Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

Позивач системою «електронний суд» звернувся до суду із даним позовом, у якому зазначив, що 17.10.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту та страхування №F94.113071.005833149, за яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 18000,00 грн строком на 30 місяців, із процентною ставкою 16,50 % річних. При цьому відповідач приєднався і до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у редакції, що діяла станом на дату підписання і яка розміщена за посиланням http://ideabank.ua/uk/about/public-contracts. Позичальник не виконав свої зобов`язання, у наслідок чого в нього виникла заборгованість. У подальшому АТ «Ідея Банк» відступило право вимоги за даним кредитним договором до позивача на підставі договору факторингу №01.02-31/23 від 25.07.2023. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість у розмірі 45111,87 грн, яка складається з заборгованості за основним боргом 17512,50 грн, заборгованості за відсотками 9297,42 грн, заборгованості за іншими процентними платежами 18301,95 грн, а також судовий збір 2422,40 грн. 29 листопада 2024 року ухвалою суду відкрито провадження та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача разом із позовом направив клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також у позові зазначено, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, відзиву на позов, заперечень або клопотань до суду не надавав. Конверт із судовою повісткою та ухвалою суду про відкриття провадження повернувся, що направлявся відповідачу, повернувся із поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Таким чином, враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі. Судом встановлено, що 17.10.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування №F94.13071.005833149, за умовами якого відповідач отримав кредит «пенсійний» у розмірі 18000,00 грн, зі змінюваною процентною ставкою 16,5% річних строком на 30 місяців, з датою повернення кредиту 17.04.2022 року. Пунктом 2.1 було погоджено одноразовий страховий платіж 2388,55 грн. У пункті 1.5 договору визначено,що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування заборгованості, що визначені даним договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБОФО), за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 Додатку №1, як інші послуги «Банку»; комісійна винагорода за перерахування коштів та прийняття готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку сплачується згідно діючих тарифів банку; тариф є невід`ємною частиною договору та розміщені на інтернет-сайті банку www.ideabank.ua. (зворотній бік аркуша справи 7) Сторонами підписано 17.10.2019 паспорт споживчого кредиту, який є додатком №1 до договору, де визначено періодичність платежів раз на місяць та розраховано, що позичальник має повернути загалом до 17.04.2022 тіло кредиту 18000,00 грн., проценти у розмірі 4676,00 грн, інші послуги банку 14905,50 грн (а.с. 8) Кредитні кошти за ордером-розпорядженням банк перерахував позичальнику 17.10.2019. (а.с. 9) Згідно до довідки АТ «Ідея Банк», заборгованість [PERSON] станом на 25.07.2023 становить 45111,87 грн та складається з заборгованості за основним боргом 17512,50 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 9297,42 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями 18301,95 грн. (а.с. 14) 25.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (після перейменування ТОВ «СВЕА ФІНАНС», (надалі Позивач, Фактор)) було укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» (клієнт) передає (відступає) фактору, а фактор набуває права вимоги клієнта за первинними договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах визначених договором. (а.с. 16-20) Заборгованість [PERSON] у розмірі 45111,87 грн. була передана за реєстром боржників під номером 3195 (а.с. 23-26) Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у позовні вимоги необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Відповідно до частин 1 та 2 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно до частини 1 статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Оскільки відповідач порушив зобов`язання, встановлені Договором кредиту та страхування, докази своєчасної та повної оплати заборгованості за цим договором в матеріалах справи відсутні, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми заборгованості за тілом кредиту 17512,50 грн та відсотками 9297,42 грн за цим договором на користь нового кредитора у зобов`язанні. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частина заборгованості у розмірі 18301,95 грн, яка вказана у позові як «заборгованість за іншими процентними платежами» не підлягає стягненню з відповідача, у зв`язку із наступним. У позовній заяві позивач не вказує, яким пунктом кредитного договору (або його додатків) передбачене таке нарахування. Судом, під час дослідження наданих доказів не було встановлено погодження між кредитодавцем та відповідачем «інших процентних платежів», їх розмір та порядок нарахування і сплати. Водночас, саме така сума 18301,95 грн зазначена як заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями у розрахунку кредитодавця на аркуші справи 14. Під час дослідження кредитного договору на зворотньому боці аркуші справи 7, судом не було встановлено, що у даному договорі сторони погодили розмір комісійної винагороди банку. Інших додатків до договору, у яких погоджене таке нарахування позивач до суду не надав. За цих обставин, суд позбавлений можливості перевірити, як вірність нарахування комісійної винагороди, розмір якої перевищує тіло кредиту, так і підстави, за яких у позичальника виникло право для нарахування комісії. Тому неможливо вважати доведеним право позивача на стягнення з відповідача нарахуванняі у розмірі 18301,95 грн. Таким, чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором кредиту та страхування від 17.10.2019 року у розмірі 26809,22 грн. (17512,50 грн заборгованості за тілом кредиту + 9297,42 грн заборгованості за відсотками). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сума задоволених вимог 26809,22 грн складає 59,43% від 45111,87 грн. заявлених вимог. Судовий збір позивачем було сплачено у розмірі 2\~422,40 грн. Тому, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 59,43 % сплаченого судового збору, тобто 1439,63 грн. Ураховуючи викладене та

Outcome: partial