Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

17.10.2024 року представник заявника, адвокат Марку О.В., звернулася в суд в порядку окремого провадження, в інтересах [PERSON] , заінтересована особа - [PERSON] , про встановлення факту, що має юридичне значення. Заяву мотивує тим, що з 27 лютого 2018 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] , від якого мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . [PERSON] має ще двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . З 2018 року він разом з сім`єю проживають за адресою: [ADDRESS] . Фактично він став утримувати дітей дружини та виконувати обов`язки їх батька, всі троє неповнолітніх дітей знаходяться на його утриманні. Посилаючись на вищевикладене, просив встановити факт, що на його утриманні перебувають неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Заявник та його представник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, просили задовольнити їх повністю. Заінтересована особа, [PERSON] , у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заявлених вимог. Вислухавши думки заявника, його представника, заінтересовану особу, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження ості чи відсутності не оспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності ст.ст. 315 - 318 ЦПК кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів перебування на утриманні, якщо вони мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення особистих; немайнових чи майнових прав. Судом встановлено, що 27 лютого 2018 року заявник [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] у Єланецькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (а. с. 10) Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Із матеріалів справи слідує, що [PERSON] має ще двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . (а. с. 11, 13). Відомості про батька [PERSON] , [INFO] , внесені до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 135 СК України (а.с. 12). З батьком [PERSON] , [INFO] , [PERSON] шлюб розірвано, що підтверджується заочним рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 30.01.2012 року. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 2011 року аліменти на утримання сина [PERSON] не сплачує, не приймає участі у його утриманні та не бажає надавати матеріальну допомогу, місце знаходження його невідоме. Родина заявника має статус багатодітної сім`ї (а.с. 17). [PERSON] сприйняв дітей своєї дружини як своїх і відноситься до них як до рідних, займається їх вихованням, піклується за їх здоров`я, забезпечує усім необхідним. Фактично він став утримувати дітей дружини та виконувати обов`язки їх батька, всі троє неповнолітніх дітей знаходяться на його утриманні, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (а.с. 15-16). [PERSON] працює трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва у фермерському господарстві " [PERSON] " з 29 серпня 2022 року (а.с. 20, 21). У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. За наведених вище обставин, заявник звернувся до суду з приводу встановлення факту утримання дітей, що має юридичне значення для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Факт перебування дітей на утриманні заявника підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, копією посвідчення для багатодітних сімей серії [NUMBER] від 03.09.2018 року, накладними про покупки одягу, речей, шкільного приладдя, побутової техніки, проведення ремонту, сплату комунальних послуг ( а.с. 15-17, 22-32), а також поясненнями наданими в судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до положень статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» "членами сім`ї" є мачуха, вітчим, які проживають однією сім`єю з малолітніми або неповнолітніми пасинком, падчеркою. Відповідно частини 1 статті 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Пунктом 3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Таким чином, визначальним фактом є не батьківство, а саме утримання трьох і більше дітей до 18 років. З огляду на викладене на підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд вважає, що фактично на утриманні заявника [PERSON] перебуває його рідна донька [PERSON] , [INFO] , що не підлягає встановленню, оскільки підтверджено наявними матеріалами справи, а також діти його дружини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судом також встановлено, що заявник [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] та їх дітьми проживають разом, ведуть спільне господарство, діти відвідують навчальні заклади, заявник виконує всі обов`язки по утриманню дітей добровільно, за власним бажанням. За таких обставин, суд, оцінивши досліджені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні наявних у справі доказів, у контексті першочергового врахування інтересів дітей, враховуючи відсутність заперечень матері щодо встановлення даного факту, тобто відсутність спору про право, дійшов висновку про те, що факт перебування неповнолітніх дітей на утриманні заявника знайшов своє повне підтвердження під час розгляду справи, а тому заява підлягає повному задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved