик з місця навчання дітей, довідок із закладу охорони здоров?я, акта обстеження місця фактичного проживання дітей не підтверджують факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов?язків, оскільки будь-які відомості щодо поведінки батька у цих документах не зазначені. Такі письмові докази вказують на належне виконання батьківських обов?язків позивачем щодо її доньок та участь у вихованні та утриманні дітей її чоловіка [PERSON] . Також суд враховує, що наявність заборгованості щодо сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батьківських прав. Факт стягнення з одного з батьків на користь іншого аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов?язків щодо утримання, оскільки таке стягнення є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька/матері до надання їй належного утримання. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 420/1075/17. Інших обґрунтованих доводів та доказів щодо свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов?язків чи наявності обставин, які б свідчили про те, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме якнайкращим інтересам дітей, позивач не надала. Суд не встановив фактів заподіяння шкоди дітям або наявність загрози для їх розвитку та здоров?я. Щодо висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо його доньок, суд зазначає, що такий висновок не є достатньо обґрунтованим. Як вбачається з його змісту, орган опіки та піклування вирішував це питання на підставі тих же документів, що долучені позивачем до позовної заяви та оцінку яким надано судом. У висновку не зазначені обставини, які б підтверджували факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов?язків та свідоме та стале нехтування ними. У висновку немає відомостей про участь відповідача у розгляді органом опіки та піклування питання про доцільність позбавлення батьківських прав, чи повідомлення його про розгляд цього питання для з?ясування його ставлення до участі у вихованні дітей та виконанні батьківських обов?язків. У висновку не наведені доводи що застосування до батька такого крайнього заходу як позбавлення батьківських буде відповідати прав якнайкращим інтересам дітей. Суд враховує, що відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19 та постанові від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком / матір?ю своїми обов?язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. зокрема постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21. У постанові від 01 серпня 2024 року Верховний Суд у справі № 61/25311/20-ц зазначив, що позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22. Судова практика щодо застосування статті 164 СК України є усталеною. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості зміни такої поведінки. Позбавлення батьківських прав позбавляє батька/матір спільного родинного життя з дитиною та не відповідає меті їх возз?єднання. Реалізація взаємного спілкування між матір?ю чи батьком і дитиною становить засадову складову сімейного життя у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява N 39948/06, пункт 49, ЄСПЛ зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Позбавлення особи батьківських прав є особливо далекосяжним заходом, який позбавляє одного з батьків сімейного життя з дитиною, і не відповідає меті їх возз?єднання. Ця сфера особливо потребує захисту від свавільного втручання (рішення ЄСПЛ від 08 січня 2013 року у справі «S.S. проти Словенії» (S.S. v. SLOVENIA), заява № 40938/16, пункт 96). Позбавлення одного з батьків батьківських прав щодо дітей є втручання у його право на повагу до сімейного життя, гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням, якщо воно не здійснюється «відповідно до закону», не переслідує одну із законних цілей згідно з пунктом 2 статті 8 і може вважатися необхідним у демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 2015 року у справі «Йованович проти Швеції» (Jovanovic v. Sweden), заява № 10592/12, пункт 74, від 08 січня 2013 року у справі «С. С. проти Словенії» (S.S. v. SLOVENIA), заява № 40938/16, пункт 79). У своїй практиці ЄСПЛ керується тим, що необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки між батьками і дітьми та, якщо це доречно, «відновити» сім`ю (рішення від 10 січня 2017 року у справі «Кацпер Новаковський проти Польщі» (Kacper Nowakowski v. Poland), заява № 32407/13, пункт 75). Держава має позитивні зобов?язання сприяти возз?єднанню сім?ї (рішення ЄСПЛ від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (STRAND LOBBEN AND OTHERS v. NORWAY), № 37283/13, пункт 209). ЄСПЛ у рішенні від 25 лютого 2020 року у справі «Ю. І. проти Росії» (Y.I. v. RUSSIA), заява № 68868/14, пункт 87, зазначив, що держава через її уповноважені органи до того, як ухвалює кардинальні рішення, які спрямовані на розділення сім?ї, має попереджати батька про його поведінку, зокрема щодо неучасті у житті дитини, та наслідки, які вона може мати для нього. У матеріалах справи немає даних про те, що з моменту звернення [PERSON] до органу опіки та піклування з питанням надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача до надання вказаного висновку орган опіки і піклування попереджав батька про його поведінку та наслідки, зокрема і крайні, які вона може мати, про необхідність брати достатню участь у житті дитини, не оцінив обставини неучасті батька у вихованні дитини, та заходи, які відповідач вчинив для налагодження стосунків, а виконав лише функцію констатації факту неучасті батька у житті дитини та рекомендував до застосування крайній спосіб обмеження права батька на участь у житті та вихованні дитини. З урахуванням обставин справи суд вважає необхідним попередити [PERSON] , що свідоме та винне нехтування батьківськими обов?язками, ухилення від виконання обов?язків щодо виховання дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , може бути підставою для позбавлення його батьківських прав. Водночас за наявності достатніх доказів про свідоме та винне нехтування батьківськими обов?язками, ухилення від виконання обов?язків [PERSON] щодо виховання дочок, позивач не позбавлена права на повторне звернення до суду із позовом про позбавлення його батьківських прав. Висновки за результатами розгляду Згідно з вимогами статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, є не доведеними. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивач не довела обставин щодо свідомого, злісного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню доньок [PERSON] та [PERSON] , якими обґрунтувала позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача. Позивач не надала достатніх доказів того, що позбавлення батьківських прав відповідача необхідне для забезпення дотримання чи поновлення прав та/чи інтересів дітей та буде відповідати якнайкращим їх інтересам. Позбавлення батьківських прав за встановлених судами обставин не буде ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах у контексті прецедентної практики ЄСПЛ. Щодо розподілу судових витрат При подачі позову позивач сплатила 1211 гривень 20 копійок судового збору. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно вказаного правила, судовий збір, сплачений позивачем поверненню не підлягає.

Outcome: dismissed