Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

24 жовтня 2024 року [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~Держави Україна в особі Верховного Суду про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 07 листопада 2015 року щодо позивача оформлено Протокол про адміністративне правопорушення від 6 листопада 2015 року №0001. В подальшому його передано на розгляд Хмельницького міськрайонного суду(справа №686/22551/15-п, яка в ручному режимі набула номер справи 686/11495/16-п). Протокол за\~ст.185-3 КупАП, відповідно до ч.1,5\~ст.258 КупАП\~не складається. Відповідно до ст.277 КУпАП у випадку притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за\~ст.185-3 КУпАП, справа розглядається протягом доби. 25.08.2022 року постановою Тернопільського апеляційного суду адміністративну справу закрили. Позивач вважає, що свавільне звинувачення його у вчиненні адміністративного правопорушення протягом семи років на підставі нікчемного Протоколу №0001 є формою катування правосуддям. У зв`язку з не доведенням вини [PERSON] у вчинені праворушення за ч.1\~ст.185 -3 КУпАП, закриттям провадження у справі, позивач звернувся з позовом про відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених\~Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». За розрахунком позивача, розмір моральної шкоди складає за період 06.11.2015 року по 25.08.2022 року, тобто 82 місяці, які потрібно помножити на мінімальний розмір заробітної плати 8000 грн., що дорівнює 656000 грн. Зважаючи на винятковий цинізм та особливу зухвалість, з якою позивача звинувачували у вчинені адміністративного правопорушення близько семи років, позивач заявляє суму моральної шкоди збільшену до 3\~000 000 грн. Крім того, позивачем заявляється до стягнення сума витрат на правову допомогу 5 тисяч грн. та транспортні витрати 24 грн., витрати часу - дві години по десять тисяч гривень на підготовку тексту позовної заяви. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.11.2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та справу призначено у підготовче засідання на 04.12.2024 року. Ухвалою суду від 04.12.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 24.12.2024 року. 10.12.2024 року до суду представником відповідача було направлено відзив на позов, в якому заперечуються позовні вимоги, оскільки позивачем не наведено доказів на підтвердження того, що Верховним Судом йому завдана моральна шкода. У судове засідання позивач не з`явився проте, у змісті позовних вимог просить справу розглядати без його участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві вказав про розгляд справи без участі представника. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження, а тому не підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 07 листопада 2015 року щодо позивача оформлено Протокол про адміністративне правопорушення від 6 листопада 2015 року №0001. В подальшому його передали на розгляд Хмельницького міськрайонного суду(справа №686/22551/15-п). Позивач зазначає, що його свавільно звинувачували у вчиненні адміністративного правопорушення протягом 82 місяців на підставі нікчемного Протоколу №0001, що є формою катування правосуддям. У зв`язку з не доведенням вини [PERSON] у вчиненні праворушення за ч.1\~ст.185 -3 КУпАП, закриттям провадження у справі, позивач звернувся з позовом про відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених\~Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». За розрахунком позивача, розмір моральної шкоди складає за період 06.11.2015 року по 25.08.2022 року, тобто 82 місяці, які потрібно помножити на мінімальний розмір заробітної плати 8000 грн., що дорівнює 656000 грн. Зважаючи на винятковий цинізм та особливу зухвалість, з якою позивача звинувачували у вчиненні адміністративного правопорушення близько семи років, позивач заявляє суму моральної шкоди збільшену до 3000000 грн. Відповідно до Постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.05.2022 року (справа № 686/11495/16-п) 12.11.2015 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області надійшов на розгляд протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1\~ст. 185-3 КУпАП, який постановою судді Трембача О.Л. від 11.04.2016 року в порядку\~ст. 253 КУпАП\~був скерований керівнику Хмельницької місцевої прокуратури, оскільки в діях позивача вбачалися ознаки кримінального правопорушення. Справа про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч.1\~ст.185-3 КУпАП\~була закрита. Враховуючи прийняте судом рішення про закриттясправи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч.1\~ст.185-3 КУпАП\~позовна заява останнього до Держави України про відшкодування моральної шкоди в сумі 10000000 (десять мільйонів) грн. повернута позивачу без розгляду. Після перегляду постанови від 30.05.2022 року Тернопільським апеляційним судом 25.08.2022 року, вищезазначена постанова набула законної сили. Позивач звертався до суду з позовом до держави Україна, у якому у якості представника відповідача за пред`явленими вимогами вказав Вищу раду правосуддя, та просив стягнути з держави Україна на його користь 5 000 000 000,00 грн моральної шкоди, завданої незаконним рішенням судді Хмельницького міськрайонного суду Трембача О. Л. у справі №686/22661/15-п. Позов мотивовано тим, що 11 квітня 2016 року суддя Хмельницького міськрайонного суду Трембач О.Л. прийняв незаконне рішення, яким матеріали адміністративного провадження відносно нього за частиною першою\~статті 185-3\~КУпАП направив керівнику Хмельницької місцевої прокуратури для прийняття рішення, оскільки в діях позивача вбачалися ознаки кримінального правопорушення. Таким чином суддя Трембач О.Л. не вирішив справу по суті в порядку, передбаченому Кодексом України\~про адміністративні\~правопорушення та не звернув увагу, на відсутність взагалі події адміністративного правопорушення. Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 09 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Верховний Суд при перегляді вищезазначеної справи зазначив, що при розгляді справи суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що вимоги позивача про стягнення з держави України шкоди за порушення вимог закону при розгляді справи №686/22661/15-п не можуть бути вирішені поза зв`язком зі з`ясуванням конкретних обставин її розгляду та оцінкою дій судді у цьому процесі, що відноситься до виключної компетенції Вищої ради правосуддя у межах відповідних дисциплінарних процедур. Подібних за змістом висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 520/2261/19. У справі, яка переглядалася позивач не довів факт заподіяння йому моральної шкоди незаконністю дій або рішенням судді Хмельницького міськрайонного суду, що не пов`язані із здійсненням правосуддя, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (рішенням) та наслідками, зазначеними ним у позові, а отже, суди дійшли обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з держави Україна моральної шкоди, завданої рішенням судді у справі № 686/22661/15-п. Статтею 56\~Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюєтьсячастиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома\~статті 1176 ЦК України). Водночас, частиною шостою\~статті 1176\~ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Згідно зі статтею 1173\~ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю, рішенням) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. У статті 23\~ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4\~Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди\~передбачено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні\~спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправні діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому суд з`ясовує факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрати немайнового характеру. Також, відповідно до частини другої статті\~2, частини першої статті\~170 ЦК України\~учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з частиною другою\~статті 48 ЦПК України\~сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Згідно положень ч. 4\~ст. 58 ЦПК України,\~держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник. З наведеного слідує, що відповідачем за позовом про відшкодування шкоди, завданої у процесі здійснення правосуддя може бути лише держава, яка бере участь у справі як сторона у цивільному процесі через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. Відповідно до положень\~Конституції України\~та\~Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»\~суд не наділений повноваженнями представляти державу у суді за позовами про відшкодування шкоди, завданої під час здійснення правосуддя. Таким чином, Верховний суд не наділений повноваженнями представляти державу Україна в спірних правовідносинах, а тому позов задоволенню не підлягає. Відповідно до частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди у розмірі 3 000 000 грн., завданої незаконним звинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення та перебування під судом, а також причинний зв`язок між шкодою та діями Верховного Суду, у зв`язку з чим позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed