Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

Позивач 29.08.2023 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу, зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій №208 - недійсним в частині покупця та вчинення дій. Вказував, що він 27.01.2023 року придбав за власні кошти, які належать йому особисто квартиру в житловому багатоквартирному будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У договорі купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дяченко В.А. зареєстрованого в реєстрі вчиненні нотаріальних дій №208, зареєстрований в реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним 521930553101, в правочині допущена помилка. У п.5 договору прописано «Покупці свідчать, що перебуваючи в зареєстрованому шлюбі між собою, домовились про те, що квартира придбається ними в рівних частках у спільну часткову власності, кожному з них частка у праві власності на квартиру буде належати на праві особистої приватної власності і на це майно не розповсюджується ст.ст.60-65 СК України» даний пункт договору є помилкою. Посилався на те, що позивач погоджуючись з даним пунктом договору, на час вчинення правових дій, в повній мірі не володів ситуацією так як, був під впливом медичного наркозу, який йому застосували за день до вчинення правочину, під час планового хірургічного втручання 26.01.2023 року. Окрім того, дружина позивача маючи мотив, умисел заволодіти власними коштами [PERSON] , які йому належать особисто, шахрайським шляхом, наполягала, щоб позивач під розписку залишив медичний заклад 27.01.2023 року, для складання договору купівлі - продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Після підписання позивачем договору купівлі - продажу та встановлення за нею частки у праві власності на квартиру, яка буде належати їй на праві особистої приватної власності, через два тижня заявила, що хоче розірвати шлюб, так як має намір створити другу сім`ю, 21.04.2023 року подала заяву на розлучення. Зазначив, що 04.08.2023 року позивач по справі звернувся до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Дяченка В.А. з заявою в якій просив вчинити дії на виправлення помилки у реєстрі. 04.08.2023 року позивачу приватним нотаріусом Дяченком В.А. було відмовлено у вчиненні даної дії. Просив суд визнати договір купівлі - продажу від 27.01.2023 року, зареєстрований в реєстрі вчиненні нотаріальних дій за номером 208 серія номер: НСТ 132000 - НСТ 132001; НСТ 132002 - НСТ 132003, недійсним в частині другого покупця, запис в пункті 5 договору «Покупці свідчать, що перебуваючи в зареєстрованому шлюбі між собою, домовилися про те, що квартира придбається ними в рівних частках у спільну часткову власність, кожному з них частка у праві власності на квартиру буде належати на праві особистої приватної власності і на це майно не розповсюджується ст.ст.60-65 Сімейного кодексу України» визнати вчинений під впливом помилки. Зобов`язати приватного нотаріуса Дяченко Вячеслава Анатолійовича Полтавського міського нотаріального округу, внести в правочин зміни в договір купівлі - продажу від 27.01.2023 року зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за номером 208, змінити на запис - покупець [PERSON] , частка 1, в іншому залишити без змін. Ухвалою судді Зіньківського районного суду Полтавської області від 11 вересня 2023 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. 26.09.2023 року до Зіньківського районного суду Полтавської області від відповідача приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Дяченка В.А. надійшов відзив на позовну заяву. Зазначив, що твердження позивача, викладені у змісті позовної заяви є такими, що не відповідають дійсності, є безпідставними та надуманими, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. Відповідачем, при вчиненні нотаріальної дії, було перевірено зміст посвідченого правочину вимогам закону і дійсним намірам сторін. Сторони, на момент укладення договору купівлі - продажу, розуміли однаково значення, умови правочину та його правові наслідки. Будь - яких підстав для відмови у вчиненні оскаржуваної нотаріальної дії у відповідача не було, договір посвідчено згідно законодавства. Вказував, що посилання позивача, як на підставу не усвідомлення своїх дій, перенесену ним операцію та проведений наркоз, без висновку відповідної судово - психіатричної експертизи, є необґрунтованим. Крім того, зазначив, що у чому саме може полягати помилка щодо природи правочину, прав і обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням - позивачем у позовній заяві не зазначено. Разом з тим, переважна більшість доводів у позовній заяві, становлять міркування стосовно того, що після укладення договору купівлі - продажу дружина позивача змінила своє ставлення до нього, що не може бути правовою підставою для визнання недійсним договору купівлі - продажу ( в його частині) з підстав помилки, яка мала існувати саме на момент вчинення такого правочину. Посилався на те, що нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право власності, зокрема позивач заперечує свою волю при укладенні оскаржуваного в частині договору. Зазначив, що оскільки позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності договору в його оскаржуваній частині, позов заявлено до неналежного відповідача, позовні вимоги юридично необґрунтовані, а тому просив суд у задоволенні позову відмовити. 27.09.2023 року до Зіньківського районного суду Полтавської області від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої заперечував викладені у відзиві обставини. Ухвалою судді Зіньківського районного суду Полтавської області від 27 вересня 2023 року цивільну справу за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Дяченка Вячеслава Анатолійовича про визнання договору купівлі - продажу, зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій №208 - недійсним в частині покупця та вчинення дій передано на розгляд до Київського районного суду м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2023 року справу прийнято до провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. 08.11.2023 року до суду від відповідача приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Дяченка В.А. надійшов відзив аналогічного змісту викладеного у відзиві на позовну заяву від 26.09.2023 року. 30.11.2023 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив. Зазначив, що вказана у відзиві інформація є перекручуванням. Вважає, що інформація та доводи, покладені відповідачем в основу відзиву, є неналежними та недопустимими, не складають собою беззаперечну доказову базу і мають характер припущень. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 30.11.2023 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 22.12.2023 року до суду від третьої особи [PERSON] надійшли пояснення по справі. Зазначила, що при укладенні 27.01.2023 року договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] всіма сторонами в повній мірі було додержано вимоги, які встановлені ч.1-3,5-6 ст.203 ЦК України. Зміст даного договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Договір купівлі - продажу був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вказувала, що позивачем в поданій ним позовній заяві у якості відповідача визначено приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Дяченка В.А., не зазначаючи при цьому якими саме діями чи бездіяльністю було порушено його права та інтереси. Приватний нотаріус є неналежним відповідачем по даній справі у зв`язку із відсутністю обов`язку відповідати за даним позовом. Просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 06 серпня 2024 року закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. У судовому засіданні представник третьої особи Ткаченко А.В. просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про проведення розгляду справи у його відсутність. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, свідка, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 22 квітня 2015 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Також, судом встановлено, що 27 січня 2023 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дяченком В.А., зареєстрований в реєстрі за №208. Із п.1 вказаного договору вбачається, що [PERSON] передав 1/8 частку, [PERSON] передала 7/16 часток, [PERSON] передала 7/16 часток, а [PERSON] , [PERSON] прийняли у власність ( в рівних частках, по частці кожен) квартиру [ADDRESS] . Згідно п.5 даного договору встановлено, що покупці свідчать, що: Перебуваючи в зареєстрованому шлюбі між собою, домовилися про те, що квартира придбавається ними в рівних частках у спільну часткову власність, кожному з них частка у праві власності на квартиру буде належати на праві особистої приватної власності і на це майно не розповсюджується ст.ст.60-65 СК України. Із п.6 вказаного договору вбачається, що сторони стверджують,що: -вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; -укладення договору відповідає їх інтересам; -волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; -умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; -договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому; -нотаріусом доведене до відома покупця зміст заяви, поданої нотаріусу Продавцем про те, майно, яке є предметом цього правочину, не є спільнотою сумісною власністю. Згідно п.7 даного договору, сторони свідчать, що у тексті даного договору визначено усі істотні умови, що стосуються купівлі - продажу квартири. Будь - які попередні домовленості, які мали місце до укладення даного договору і не відображені у його тексті, після підписання договору не матимуть правового значення. Згідно повідомлення приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Дяченка В.А. від 04.08.2023 року №101/01-16 встановлено, що ним було посвідчено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] з іншої сторони. Для посвідчення даної угоди йому було надано всі необхідні для цього документи. Ним було проведено всі заходи для вчинення нотаріальної дії. Сторони, на момент укладення договору купівлі - продажу, розуміли однаково значення, умови правочину та його правові наслідки. З урахуванням вищевикладеного, будь - яких підстав для відмови у вчиненні вказаної нотаріальної дії у нього не було, договір посвідчений згідно вимог законодавства. У разі виявлення помилки в записах Державного реєстру прав, яка впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду. Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого №2333 КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфасовського ПОР» [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 24.01.2023 року по 01.02.2023 року. У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що на її думку кошти на придбання квартири надав [PERSON] .. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Підставою недійсності правочину, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За змістом ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однієї зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦПК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки відповідно до статті 229 ЦК України, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилась сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання недійним договору в частині п.5 повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку: неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, стан його здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на те, що він під розписку залишив медичний заклад 27.01.2023 року для підписання договору купівлі - продажу, а тому не в повному обсязі розумів його зміст, адже перебув під дією лікарських засобів, а отже п.5 спірного договору було вчинено під впливом помилки, однак матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, оскільки перебування на стаціонарному лікуванні не підтверджує ту обставину, що на момент вчинення правочину позивач не розумів значення своїх дій і не усвідомлював зміст правочину. Посилання [PERSON] на те, що 21.04.2023 року [PERSON] звернулась із заявою про розірвання шлюбу, а їх спільна дитина проживає разом із ним, не має зв`язку з заявленими позовними вимогами. Позивач не довів, що воля учасників правочину була спрямована на встановлення інших цивільно - правових відносин, ніж тих, що передбачені оспорюваним правочином. Окрім того, суд зазначає, що частиною першою статті 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ. У постанові від 22 лютого 2023 року у справі №489/3691/20 Верховний Суд зазначив, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року в справі № 335/5136/19 (провадження № 61-18942св20) зазначено, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, підтверджують, що цей спір виник між [PERSON] та банком. Тому державний реєстратор є неналежним відповідачем, і у зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог [PERSON] до державного реєстратора необхідно відмовити із зазначеної підстави. Тому постанову суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог [PERSON] до державного реєстратора належить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в їх задоволенні». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати від 31 серпня 2022 року в справі № 521/6739/11 (провадження № 61-12575св21) зазначено, що «належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову». До суду від позивача не надходило клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, а тому, згідно приписів ст. 51 ЦПК України суд був позбавлений можливості вирішити питання щодо заміни неналежного відповідача належним відповідачем. Пред`явлення позову до неналежної особи є підставою для відмови в задоволенні позову. Тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Дяченка Вячеслава Анатолійовича про визнання договору купівлі - продажу, зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій №208 - недійсним в частині покупця та вчинення дій необхідно відмовити. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачами судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed