Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] , через свого представника адвоката Білого І. М. звернулась до суду із заявою, у якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким визначити наступні заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки: заборонити перебувати в місці проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на 6\~місяців; заборонити наближатися на відстань, меншу 100 м до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на 6\~місяців; заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та сином [PERSON] , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6\~місяців; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та сина [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними, строком на 6\~місяців. Заява обґрунтована тим, що заявник і заінтересована особа перебувають у зареєстрованому шлюбу, від якого вони мають сина [PERSON] , [INFO] . З листопада 2024 року заявник та заінтересована особа проживають окремо. Заявник з дитиною проживає у своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . З 18 липня 2024 року після посилення на території України мобілізаційних заходів, як зазначає заявник, [PERSON] почав проявляти ознаки психічного розладу, через які почав поводить себе неадекватно, що виражалось у залякуванні заявника та їх спільного сина, душіння матері заявника у присутності заявника та їх дитини та інше, у зв`язку з чим, [PERSON] зверталась до органів поліції. Зазначає, що агресія заінтересованої особи щоразу посилюється. Через це заявник переконаний, що вірогідність продовження домашнього насильства, настання тяжких наслідків для його здоров`я та здоров`я дитини є дуже високою. Ухвалою суду від 13 січня 2025\~року провадження у справі відкрито, розгляд здійснюється за правилами окремого провадження. У судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник адвокат Білий І. М., кожен окремо, вимоги заяви підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у заяві. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавав, тому суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. Суд, заслухавши вступне слово та пояснення заявника та його представника, дослідивши надані докази, приходить до такого. Заявник [PERSON] із заінтересованою особою [PERSON] з 03 червня 2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбу (а.с. 13), від якого у них [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 14). Заявник з дитиною без реєстрації проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). 24 грудня 2024 року [PERSON] вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно заявника та його матері, насильно забрав дитину від матері та повіз до місця свого проживання. З довідки за результатами розгляду звернення [PERSON] від 06 січня 2025\~року убачається, що 24 грудня 2024 року до чергової частини Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, надійшло звернення від [PERSON] , [INFO] , про те, що її чоловік [PERSON] , [INFO] , поводить себе неадекватно відносно заявниці та їх спільного сина. Опитаний [PERSON] пояснив, що з липня 2024 року в нього з дружиною почались конфлікти. Після чого останній закрився в собі та відсторонився від своєї сім?ї. У нього були фінансові проблеми, введений військовий стан на нього сильно «давив» психологічно. Надалі протягом всього часу він почав чути голоси, стуки та він вважав, що хтось хоче йому щось сказати. Про описані у зверненні [PERSON] ситуації не заперечує, оскільки такі дійсно відбувались. У липні 2024 року йому здалось підозрілим, що син [PERSON] просто мовчав та він, піднявши його за дві руки, приставивши до стіни, почав кричати, що це не його син, що його підмінили, що його хтось забрав. Після цієї події дружина забрала сина та поїхала жити до своїх батьків. 24 грудня 2024 року він приїхав за місцем мешкання дружини, почав вчиняти сварки, агресивно себе поводив, адже хотів забрати сина додому. Працівниками СЮП ВП Новомосковського РВП з [PERSON] було проведено профілактично роз?яснювальну бесіду, щодо недопущення вчинення подібної ситуації, в подальшому та на останнього складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 21-22). Відповідно до відомостей КП «Д-3» у провадженні Новомосковського міськрайоного суду Дніпропетровської області перебуває на розгляді справа про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Як установлено судом, подіям 24 грудня 2024 року передували події, які сталися 24\~жовтня 2024 року та 15 листопада 2024 року, а саме, 21 жовтня 2024 року, приблизно о 23:00, [PERSON] перебувала за адресою: [ADDRESS] . Коли вона знаходилась у ванній кімнаті, вона почула крики [PERSON] . Коли вона поспіхом вийшла з ванної кімнати, то побачила, що син [PERSON] забився у куток кімнати і дуже переляканий, а [PERSON] з неадекватним поглядом кричить: «Де мій Назар? Де мій [PERSON] ? Це не [PERSON] , це лише його оболонка!». Також [PERSON] схопив [PERSON] за передпліччя обох рук, піднявши догори прислонив до стіни, і при цьому продовжував кричати: «Де мій Назар»? [PERSON] намагалася всіляко заспокоїти [PERSON] та забрати дитину з його рук, але [PERSON] ніяк не вгамовувався і відштовхував [PERSON] , продовжуючи кричати на перелякану дитину. Після того, як [PERSON] вдалося забрати [PERSON] від [PERSON] , дитина повністю знесилена стала засинати, але [PERSON] не вгамовувався, зірвав з Назара ковдру, став руками розплющувати йому очі та вимагав дитину дивитися йому в очі і при цьому продовжував кричати: «Де мій Назар?». Також він звертався незрозуміло до кого і просив повернути [PERSON] , а він «відпрацює». Наступного дня [PERSON] викликала таксі і поїхала разом з дитиною жити до її батьків за адресою: [ADDRESS] . Приблизно через два тижні після зазначених подій [PERSON] став умовляти [PERSON] повернутися разом із сином додому, обіцяв, що все буде добре, що в нього просто стався нервовий зрив. Проте, після повернення [PERSON] побачила, що поведінка [PERSON] зовсім не змінилася, він продовжував дивно і лячно себе поводити та говорити нісенітницю, а також 15\~листопада 2024 року повторилася ситуація, коли [PERSON] схопив [PERSON] та почав кричати: «Де мій Назар?», ображав [PERSON] , штовхав її та називав образливими словами. Після чого [PERSON] зателефонувала своїм батькам і вони забрали її та [PERSON] до себе. З того дня [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] . Зазначене підтверджується наданими заявником доказами: заявою начальнику Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області від [PERSON] про обставини події 24.12.2024 (а.с. 15-19); талоном повідомлення єдиного обліку № 34873 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с. 20) наданим суду у засвідчених представником заявника копіях, а також письмовими поясненнями [PERSON] (а.с. 23-24); письмовими поясненнями [PERSON] (а.с. 26-27); висновком судово-медичного експерта № 543 від 26.12.2024 (а.с. 29); письмовими поясненнями [PERSON] (а.с. 30). Таким чином, суд приходить до висновку про систематичність вчинення заінтересованою особою насильства в сім`ї відносно заявника та їх сина. У рішенні від 23\~серпня 2016\~року у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») Європейський суд з прав людини наголосив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до\~ч.\~1-4\~ст.\~77\~ЦПК України належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~ч.\~1-2\~ст.\~78 ЦПК\~України суд\~не бере\~до уваги\~докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст.\~79\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з\~ч.\~1-2\~ст.\~80\~ЦПК України\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом стосовно кривдника є встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини мають батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування (ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до ч. 2-4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1)\~заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Оцінивши наявні письмові докази за критеріями належності, допустимості, достовірності та достатності, застосувавши принцип доказування у цивільних справах - баланс вирогідностей, судом установлено, що існує факт домашнього насильства відносно [PERSON] та при малолітній дитині [PERSON] , що може негативно вплинути на його психічне здоров`я. Відтак дії заінтересованої особи щодо заявника, приниження честі та гідності заявника, свідчать про те, що станом на сьогодні існує реальна загроза життю та здоров`ю заявника та загроза психічному здоров`ю дитини. Така поведінка свідчить про те, що життя і здоров`я заявника, а також здоров`я дитини, зокрема, психічне, перебувають під постійною загрозою, а тому суд переконаний у необхідності видачі обмежувального припису. Крім того, на виконання вимог частини 2 статті 3508 ЦПК України, суд вважає необхідним повідомити про видачу обмежувального припису уповноважений підрозділ органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також виконавчий орган міської ради. Судові витрати, відповідно до частини 3 статті 3505 ЦПК України, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved