Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

У вересні 2023 року позивач [PERSON] через своїх представників адвоката Дементьєву Ю.С., адвоката Романову І.Д. та адвоката Петровського Л.А. звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла її двоюрідна сестра [PERSON] , [INFO] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді належного їй на праві власності майна. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті своєї сестри, інших родичів у померлої немає, заповіту спадкодавиця не залишила. 14.12.2022 [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . До складу спадщини, яка залишилась після смерті останньої, повинна була б увійти і кв. [ADDRESS] , яка належала померлій, з усім майном, що в ній знаходилось, та в якій вона проживала за життя. Проте при зверненні до нотаріуса позивач дізналась, що 29.08.2022 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, через що вказана квартира не входить до складу спадщини, оскільки перейшла у власність останньої. [PERSON] після укладення вказаного договору прожила лише 21 день. Позивачу відомо, що приблизно з червня - липня 2022 року [PERSON] , за усною домовленістю з [PERSON] , почала допомагати їй по господарству та доглядати - за грошову винагороду. Позивач, в свою чергу, також протягом тривалого часу здійснювала догляд за сестрою, оскільки вона протягом останніх 8 років хворіла хронічною серцево-судинною недостатністю, ішемічною хворобою серця, ожирінням, лімфостазом нижніх кінцівок. Проте через похилий вік та поганий стан власного здоров`я було прийнято рішення найняти доглядальницю за грошову винагороду. Після цього позивач продовжувала відвідувати сестру, підтримувала з нею теплі родинні стосунки, часто розмовляла по телефону. Померла [PERSON] особисто неодноразово заявляла, що після її смерті зазначена квартира перейде у право власності позивача, оскільки вона є її єдиною родичкою. Відповідно позивач вважає, що укладення договору довічного утримання прямо суперечило бажанню [PERSON] . Протягом останнього місяця життя [PERSON] постійно скаржилась на нестерпну біль в ногах, їй постійно вводились сильнодіючі лікарські засоби (можливо з вмістом наркотичних речовин), які впливали на її свідомість. Протягом останнього періоду життя [PERSON] її мова була нечітка, свідомість неясна, настрій пригнічений, поведінка характеризувалась проявами навіювання. Наведені факти, на переконання [PERSON] , свідчать про розлад мислення у померлої, та договір довічного утримання вона укладала в стані, що характеризувався дефектом волі - не відповідністю її внутрішнього бажання зовнішньому волевиявленню. Оскільки за життя померла неодноразово виявляла бажання передати спірну квартиру у спадок саме їй, позивач вважає, що договір довічного утримання померла уклала в момент, коли не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними. Крім того, позивач вважає, що [PERSON] взагалі могла не підписувати договір довічного утримання. Договір було укладено з викликом нотаріуса додому через хворобу [PERSON] , оскільки стан здоров`я померлої навіть не дозволяв зробити це у приміщенні, що є робочим місцем нотаріуса. Такий тяжкий стан здоров`я [PERSON] повинен був викликати занепокоєння у нотаріуса, проте всупереч положень діючого законодавства нею не було витребувано довідку про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. Посилаючись на викладене, [PERSON] просила суд визнати недійсним договір довічного утримання (догляду), укладений 29.08.2022 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , посвідчений ПН ММНО Недвигою А.Ф., зареєстрований в реєстрі за № 2579, та застосувати наслідки недійсності правочину - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на кВ. [ADDRESS] , зареєстроване 29.08.2022 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ПН ММНО Недвигою А.Ф., номер відомостей про речове право: 47710740, відповідно до якого право власності було зареєстровано за [PERSON] ; стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1 610,40 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.09.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження у справі; витребувано у ПН ММНО Рибачук О.В. копію спадкової справи № 14/2022, заведену після смерті [PERSON] ; витребувано у ПН ММНО Недвиги А.Ф. належним чином завірені копії всіх документів, на підставі яких нею було посвідчено договір довічного утримання (догляду) від 29.08.2022. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.09.2023 накладено арешт на кв. [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] 02.10.2023 на адресу суду від ПН ММНО Рибачук О.В. надійшла витребувана копія спадкової справи. 04.10.2023 від представника відповідача [PERSON] адвоката Луконіної Н.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вона спростовує твердження позивача та просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зокрема представник відповідача зазначала про те, що твердження позивача щодо того, що волевиявлення [PERSON] на укладення договору довічного утримання (догляду) не було вільним, усвідомленим та не відповідало її внутрішній волі, а було вимушеним, оскільки вона перебувала під впливом тяжких обставин (хвороби) - не відповідає дійсності та не підтверджено жодними доказами. Відповідач та [PERSON] були знайомі більше 35 років, були колегами та підтримували дружні відносини. Оскільки [PERSON] була одинокою особою, за станом здоров`я потребувала стороннього допомоги та через повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України відповідач запропонувала подрузі свою допомогу у побутових справах. Починаючи з квітня 2022 року [PERSON] майже кожного дня відвідувала подругу, допомагала їй з хатніми справами, гігієнічними процедурами, придбанням продуктів та приготуванням їжі. [PERSON] тривалий час хворіла на ішемічну хворобу серця, мала атеросклероз судин, ожиріння ІІІ ступеня, артроз колінних суглобів, погано пересувалась. Наприкінці липня 2022 року через лімфостаз нижніх кінцівок вона вже не могла самостійно пересуватись та відповідач переїхала до неї, щоб доглядати цілодобово. В зв`язку з викладеним [PERSON] запропонувала відповідачу укласти договір довічного утримання (догляду), що і було ними в подальшому здійснено. [PERSON] на момент укладання оскаржуваної угоди жодних опіоїдів, психотропних препаратів та антидепресантів не приймала, перебувала у ясному розумі та свідомості. Після смерті [PERSON] відповідач одноосібно займалась її похованням та несла відповідні витрати. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.11.2023: витребувано у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Миколаївської міської ради копію медичної карти, а також електронну медичну карту, в яких наявні записи про історію хвороби, призначення ліків, діагнози та інша інформація, щодо [PERSON] , [INFO] ; витребувано у КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради інформацію про наступне: чи зверталась у період часу з 01.07.2022 по 29.08.2022 включно [PERSON] , [INFO] , яка проживала по [ADDRESS] (була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) до КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради із заявою про видачу довідки щодо її психічного здоров`я для пред`явлення нотаріусу? Якщо так, то чи видавалась така довідка? Якщо так, то з яким висновком і коли саме; чи перебувала [PERSON] , [INFO] , на обліку у лікаря-нарколога та/або у лікаря-психіатра у КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради? Якщо так, то з яким діагнозом? чи проходила [PERSON] , [INFO] , лікування у КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради? Якщо так, то коли та з якими діагнозами? - чи зверталась [PERSON] , [INFO] , до КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради за медичною допомогою/консультацією? Якщо так, то з якого приводу? Витребувані відомості надійшли на адресу суду 21.11.2023 та 04.12.2023. 06.12.2023 витребувані відомості надійшли на адресу суду від ПН ММНО Недвиги А.Ф. У відповідності до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.12.2023 витребувати у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Миколаївської міської ради всі наявні оригінали медичних карток (зокрема, і електронну медичну картку) та/або історій хвороби відносно [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Витребувані відомості надійшли на адресу суду 04.01.2024. 13.12.2023 від представника позивача адвоката Петровського Л.А. надійшло клопотання про призначення по справі посмертної судової психолого-психіатричної експертизи для визначення психічного стану [PERSON] на час укладення договору довічного утримання 29.08.2022. Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.01.2024 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно призначено посмертну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Миколаївської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України». На вирішення експертів поставлено наступні питання: 1) Чи мали захворювання, якими страждала [PERSON] , [INFO] , (згідно медичних документів) психотравмуючий вплив на неї, і в чому цей вплив проявлявся? Чи міг він вплинути на рівень її свідомості в момент укладення договору довічного утримання від 29.08.2022? 2) Чи мав військовий стан та постійні обстріли м. Миколаєва психотравмуючий вплив на [PERSON] , [INFO] , враховуючи її безпорадний стан, викликаний захворюваннями (згідно медичних документів)? Якщо так, то в чому цей вплив проявлявся? Чи міг він вплинути на рівень її свідомості в момент укладення договору довічного утримання від 29.08.2022? 3) Чи могла [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними станом 29.08.2022? 23.09.2024 на адресу суду від Миколаївської філії судових експертиз ДУ «Інститут психіатрії» МОЗ України надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 191 від 02.08.2024. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.09.2024 провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно - поновлено; призначено підготовче судове засідання у справі. Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.10.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті; викликано в судовому засіданні для допиту в якості свідка лікаря сімейної амбулаторії № 4 КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причин неявки суду не повідомила. ЇЇ представник [PERSON] позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Свідок [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причин неявки не повідомила, забезпечення її явки було покладено на сторону позивача. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.07.2020, виданого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори, [PERSON] належить частка кв. [ADDRESS] (а.с. 11, т. 2). У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом ММНО Карцевою Н.О. 14.12.2020, [PERSON] належить частка кв. [ADDRESS] (а.с. 13, т. 2). 29.08.2022 ПН ММНО Недвигою А.Ф. було посвідчено договір довічного утримання (догляду), згідно якого відчужував [PERSON] передала у власність набувачу [PERSON] належну їй на праві власності кв. [ADDRESS] , в обмін чого набувач зобов`язався надавати відчужувану довічно матеріальне забезпечення (а.с. 2-3, т. 2). Згідно п. 4.7 договору сторони підтвердили, що це договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається ними у відповідності зі справжньою їх волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладається ними без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, вони однаково розуміють значення,умови договору, його природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчать, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать їх особисті підписи на договорі. У зв`язку з хворобою відчужувача договір довічного утримання (догляду) посвідчено удома за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав від 06.09.2023 право власності на кв. [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с. 60, т. 1). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 19, т. 1). Відповідно до довідки про причину смерті від 19.09.2022 № 217 [PERSON] померла внаслідок хронічної серцево-судинної недостатності, атеросклеротичного кардіосклерозу з гіпертонією, ожиріння ІІІ ступеня (а.с. 135, т. 1). Згідно виписки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Миколаївської міської ради з медичної карти амбулаторного хворого посмертно, [PERSON] було встановлено наступні діагнози: атеросклеротичний кардіосклероз з АГ ІІ ст.; ожиріння ІІІ ступеня; ДО колінних суглобів; вторинний лімфостаз нижніх кінцівок. Психотропні, антидепресанти, опіоїдні анальгетики не приймала (а.с. 199, т. 1). У відповідності до повідомлення КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» МОР від 16.11.2023 за вих. № 01-1416 [PERSON] , [INFO] ,за медичною допомогою (профілактичною, амбулаторною, стаціонарною) до КНП «МОЦПЗ» МОР не зверталась і за даними архіву та картотекою не значиться (а.с. 210, т. 1). З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що [PERSON] перед смертю хворіла (мала лімфостаз нижніх кінцівок), в зв`язку з чим була обмежена в пересуванні та потребувала сторонньої допомоги. Відповідно до акту про фактичне проживання особи за адресою від 03.10.2023 мешканці буд. [ADDRESS] підтверджують, що [PERSON] дійсно постійно проживала разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в період з 01.08.2022 по день смерті останньої - [INFO] , забезпечувала належний їй побутовий та медичний догляд, а після смерті прийняла на себе організацію та проведення поховання (а.с. 200, т. 1). Понесення [PERSON] витрат на поховання [PERSON] підтверджується також копіями квитанції про оплату вартості ритуальних послуг (а.с. 156, 157, т. 1). Згідно повідомлення Відділення поліції № 2 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 28.07.2023 за вих. № Д-34аз/52-2023 складено висновок щодо ненасильницької смерті [PERSON] (а.с. 25, т. 1). У відповідності до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.06.2023 по справі № 489/850/23 встановлено факт родинних відносин між фізичними особами, а саме що [PERSON] , яка померла [INFO] , є двоюрідною сестрою [PERSON] , [INFO] (а.с. 17-18, т. 1). Оскільки [PERSON] є єдиною родичкою померлої [PERSON] , 14.12.2022 у встановленому законом порядку вона звернулась до ПН ММНО Рибачук О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї двоюрідної сестри [PERSON] (а.с. 91, т. 1). На підставі вказаної заяви нотаріусом було заведено спадкову справу № 14/2022. З її змісту вбачається, що інші особи, окрім [PERSON] , із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертались. Позивач [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , а саме на кв. [ADDRESS] (а.с. 111, т. 1). В той же час [PERSON] вважає, що до складу спадкового майна після смерті її двоюрідної сестри [PERSON] входить також кв. [ADDRESS] , яка належала померлій. На переконання [PERSON] , оскаржуваний нею договір довічного утримання померла укладала в стані, що характеризувався дефектом волі - не відповідністю її внутрішнього бажання зовнішньому волевиявленню. Оскільки за життя сестра неодноразово виявляла бажання передати спірну квартиру у спадок саме їй, позивач вважає, що договір довічного утримання померла уклала в момент, коли не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними. Також [PERSON] в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що протягом останнього місяця життя [PERSON] постійно скаржилась на нестерпну біль в ногах, їй постійно вводились сильнодіючі лікарські засоби (можливо з вмістом наркотичних речовин), які впливали на її свідомість. Протягом останнього періоду життя [PERSON] її мова була нечітка, свідомість неясна, настрій пригнічений, поведінка характеризувалась проявами навіювання. За клопотанням представника позивача [PERSON] адвоката Петровського Л.А. 18.01.2024 судом по справі було призначено судову психолого-психіатричну експертизу, проведення якої було доручено експертам Миколаївської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України». На вирішення експертів було поставлено наступні питання: 1) Чи мали захворювання, якими страждала [PERSON] , [INFO] , (згідно медичних документів) психотравмуючий вплив на неї, і в чому цей вплив проявлявся? Чи міг він вплинути на рівень її свідомості в момент укладення договору довічного утримання від 29.08.2022? 2) Чи мав військовий стан та постійні обстріли м. Миколаєва психотравмуючий вплив на [PERSON] , [INFO] , враховуючи її безпорадний стан, викликаний захворюваннями (згідно медичних документів)? Якщо так, то в чому цей вплив проявлявся? Чи міг він вплинути на рівень її свідомості в момент укладення договору довічного утримання від 29.08.2022? 3) Чи могла [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними станом 29.08.2022? Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 191 від 02.08.2024: - [PERSON] , [INFO] , на момент укладення договору довічного утримання 29.08.2022 на будь-який психічний розлад не страждала, до дня смерті [INFO] перебувала в ясній свідомості, була повністю орієнтована в просторі, часі та власній особистості; -Жодних даних, які б вказували на те, що [PERSON] в період часу, що має значення для суду, переживала кризу, емоційну напругу, виснаження, тривогу, обумовлені військовим станом та постійними обстрілами м. Миколаєва, що мало для неї психотривмуючий вплив, в наданих об`єктах експертизи - матеріалах цивільного провадження не міститься. Відповідно до наданих об`єктів експертизи (медичної документації) [PERSON] до дня смерті [INFO] перебувала в ясній свідомості; - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на момент укладання договору довічного утримання 29.08.2022 була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного правового регулювання. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові Верховного Суду від 24 лютого 2022 року у справі № 644/10317/19 зазначено, що відповідно до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України. Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України). Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї сторони, висновок якої повинен оцінюватись судом як окремо, так і в сукупності з іншими доказами. Статтею 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до частини першої статті 746 ЦК України, відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я. Згідно частини 1статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При ухваленні рішення суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77-78, чч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі № 235/499/17 зазначено, що аналіз норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова ВС від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц). Всупереч вищезазначеного позивачем не надано належних, допустимих, достовірних, достатніх та неспростовних доказів на підтвердження заявлених нею позовних вимог щодо того, що на момент укладення оскаржуваного договору довічного утримання [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними. Навпаки, з матеріалів справи та, зокрема, висновку судово-психіатричного експерта вбачається, що на момент укладення даного договору [PERSON] перебувала у ясній свідомості, була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Враховуючи викладене, дослідивши надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку,

Outcome: dismissed