Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

І. Короткий виклад обставин справи Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором в розмірі 38\~888,18 гривень. Позовна заява обґрунтована тим, що 02.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування" та [PERSON] укладено Договір про надання фінансових послуг № 2106123656054 «Стандартний». Згідно п. 1.1. договору за цим договором товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 3 400,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3 400,00 грн. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання вказаного вище договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) грошових коштів на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти. 01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про надання фінансових послуг № 2106123656054 від 02.03.2021, що уклали ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та боржник [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, в тому числі за Договором про надання фінансових послуг № 2106123656054 від 21.03.2021, що уклали ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] . Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Станом на 30.11.2021 року (дата, що передувала відступленню права вимоги від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» до ТОВ «Вердикт Капітал») загальна заборгованість за Договором № 2106123656054 від 02.03.2021 становила 68 499,46 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 3400 грн.; заборгованість за процентами 65099,46 грн. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 р. ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 30804,00 грн, в т.ч: 3400 грн. - сума заборгованості за кредитом та 27404,00 грн. - сума заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, відповідно до умов Договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 р. ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до відповідача щодо сплати процентів за користування кредитними коштами не в повному обсязі. Зазначене не протирічить нормам діючого законодавства та відповідає змісту ст. 514 ЦК України. ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом лише в частині нарахованих процентів за період по 30.11.2021 р., а саме в розмірі 30804,00 грн. Право вимоги за нарахованими процентами за користування кредитом в розмірі 37695,46 грн. не перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал», що і відображене в розрахунку заборгованості за договором, наданого товариством при укладанні Договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021. Відповідно до Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог, що укладений між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», витяг з якого долучено до позовної заяви, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача по Кредитному договору № 2106123656054 від 02.03.2021 в сумі 54534.98 грн, яка складається з: 3400 грн. сума заборгованості за кредитом; 27404,00 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом станом на 30.11.2021 р., право вимоги за якими перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал»; 23730.98 грн. сума заборгованості за нарахованими відповідно до умов Договору процентами за користування кредитом за період з 01.12.2021 р. по 01.03.2022 р. ТОВ «Коллект Центр» після набуття права вимоги за Договором нарахування процентів не здійснював. Загальний розмір заборгованості за Договором №2106123656054 від 02.03.2021 р., що підлягає стягненню станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 54534,98 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 3400,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 51134,98 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 38 888,18 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 3400,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 35 488,18 грн. Також представник позивача просить стягнути з боржника [PERSON] понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн. ІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді Іваничівського районного суду Волинської області від 05.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятиденний строк на подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, та п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Судом вжито заходів щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи, зокрема, ухвалу суду про відкриття провадження у справі скеровано сторонам. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Через систему «Електронний суд» сторонами надано суду заяви по суті. Так, 16.11.2024 року через систему «Електронний суд» відповідач надав до суду відзив на позовну заяву з доказами про доставку 16.11.2024 року о 03:25 год відзиву з додатками до зареєстрованого електронного кабінету позивача ТОВ «Коллект центр» (а.с.56-60). Згідно з\~відзивом відповідач позову не визнає посилаючись на те, що не підписував Договір № 2106123656054 від 02.03.2021 року та коштів у порядку його виконання не отримував. Так, кредитний договір між Відповідачем та ТОВ "Служба миттєвого кредитування" не підписувався сторонами оскільки одноразовий ідентифікатор «W4» використовувався для прийняття оферти, проте ТОВ "Служба миттєвого кредитування" продублювало цей код на всі документи. Також позивачем не надано доказів, що саме відповідачем було подано заявку на отримання кредиту, а також, що саме відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами договору. Матеріали справи містять копію Анкети-заяви, договір про надання фінансових послуг №2106123656054, паспорт споживчого кредиту, графік платежів, які взагалі не містять будь-яких доказів їх підписання відповідачем, не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу. У всіх документах наданих позивачем зазначено місце проживання відповідача вулиця «Колгоспна», хоча на даний момент вона була перейменована на «Молодіжну» і дана інформація була внесена до всіх документів відповідача, де зазначено місце проживання, і ще в 2019 році дана інформація була внесена до Єдиного державного демографічного реєстру, та оновлена у банківських установах у зв`язку із досягненням відповідачем 25-річного віку. Позивачем не долучено доказів на підтвердження наявності заборгованості. Розрахунок заборгованості, який був долучений до позовної заяви, не відображає виконаних господарських операцій щодо видачі/списання/сплати кредитних коштів. Довідка щодо підтвердження переказу грошових коштів видана ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на запит ТОВ «Служба МК» не є платіжним документом, не містить інформації про платника коштів та про отримувача коштів. Відповідач вказує, що розрахуноки заборгованості, які долучено позивачем, за своїм правовим характером є одностороннім арифметичним розрахунком суми боргу, які на думку позивача, має сплатити відповідач і не підтверджує наявність заборгованості, заявленої позивачем до стягнення. Відповідач заперечує наявність боргу та вважає, що за відсутності первинних документів неможливо встановити обставини, які на пряму впливають на правильність визначення суми заборгованості, зокрема: розмір нарахованих позивачем коштів, в т.ч. процентів, пені, штрафів, а також дати та порядок здійснення останнім таких нарахувань. Відповідно до Заяви-Анкети клієнт бажав отримати 3000 грн кредиту, що означає що клієнт погодився на оферту з умовою отримання кредиту в розмірі меншому ніж зазначено в договорі. Враховуючи те, що позикодавець бажав отримати кредит в розмірі меншому ніж зазначено в договорі, договір про надання фінансових послуг, заява-анкета, графік платежів, паспорт споживчого кредиту всі підписані одним одноразовим ідентифікатором, позивачем не надано належних доказів перерахування позикодавцем позичальнику коштів, відповідач вважає, що позивач має на меті ввести в оману суд і відповідача та таким чином заволодіти коштами відповідача. Окрім цього відповідно до паспорта кредиту, договору про надання фінансових послуг, заяви-анкети кредит було надано строком на 16 днів зі сплатою процентів в розмірі 1088 грн. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 року дата закінчення договору №2106123656054 право вимоги за яким перейшло до ТОВ "Вердикт капітал" зазначено 17.03.2021 р., тобто останім було нараховано проценти за користування кредитом поза межами дії договору. Починаючи з 17 дня процентна ставка збільшувалась у зв`язку з невиконанням умов договору, тобто застосовувалась як штрафні санкції. На думку відповідача, позивач нарахував 34400,18 грн. штрафних санкцій, що суттєво перевищує тіло кредиту. Відповідач стверджує, що вимога про нарахування та сплату неустойки не відповідає чинним нормам ЦК України, засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Крім того, ні ТОВ "Служба миттєвого кредитування", ні ТОВ «Вердикт капітал» не повідомляли відповідача про відступлення права вимоги, також і ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не зв`язувалось з відповідачем для врегулювання даного питання, про що позивач самостійно вказав у позовній заяві, оскільки підтвердив, що позивачем не вчинялись заходи досудового врегулювання спору. Щодо витрат позивача на правничу допомогу відповідач вказує, що враховуючи, що справа є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та установлена судова практика, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, відповідач вважає, що сума коштів за надання правничої допомоги є завищеною, не відповідає критерію об`єктивності та не є співмірною з виконаною адвокатом роботою у цій справі. Крім того, позивачем не надано підтвердження оплати послуг Адвокатського об`єднання, а надано тільки заявку про надання юридичної допомоги та витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги в якому зазначено, що сторони погодили надання правових послуг, проте не зазначено, що дані послуги були надані та оплачені або мають бути оплачені, що, на думку відповідача, може свідчити про ще один факт введення суду та відповідача в оману, для того щоб заволодіти коштами відповідача. 25.11.2024 року через систему «Електронний суд» представник позивача подав до суду відповідь на відзив з доказами про доставку 25.11.2024 року о 14:07 год таких до зареєстрованого електронного кабінету відповідача Гіля Ю.П. (а.с.62-71). У відповіді на відзив представник позивача просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Також 25.11.2024 року через систему «Електронний суд» представник позивача подав до суду клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 02.12.2024 року поновлено строк для подання клопотання про втребування доказів, клопотання задоволено та витребувано вказані у клопотання докази. 28.11.2024 року через систему «Електронний суд» відповідач надав заперечення на відповідь на відзив у яких, зокрема, звертав увагу на те, що позивачем було подано відповідь на відзив з порушенням встановленого судом строку, без клопотання про поновлення процесуального строку для подання відповіді на відзив, та без зазначення причин пропуску даного строку. 06.12.2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшли додаткові пояснення у яких представник просив поновити строк на подачу відповіді на відзив та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 09.12.2024 року через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли додаткові пояснення у яких відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні клопотання про поновлення строку на подачу відповіді на відзив та відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 30.12.2024 у задоволенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку для подання відповіді на відзив відмовлено, відповідь на відзив залишено без розгляду. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, по суті спору суд дійшов таких висновків. ІІІ. Обставини справи, встановлені судом 02.03.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] уклали договір про надання фінансових послуг № 2106123656054 «Стандартний», за умовами якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті та становить 3400,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплати проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Пунктом 1.2 Договору передбачено, що кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною (а.с.7-10). Відповідно до додатку № 1 до Кредитного договору. Заява-Анкета (для отримання кредиту) № 2106123656054 [PERSON] , ознайомившись із примірним кредитним договором та додатками, включаючи Правила надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування», що розміщені на офіційному сайті smk.zp.ua та www.bistrozaim.ua, та погодившись з ними, просив Товариство надати кредит на особисті потреби в розмірі 3 400,00 грн (зворот а.с.9). Орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту. Строком на 365 днів з правом повернення достроково та зобов`язується повернути кредиту у розмірі 3 400,00 грн та сплатити проценти у розмірі 1088,00 грн. У Договорі та додатку №1 зазначені особисті дані та відомості про Ю.П., електронну адресу клієнта, на яку направлено договір, номер карткового рахунку [NUMBER] , та інші дані. (зворот а.с.9). Договір та додаток до нього підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором W4. Крім того, електронним підписом підписано паспорт споживчого кредиту додаток №3 до кредитного договору, в якому міститься інформація, як надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с.11-12). Відповідно до п. 1.3 Орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та станосить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Згідно з п. 1.4. договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми в наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки - фіксована. Згідно з п. 1.9. договору граничний строк кредитування (строк дії договору) - 1 рік. Відповідно до графіку платежів дата видачі кредиту 02.03.2021 чиста сума кредиту: 3 400 грн; дата повернення: 17.03.2021, сума платежу за розрахунковий період: 4 488,00 грн (а.с.10). Крім того, відповідачем було заповнено паспорт споживчого кредиту (додаток № 3 до Кредитного договору) щодо більш детальної інформації кредитування (а.с.11-13). Згідно з листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вей Фор Пей» від 02.09.2024 ТОВ «Служба миттєвого кредитування» 02.03.2021 було здійснено переказ коштів на номер карти: [NUMBER] , номер договору: 2106123656054, сума 3 400 грн (а.с.17). Крім того, дана інформація підтверджується випискою щодо руху коштів по картці [PERSON] за період з 02.03.2021 02.04.2021 року та інформацією з АТ «Універсал Банк» (а.с.109-112). Так банківська картка № [NUMBER] була емітована АТ «Універсал Банк» на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). З інформації щодо руху коштів по картці № [NUMBER] за період з 02.03.2021 по 02.04.2021 слідує, що 02.03.2021 року через платіжний сервіс компанія «Вей Фор Пей» на картку зараховано 3400 грн, якими відповідач активно користувався. Як слідує з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2106123656054 від 03.03.2021 року, станом на 30.11.2021 розмір заборгованості становить 30\~804,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 3 400 грн; заборгованість за відсотками 27\~404,00 грн; пеня - 0,00 грн, штраф 0 грн (а.с. 18-19). 01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №1-12, за умовами якого клієнт - первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 60 168 947,00 грн, а фактор зобов`язується прийняти право грошової вимоги до боржників, що належать клієнту і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками. Згідно з Додатком № 2 до договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 - Акту приймання-передавання Реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу № 1-12 від 03.12.2021 відповідно до цього реєстру боржників клієнт передав, а фактор прийняв право вимоги по боржниках в кількості 31 632 боржників. Загальна сума простроченої заборгованості складає 60 183 678,63 грн (а.с.21-23). Відповідно до Додатку № 4 до договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 - Акту приймання-передавання Реєстру боржників за Договором Факторингу № 1-12 від 01.12.2021 від 03.12.2021 клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників в кількості 31 632 штук, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. З додатку № 3 до Договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 та витягу з додатку №3 до Договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 вбачається, що ТОВ «Служба миттєвого кредитування» передало, а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло право вимоги до боржника [PERSON] на загальну суму заборгованості 30\~804,00 грн (а.с.24-26). Таким чином, Договором факторингу №1-12 від 01.12.2021 року, який укладено між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», та витягом з Реєстру боржників до даного договору підтверджується факт відступлення права вимоги за кредитним договором № 2106123656054 від 02.03.2021 року до боржника [PERSON] на суму заборгованості за кредитом 30\~804,00 грн. 10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» як первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору ТОВ «Коллект Центр» у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги до боржників згідно з додатками № 1 та № 3 до договору (а.с.27-29). Передачу вказаних грошових вимог оформлено Додатком № 4 до вищезазначеного договору факторингу Актом прийому-передачі Реєстру боржників за договором № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги (а.с.30). З додатку № 3 до Договору №10-03/2023/01 від 10.03.2023 (Реєстр боржників) та витягу з додатку №3 до Договору №10-03/2023/01 від 10.03.2023 слідує, що ТОВ «Вердикт Капітал» передало, а ТОВ «Коллект Центр» прийняло право вимоги до боржника [PERSON] загальна сума заборгованості: 54\~534,98 грн (а.с.33). Відповідно до розрахунку ТОВ «Коллект Центр» за [PERSON] станом на 03.10.2024 наявна заборгованість за кредитним договором в сумі 54534,98 грн з яких: 3400 грн заборгованість за тілом та 51\~134,98 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги зворот (а.с.20). Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути за кредитним договором заборгованість у розмірі 38888,18 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 3 400 грн; заборгованість за відсотками 35\~488,18 грн. Відповідач позовних вмог не визнає у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Контррозрахунку відповідачем суду не надано. ІV. Застосоване законодавство Частиною 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідності до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно дост. 1048 цього Кодексу. Як передбачено ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимогЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно з ст. 629 ЦК України- договір є обов`язковим для виконання сторонами. Крім цього у ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Також ст.204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Крім того, за змістом ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» акцептом пропозиції укласти договір в електронній формі є відповідь особи, якій адресована пропозиція його укласти, про її прийняття надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного у порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийнятім такої пропозиції в електронній формі, що підписується у порядку, передбаченомуст. 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з п. 2 ч. 1ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до актів цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 1 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Відповідач пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Служба миттєвого кредитування», отримавши відповідний цифровий пароль на номер свого мобільного телефону, що свідчить про ознайомлення з Правилами (примірним договором) та іншою наданою інформацією. Для оформлення кредиту та коштів відповідач обрав бажану суму кредиту та строк кредитування; ознайомився з текстом договору, що пропонувався для укладання, Правилами, інформацією, зазначеною вст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансовий послуг» та іншою необхідною інформацією, шляхом перенаправлення (відсилання) до них/неї, що повністю відповідає ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», про що відповідач поставив відповідну відмітку в електронній системі товариства, після чого створив заявку на отримання коштів згідно з обраних ним умов. Ознайомлення в особистому кабінеті з паспортом кредиту - інформація, яка надається споживачу до укладення договору (стандартизована форма) в порядку, за формою та за змістом, що передбачені ст.9 Закону України «Про споживчекредитування» та іншою необхідною інформацією. Після прийняття кредитодавцем позитивного рішення щодо надання кредиту позичальнику кредитодавець зробив позичальнику пропозицію в особистому кабінеті укласти електронний кредитний договір, який містив усі істотні умови з якими заявник мав можливість ознайомитись до моменту укладання кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Після прийняття позичальником умов кредитного договору, він уклав з товариством електронний кредитний договір, який був підписаний відповідно до вимог частин 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після укладання в електронному вигляді зазначеного правочину, позичальнику були надані відповідні кошти від кредитора, права вимоги щодо стягнення заборгованості за якими увійшли до переліку тих, що передані за договорами факторингу позивачу у справі. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановленихст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно з ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. V. Висновки суду У відзиві на позовну заяві відповідач стверджував, що договір № 2106123656054 від 02.03.2021 року з первісним кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування" не укладав, а одноразовий ідентифікатор «W4» використано неодноразово на всі документи. З цього приводу суд вважає необхідним вказати, що з матеріалів справи слідує, що кредитний договір є правомірним, його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсним не визнаний, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України є правомірним і повинен виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору. Також, відповідачем не надано будь-яких доказів про те, що він звертася до поліції із заявою про вчинений щодо нього злочин з приводу укладення від його імені договору № 2106123656054 від 02.03.2021 року. Вирок суду, яким встановлено вину іншої особи в оформленні спірного кредитного договору від імені [PERSON] , отримання та використання коштів за таким кредитним договором у матеріалах справи відсутні. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У цьому випадку діє презумпція правомірності\~правочинів (ст.204 ЦК України), яка відповідачем не спростована. З огляду на встановлені судом обставини справи та досліджені докази, суд дійшов висновку, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування" та відповідачем шляхом підписання за допомогою одноразового ідентифікатора анкети заяви № 2106123656054 від 02.03.2021 року, укладено договір про надання кредиту у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. Укладення договору підтверджується договором про надання фінансових послуг № 2106123656054 від 02.03.2021. Правовідносини у цій справі регулюються Цивільним кодексом України. Кредитний договір містить інформацію, як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину, та строк на який видані кредитні кошти та процентну ставку, окрім того містить всі істотні умови передбачені законодавством України. При цьому, відповідач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору. Матеріали справи підтверджують факт виконання позивачем зобов`язань щодо надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 3 400 гривень. Як слідує із наданого позивачем розрахунку, відповідач у встановлений п. 1.3. Договору строк зобов`язання щодо повернення кредиту не виконав. Відтак, заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 3 400 гривень. З урахуванням викладеного, вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 400 гривень підлягає до задоволення. Позивач надав виписку з рахунку, яка підтверджує вказану заборгованість, а також розрахунок заборгованості. Відповідач не спростував наявну у вказаних документах інформацію. Щодо позиції відповідача про нарахування процентів за користування кредитом поза межами дії договору у враховуючи, що кредит надавався терміном на 16 днів, суд зазначає, що такі доводи представника відповідача, не відповідають встановленим обставинам справи та не приймаються судом з огляду на наступне. Відповідно до пунктів 1.4.1. та 1.4.2. договору та Заяви-Анкети нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16-й день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. Як умовами заяви-анкети, так і умовами кредитного договору визначено, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми в наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови\~сплати всіх\~нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.в); д) тип процентної ставки - фіксована. Згідно з п. 1.9. договору граничний строк кредитування (строк дії договору) - 1 рік. Отже, у разі неповернення кредиту в орієнтовний строк, відповідач зобов`язався повернути вказану суму кредиту та відсотки протягом граничного строку кредитування (365 днів). Враховуючи, що договір було укладено 02.03.2021 року, граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) закінчився 02.03.2022. Таким чином, період з 02.03.2021 по 02.03.2022 є періодом правомірного користування позичальником кредитнми коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, який супроводжувався нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у договорі. Розрахунок заборгованості нарахування відсотків здійснювалось за період з 02.03.2021 по 01.03.2022 року, тобто в межах строку кредитування, зазначеного в Кредитному договорі та в Заяві-анкеті на отримання кредиту. При цьому, відповідно до умов договору, відсоткова ставка за перші 16 днів становить 2% на день, з 17 по 31 день -3,64% на день, з 32 по 47 5,02% на день, в подальшому 7,67% на день. Судом перевірено розрахунок первісного кредитора та встановлено, що нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами Договору. При цому встановлено, що позивач не нараховував відповідачу пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору. Відповідачем, наданий стороною позивача розрахунок заборгованості не спростований, власних розрахунків останнім не подано, тому даний розрахунок судом приймається, як достовірний. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що сторонами при укладенні договору було досягнуто згоди щодо фіксованого розміру процентної ставки для певного періоду користування кредитними коштами, в залежності від виконання позичальником умов договору. Відповідач свої зобов`язання щодо сплати кредитної заборгованості належним чином не виконував та жодних сум на погашення кредиту не вносив як слідує з розрахунку заборгованості. Водночас сума кредиту відповідачем не повернута і на цю суму кредитодавець нараховував змінну процентну ставку в межах граничного строку кредитування. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що відповідно до Заяви-Анкети клієнт бажав отримати 3000 грн кредиту, а тому погодився на оферту з умовою отримання кредиту в розмірі меншому ніж зазначено в договорі, адже такі обставини жодним чином не стосуються предмета доказування. З тексту анкети-заяви № 2106123656054 від 02.03.2021 року слідує, що [PERSON] просив Товариство з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування" надати йому кредит на особисті потреби саме у розмірі 3400 гривень. Доводи відповідача про те, що заборгованість по відсотках є явно завищеною, не є співрозмірною розміру кредиту, є несправедливою та порушує принцип розумності та добросовісності суд відхиляє, з огляду на правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої відсутні підстави для визнання договорів недійсними, зокрема, пунктів договору щодо нарахування процентів за користування кредитом та відсутність порушень зі сторони кредитодавця вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», які укладені відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», що відображено в постановах від 12.01.2022р. у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19, від 09.09.2020 р. у справі № 732/670/19, від 28.04.2021 р. у справі № 234/7160/20, від 10.06.2021 р. у справі № 234/7159/20, від 18.06.2021 р. у справі № 234/8079/20. Суд звертає увагу, що волевиявлення сторони щодо підписання договору свідчить, що особа, яка погоджується укласти договір, отримала всі необхідні відомості для прийняття рішення про погодження умов договору. Таким чином, твердження відповідача у відзиві на позовну заяву, що нарахована позивачем сума відсотків за користування кредитом не відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів не заслуговують на увагу, оскільки укладаючи кредитний договір відповідач підтвердив, що до укладання договору уважно ознайомився з текстом цього договору та правилами, а також отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема, частиною другою статті 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ознайомився з умовами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про захист персональних даних», отримав підписаний сторонами екземпляр договору, графік платежів, паспорт кредиту (п.4.9 Договору). Окрім того, відповідно до статті 15 ЗУ «Про споживче кредитування» відповідач мав право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору. Вказане право відповідача на відмову від договору також дублюється у пункті 2.2.1.4 договору № 2106123656054 від 02.03.2021. Проте, відповідач не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення договору не відкликав, не звертався до позивача за додатковим роз`ясненням положень договору ні до, ні під час, ні після його укладення, тобто не скористався таким правом. Щодо того, що відповідач не був\~повідомлений як\~боржник за\~кредитним договором\~про перехід\~права вимоги\~за зобов`язанням суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Відповідно дост. 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. У постанові від 06.02.2018 у справі № 278/1679/13-ц Верховний Суд зазначив, що наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Отже, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається відповідач, не припиняє зобов`язань сторін за договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за договором на користь нового кредитора. Окрім цього, у постанові від 29.05.2018 у справі № 910/14716/17 Верховний Суд вказав, що відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні, якщо обов`язковість такої згоди передбачено договором, є підставою для визнання недійсним на підставі частини першої статті 203 Цивільного кодексу України договору про відступлення права вимоги, оскільки у такому випадку договір про відступлення права вимоги суперечить приписам частини першої статті 516 Цивільного кодексу України. Як встановлено судом, ні Договором №2106123656054, ні іншими документами, не передбачено такої умови, як отримання згоди боржника на заміну кредитора у цьому зобов`язанні у розумінні частини 1 статті 516 ЦК України. Навпаки, у п. 2.1.1.7 Договору № 2106123656054, зазначено, що товариство має право укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою без додаткового погодження цього з позичальником. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що його не повідомлено про заміну кредитора у зобов`язанні, оскільки боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Інші заперечення відповідача не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до ухилення від виконання зобов`язання і не спростовують висновків суду. Матеріалами справи підтверджено, що позивач ТОВ "Коллект Центр" правомірно набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 2106123656054 від 02.03.2021. На спростування наданих позивачем доказів, відповідач, порушуючи вимоги ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Відповідач не надав контррозрахунок з будь-яким іншим розміром заборгованості за кредитним договором, який би спростував нараховані позивачем проценти, клопотання про призначення експертизи у цій справі не заявляв. Оскільки відповідно до ст. 13 та ст. 264 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог та при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, то позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками за договором № № 2106123656054 від 02.03.2021 підлягають до повного задоволення у розмірі 38\~888,18 грн. Оскільки відповідач, як позичальник, отримав кошти за вищевказаним кредитним договором на загальну суму 3 400 грн на свою банківську картку, емітовану АТ «Універсал Банк», реквізити якої містяться у заяві-анкеті, що не спростовано ним належними і допустимими доказами; користувався кредитними коштами та не повернув їх у визначені строки разом зі сплатою відсотків, а тому має заборгованість, право вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором факторингу, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 38888,18 грн. VІ. Судові витрати Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Пунктом 1 ч. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у справі; судовий збір за подання позову у даній справі у розмірі 2 422,40 гривень. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 гривні, що підтверджується платіжною інструкцією № 0470110013 від 29.10.2024 року. Зазначена сума судового збору була сплачена враховуючи те, що позовна заява позивачем була подана до суду в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», то відповідно до ЗУ «Про судовий збір», застосовується понижуючий коефіцієнт 0,8, що узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом в ухвалах від 14.12.2021 р. у справі № 9901/454/21, від 31.01.2022 р. у справі № 316/356/20, від 03.02.2022 р. у справі № 300/1617/21, від 14.02.2022р. у справі № 560/4216/21, від 15.02.2022 р. у справі № 560/8629/21. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення, то з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у справі, які складаються з судового збору за подачу позову в розмірі 2 422,40 гривень, понесення яких документально підтверджується наявною платіжною інструкцією № 0470110013 від 29.10.2024 року. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано: договір № 01-07/2024 від 07.07.2024 року про надання АО «Лігал Ассістанс» правової допомоги ТОВ «Коллект Центр», заявку на надання юридичної допомоги № 514 від 14.08.2024 року, витяг з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 02.10.2024 та прайс лист АО «Лігал Ассістанс». Згідно з Витягом з Акту №1 про надання юридичної допомоги від 10.06.2024 року ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс» погодили надання наступних правових послуг: надання усної консультації з вивченням документів (4000 грн. за 2 години) та складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (3000 грн. за 3 години). Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема у справах №923/560/17, №329/766/18, № 178/1522/18. Подані позивачем документи на підтвердження понесених\~витрат на\~правничу допомогує належними та достатніми у розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт отримання правничої допомоги та необхідності сплати позивачем ТОВ «Коллект Центр» витрат за надану професійну правничу допомогу. Відповідач вважає розмір правничої допомоги є необ`єктивним та неспівмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі враховуючи, що справа є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та установлена судова практика, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, вважаю що сума коштів за надання правничої допомоги є завищеною. Клопотання про зменшення судових витрат на правову допомогу від відповідача не надходило. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставіст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у рішенні в справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. На ці ж обставини та критерії посилається Верховний Суд у справі № 756/2114/17 від 13 лютого 2019 року, зменшивши розмір судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір був неспівмірний зі складністю справи. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved