Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

До Фастівського міськрайонного суду Київської області через систему «Електронний суд» надійшла заява представника [PERSON] адвоката Твердохліб Максима Миколайовича про видачу обмежувального припису відносно кривдника [PERSON] . За змістом вказаної заяви стверджується, що [PERSON] , донька заявниці, систематично вчиняє відносно заявниці домашнє насильство, що є підставою для застосування до неї, як до кривдниці, тимчасового обмеження прав строком на шість місяців у вигляді заборони [PERSON] перебувати в місті проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] ; заборони [PERSON] наближатись на визначену безпечну відстань до 200 метрів до [PERSON] ; заборони [PERSON] вести листування, смс-листування, дзвінки, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку, соціальні мережі особисто та через третіх осіб; заборони [PERSON] особисто і через третіх розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місті, невідомо [PERSON] . В підтвердження наведених доводів заявниця та її представник посилаються на численні постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області, якими [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно своєї матері. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2024 року заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 03 січня 2025 року після усунення недоліків Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 07 січня 2025 року на 11.00. В судове засідання з`явились заявниця та її представник, [PERSON] для участі в судовому засіданні не з`явилась, про час і дату проведення судового засідання була повідомлена шляхом направлення повістки рекомендованим листом з повідомленням. Станом на дату проведення судового засідання відомості про вручення повістки відсутні. З огляду на вказану обставину, головуючим суддею було уточнено у заявниці, чи відомий їй номер телефону [PERSON] та чи може вона зазначити цей номер з метою належного сповіщення її доньки про час і місце проведення судового засідання. Після повідомлення заявницею контактного номеру телефону доньки, судове засідання було відкладеним на 09 січня 2025 року на 11.00 та вирішено повідомити [PERSON] шляхом направлення смс-повідомлення про час і дату проведення судового засідання, а також викликати учасників справи шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно з положеннями частини 11 статті 128 ЦПК України. В судове засідання, призначене на 09 січня 2025 року на 11.00, з`явились заявниця та її представник, [PERSON] для участі в судовому засіданні не з`явилась, причин неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення судового розгляду не надала. З урахування визначених частиною 2 статті 350-5 ЦПК України строків розгляду справ цієї категорії та належного повідомлення заінтересованої особи про час і дату проведення судового засідання, судом прийнято рішення про проведення судового засідання без участі [PERSON] . В судовому засіданні заявниця, будучи допитаною за її згодою як свідок згідно з приписами статті 92, 234 ЦПК України, повідомила суду, що [PERSON] є донькою заявниці, яка прописана та проживає в будинку заявниці разом зі своїми малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Проблеми у спілкуванні з донькою виникли орієнтовно з 2016 році, коли донька з дитиною переїхала проживати до матері у зв`язку з тим, що чоловік [PERSON] відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Саме з цього часу донька застосовує до матері домашнє насильство, що проявляється в систематичних образах, в тому числі й з використанням ненормативної лексики, не дає користуватися побутовими речами та предметами домашнього вжитку. На уточнюючі питання представника заявниця повідомила, що [PERSON] офіційно та неофіційно не працює, джерело доходів не відоме, ймовірно це допомога чоловіка, донька заявниці систематично вживає алкогольні напої та вчиняє сварки. Заявниця неодноразово зверталась до органів поліції та служби у справах дітей, однак вжиті заходи реагування не дали результату. Діти [PERSON] проживають разом з нею та заявницею, донька заявниці відводить своїх дітей до школи та садочку, однак не регулярно, майже їх не годує, пере речі раз на кілька місяців, одяг для дітей надають сторонні люди. Заявниця стверджує, що самостійно готова утримувати і піклуватися щодо своїх малолітніх онуків у випадку прийняття обмежувальних заходів щодо кривдниці, заявниця підтвердила, що розуміє, що у випадку застосування тимчасової заборони проживання [PERSON] у місці спільного мешкання, діти зберігатимуть право на проживання в цьому будинку і заявниця, як бабуся, повинна буде здійснювати їхнє систематичне утримання та догляд за ними. Заявниця додатково пояснила, що мали поодинокі випадки фізичного насильства її доньки щодо неї, зокрема, 16 серпня 2022 року під час сварки [PERSON] відкусила фалангу пальця на руці своїй матері, спричинивши тим самим тілесні ушкодження, внаслідок чого заявниця проходила тривале лікування. Також [PERSON] стверджує, що 02 вересня 2023 року її донька вчинила бійку, била свою матір та онука, внаслідок чого було викликано поліцію. В судовому засіданні також надав пояснення представник заявниці адвокат Твердохліб М.М., який підтримав доводи, викладені в заяві про видачу обмежувального припису та додатково зазначив, що факти вчинення домашнього насильства щодо заявниці її донькою підтверджуються постановами Фастівського міськрайонного суду Київської області, які набрали законної сили. В судовому засіданні була допитана свідок [PERSON] , яка повідомила суду, що давно знає [PERSON] та [PERSON] , яка є донькою заявниці, так як живуть на одній вулиці. Свідок зазначає, що заявниця, її донька та онуки заявниці проживають одному домоволодіння, донька заявниці вчиняє постійне психологічне насильство, зокрема, сварки та образи щодо своєї матері, це триває більше 10 років. Свідок зазначає, що була неодноразовим очевидцем образ [PERSON] своєї матері, чи застосовувала донька фізичне насильство щодо [PERSON] свідку не відомо. На уточнюючи питання представника заявниці, свідок повідомила, що [PERSON] протягом тривалого часу зловживає алкогольними напоями і це, на її думку, є причиною протиправної поведінки. Свідок також підтвердила, що [PERSON] не працює і працювала недовготривалий період часу, приблизно декілька неділь, до початку війни. Ознайомившись зі змістом заяви про видачу обмежувального припису та доданими до неї матеріалами, заслухавши пояснення заявниці, допитаної як свідка, та показання свідка, суд приходить до переконання щодо необхідності часткового задоволення заяви про видачу обмежувального припису з огляду на наступне. Згідно приписів п. 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі, Закону), домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно приписів п. 6 частини 1 статті 1 Закону, кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. За змістом п. 7 частини 1 статті 1 Закону, обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно п. 8 частини 1 статті 1 Закону, особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Згідно п. 9 частини 1 статті 1 Закону,оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно статті 26 Закону визначенні загальні підстави та положення, що регулюють процедуру застосування запобіжного припису, зокрема, визначений перелік осіб, що мають право звернутися з заявою до суду про видачу обмежувального припису, встановлений перелік заходів, які можуть бути застосовані до кривдника та строки їх застосування. Так, згідно положень частини 1 та 2 статті 26 Закону, правом звернутися до суду про видачу обмежувального припису стосовно кривдника наділені, в тому числі й потерпіла особа та її представник. Обмежувальним приписом визначаються один\~чи декілька\~таких заходів\~тимчасового обмеження\~прав кривдника\~або покладення\~на нього\~обов`язків: 1)\~заборона перебувати\~в місці\~спільного проживання\~(перебування)\~з постраждалою\~особою; 2)\~усунення перешкод\~у користуванні\~майном,\~що є\~об`єктом права\~спільної сумісної\~власності або\~особистою приватною\~власністю постраждалої\~особи; 3)\~обмеження спілкування\~з постраждалою\~дитиною; 4)\~заборона наближатися\~на визначену\~відстань до\~місця проживання\~(перебування),\~навчання,\~роботи,\~інших місць\~частого відвідування\~постраждалою особою; 5)\~заборона особисто\~і через\~третіх осіб\~розшукувати постраждалу\~особу,\~якщо вона\~за власним\~бажанням перебуває\~у місці,\~невідомому кривднику,\~переслідувати її\~та в\~будь-який\~спосіб спілкуватися\~з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В частині 3 статті 26 Закону вказано, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У відповідності до частини 4 цієї статті, обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Системний аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що обмежувальний припис є формою судового реагування на факти вчинення домашнього насильства чи погрози його застосування, що застосовується до кривдника на визначений законом строк та на підставі оцінки ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства. Далі, згідно приписів частини 1 статті 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Згідно приписів п. 2 частини 1 статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана, в тому числі, й особою, що постраждала від домашнього насильства та її представником. Згідно приписів частини 1 статті 350-3 ЦПК України, заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису. Частиною 1 статті 350-4 ЦПК України визначені вимоги до заяви про видачу обмежувального припису, що передбачають, в том числі, необхідність зазначення обставин, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).У відповідності до частини 2 цієї статті, у разі неможливості надання зазначених вище доказів, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування. Згідно приписів частини 1 статті 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Далі, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року в справі № 754/11171/19, при вирішенні питання щодо застосуванні обмежувального припису, суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству`рішення про видачу обмежувального припису або про відмовуу видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Відповідно до правової позиції, висловленої в Постанові Верховного суду від 27 червня 2024 року по справі № 509/7151/23, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Отже, з урахуванням наведених правових норм та правових позицій ВС, визначальним є встановлення того факту, що мало місце домашнє насильство чи погроза його застосування до потерпілого, вчинене кривдником, який перебуває у визначеному законом специфічному правовому зв`язку з потерпілим, а аналіз наявних ризиків свідчить про високу вірогідність вчинення чи продовження домашнього насильства у будь-якому прояві. В межах даної справи судом встановлено, що заявниця [PERSON] є матір`ю [PERSON] , яка постійно проживає разом із нею та вчиняє щодо неї домашнє насильство. Обставини щодо спільного проживання заявниці та доньки та перебування в родинних зв`язках підтверджуються показаннями заявниці, допитаної, як свідка, а також спільною довідкою секретаря та голови КСОН від 24.09.2024 року № 10, копія якої долучена до справи (а.с.16). Обставини щодо вчинення домашнього насильства [PERSON] відносно своєю матері підтверджуються копіями постанов у справах про адміністративні правопорушення, долученими до заяви про видачу обмежувального припису (а.с.17-24), так і постановами у справах про адміністративні правопорушення, долученими представником заявниці в судовому засіданні. Згідно приписів частини 6 статті 82 ЦПК України, обставини, що встановлені у вказаних постановах, не підлягають повторному доказуванню та в сукупності з показаннями заявниці щодо обставин спричинення домашнього насильства її донькою, поза розумним сумнівом доводять факти систематичного вчинення домашнього насильства [PERSON] щодо своєї матері [PERSON] . Характер вчиненого домашнього насильства та кількість епізодів дає підстави суду стверджувати про наявність високих ризиків повторного вчинення домашнього насильства [PERSON] щодо своєї матері в майбутньому. На підставі наведеного, суд приходить до висновку щодо необхідності застосування зазначених в заяві потерпілої заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , однак не погоджується зі стоком дії таких заходів, що зазначений в заяві про видачу обмежувального припису. Зокрема, визначаючи строк, протягом якого будуть застосовані заходи тимчасового обмеження прав кривдника, суд враховує, що вказані заходи застосовуються до [PERSON] вперше і доказів зворотного заявницею і її представником не надано, ці заходи призводять до обмеження житлових прав [PERSON] , так і прав щодо участі у вихованні її дітей, які проживають за адресою місця проживання заявниці. Тому, на думку суду, застосування зазначених в заяві заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] строком на 6 місяців буде становити для неї надмірний та непропорційний тягар та істотно обмежень її права, передбачені статтею 8 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини. Крім того, відповідний строк застосування заходів тимчасового обмеження не відповідатиме інтересам малолітніх дітей [PERSON] , так як можливість їх спілкування з матір`ю за місцем проживання в такому випадку буде об`єктивно обмежена протягом тривалого періоду часу. З урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] повинні бути застосовані протягом 3-х місяців. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial