Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

Суть спору [PERSON] , через свого представника Адамович Н.Є. звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог ствердила, що вона з відповідачем зареєструвала шлюбу 16.11.2019 року у Іваничівському відділі ДРАЦС ГТУЮ у Волинській області, про що складено актовий запис № 35. Від даного шлюбу є малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, вона з чоловіком впродовж декількох років проживає окремо, не підтримує подружніх стосунків, у кожного із сторін є своє особисте життя, а шлюб носить формальний характер. Основна причина розпаду сім`ї це - різниця характерів, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, довіри та компромісних рішень. Заради сина сторони намагалися зберегти сім`ю, однак їм це не вдалося, тому подальше сумісне життя і збереження сім`ї є неможливим. Спір щодо спільного майна подружжя відсутній, питання щодо утримання дитини буде вирішуватись окремо, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. У зв`язку з наведеним, [PERSON] просить розірвати шлюб, який зареєстрований Іваничівським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Волинській області, актовий запис № 35, судові витрати покласти на відповідача. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Позиція учасників справи В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги. Додатково зазначила, що спочатку розірвати шлюб це було спільне рішення сторін, оскільки сторони не проживають разом три роки, однак згодом відповідач почав заперечувати щодо розірвання шлюбу. Час на примирення, який надав суд за зверненням відповідача, виявився безрезультатним, оскільки [PERSON] не вчиняв будь-яких для цього дій, не дзвонив, не приїжджав. Зауважила, що відповідач навмисно затягує розгляд даної справи. Ствердила, що збереження сім`ї неможливе, це суперечить її інтересам та просила розірвати шлюб. Представник відповідача Адамович Н.Є. підтримала позовні вимоги наведені у змісті позову. Зазначила, що на даний час, перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача. Щодо клопотання представника відповідача [PERSON] про чергове відкладення розгляду справи наголосила, що цивільний позов був поданий до суду в червні 2024 року, після закінчення строку на примирення, адвокат відповідача постійно подавав клопотання про перенесення розгляду справи. Адамович Н.Є. вважає, що поведінка адвоката Жука Ю.Б. спрямована на затягування розгляду судової справи, зазначила, що у матеріалах справи наявні всі документи для винесення законного рішення по справі, оскільки сторона відповідача знає про розгляд даної справи та знав про кожне судове засідання, яке відкладалося, але не бажав брати у ньому участі, крім того сторона відповідача належним чином повідомлена про розгляд справи відповідно до ЦПК. Відповідач [PERSON] , в судове засідання вкотре не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак на адресу суду поверталися конверти із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 26-27, 29, 39, 51, 57, 65). Судом також було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик на 09.01.2025 у судове засідання по справі №156/706/24 відповідача [PERSON] (а.с. 61). Представник відповідача [PERSON] в судове засідання вкотре не з`явився, однак був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи про що свідчать у матеріалах справи довідки про доставку електронного документу (а.с. 45, 53, 62). 09.01.2025 року через систему «Електронний суд», адвокат Жук Ю.Б. повторно подав клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки зайнятий у інші справі, однак будь-яких підтверджуючих документів суду не надав. Розгляд справи всупереч клопотанню сторони відповідача про відкладення розгляду справи Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК). Частини 1 та 5 ст. 4 ЦПК передбачають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1 ст. 10 ЦПК). Відповідно до ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК). Стаття 223 ЦПК передбачає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення. У частинах першій, третій статті 131 ЦПК України зазначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. У постанові Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 757/15603/19 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність за вказаною адресою, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії, а повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки . Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся про кожне судове засідання цивільної справи №156/706/24 у якій він являється відповідачем, а саме 03.07.2024, 12.08.2024, 04.09.2024, 22.11.2024, 09.12.2024, 26.12.2024, 09.01.2025 про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення які поверталися на адресу суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Будь-яку іншу адресу свого місця проживання відповідач суду не повідомляв. Також відповідач повідомлявся про час та місце розгляду справи шляхом розміщення відповідного повідомлення на сайті Судової влади України. Крім того, відповідач [PERSON] уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Жуком Ю.Б., який 09.08.2024 року та 12.08.2024 року надіслав суду заяви про відкладення розгляду справи із можливістю ознайомитися із позовом та подати відзив на позовну заяву, а отже вступив у представництво інтересів [PERSON] . Слід зазначити, що відзив на позов на адресу суду не надходив. Відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Представник відповідача, адвокат Жук Ю.Б. про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного документу, а саме судової повістки-повідомлення про судове засідання у цивільній справі до його електронного кабінету, однак в судові засідання 11.11.2024, 09.12.2024, 09.01.2025 представник не з"явився, кожного разу подаючи клопотання про відкладення розгляду справи без підтверджуючих на те доказів. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (див. постанову Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 520/5386/15-ц). Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Вказана норма права має на меті стимулювати учасників цивільних правовідносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав у всіх їх проявах, є заходом, спрямованим на зміцнення засад цивільно-правового регулювання, оскільки кожен зобов`язаний вчиняти дії без посягання на права і свободи інших людей. У зв`язку з наведеним вище, суд приходить до висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи та суд може вирішити спір по суті у цьому судовому засіданні, зважаючи також на тривалість перебування справи у провадженні суду. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 18.06.2024 року ( суддя Бахаєв І.М.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні 03.07.2024 року протокольною ухвалою було відкладено розгляд справи, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. 12.08.2024 року судове засідання відкладено у зв`язку із клопотанням представника відповідача. Ухвалою від 04.09.2024 року сторонам по справі надано строк для примирення терміном два місяці, відповідно до поданого клопотання представника відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 05.11.2024 року поновлено провадження у цивільній справі № 156/706/24. В судовому засіданні 22.11.2024 року протокольною ухвалою було відкладено розгляд справи, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. 09.12.2024 року судове засідання відкладено у зв`язку із неявкою всіх учасників справи (клопотанням представника відповідача). Ухвалою суду від 30.12.2024 року, відповідно до ст. 33 ЦПК України суддею Федечко М.О. прийнято до провадження цивільну справу № 156/706/24 та призначено її до судового розгляду. В судовому засіданні 09.01.2025 року клопотання позивача [PERSON] задоволено та ухвалено проводити розгляд справи без участі сторони відповідача. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В силу вимог ст. 128 ЦПК України сторона відповідача належним чином повідомлена про дату та місце розгляду справи, відтак підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Враховуючи наявність умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, 09.01.2025 року судом постановлено протокольну ухвалу про здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши сторону позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Обставини справи, встановлені судом Як вбачається із матеріалів справи, сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано Іваничівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Волинській області, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане 16.11.2019 року (а.с. 5). [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.06.2020 року (а.с. 7). Відповідно до копії Акту обстеження умов проживання [PERSON] складеного 12.06.2024 року, встановлено, що позивач проживає за адресою: [ADDRESS] разом із членами родини та її сином - [PERSON] . Умови проживання задовільні, наявні всі необхідні умови для виховання, проживання та розвитку малолітньої дитини (а.с. 8). Застосоване судом законодавство Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006року у справі "Проніна проти України"). Висновки суду Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак тривалий час не підтримують подружніх стосунків. Позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу про що однозначно і категорично ствердила у судовому засіданні. Беручи до уваги взаємостосунки, що склалися між подружжям, небажання позивача надалі підтримувати сімейні взаємовідносини, а також те, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, вжиті судом заходи щодо примирення сторін не покращили стосунки сторін, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що в порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч. ч. 3, 4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Так, на підтвердження витрат про надання правової допомоги, представником позивача надані: договір № 14 від 13.06.2024 року про надання правничої допомоги [PERSON] , акт приймання - передачі виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги №14 від 13.06.2024 року в якому міститься інформація про вартість наданої послуги - 3000,00 грн., рахунок - фактура № 1 від 16.06.2024 року до Договору про надання правової допомоги №14 від 13.06.2024 року та ордер серії АС № 1098541 від 13.06.2024 року. Оцінюючи надані докази, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 гривень. Судові витрати Враховуючи, що позивач при зверненні до суду сплатила 1211,20 гривень судового збору при пред`явленні позову,

Outcome: approved