Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог 29.11.2024 представник Фіртич Я.Я. в інтересах АТ КБ «Приватбанк» через систему «Електронний суд» звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 29.05.2023 [PERSON] власноручно підписав заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. В заяві погоджено тип, розмір кредитного ліміту, строк кредитування, процентну ставку, кількість та розмір платежів. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредитну картку. Відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку із чим станом на 16.10.2024 у нього наявна заборгованість у розмірі 32 098,54 грн., з яких: 25 679,84 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 6 418,70 грн. - заборгованість за простроченими процентами. Позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також покласти на нього судові витрати. 13.01.2025 представник позивача подав письмові пояснення, в яких вказав, що відповідач звернувся до AT КБ «Приватбанк» про проведення перевірки щодо вчинених відносно нього шахрайських дій. В ході детальної перевірки було встановлено, що зняття коштів з карткового рахунку клієнта [PERSON] стало можливим в результаті здійснення операцій самим клієнтом під впливом шахраїв. ІІ.Стислий виклад позиції відповідача Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав. Визнав обставини укладення кредитного договору та отримання кредитної картки. Пояснив, що 26.02.2024, в післяобідню пору, йому на телефон прийшло повідомлення про збільшення кредитного ліміту за його кредитною карткою до 75 000 грн. Сам він такої операції не ініціював. Після цього йому на телефон поступив дзвінок від невідомих осіб, які представилися працівниками Приватбанку, і які були, як згодом він зрозумів, шахраями. В ході цього телефонного спілкування він за їх вказівками заходив в Приват24, вчиняв там певні дії (які саме достеменно не пам`ятає), робив на телефон своє фото тощо. Спілкування було тривалим в часі. Чи повідомляв цим особам персональний ідентифікаційний номер (код) або іншу інформацію, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, не пам`ятає. Коли зрозумів, що ці особи - шахраї, то вимкнув телефон, а на наступний день звернувся в поліцію із заявою про злочин. ІІІ.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу Ухвалою суду від 03.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. 13.01.2025 представник позивача подав письмові пояснення. Розгляд справи по суті призначався на 15.01.2025. 15.01.2025 суд проголосив скорочене рішення по суті спору. ІV.Фактичні обставини справи 29.05.2023 [PERSON] власноручно підписав заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (далі по тексту - Договір, а.с. 29-39), в якій погодив такі основні умови кредитування (п.п. 9.2-9.4): - тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн.; - тип платіжної карти: картка «Універсальна»; - строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією; - процентна ставка: 42,0 % річних; \~ \~ \~ \~- кількість та розмір платежів, періодичність внесення: ініціювання банком дебетового переказу з рахунку клієнта, у т.ч. за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим договором, з 1го по останнє число календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта за цим договором; шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту; - розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн., щомісячно; - 10 % від заборгованості, але не менше 100 грн., щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; 29.05.2023\~ [PERSON] ознайомився з умовами кредитування та підписав Паспорт кредиту (а.с. 40-44). На підставі укладеного Договору [PERSON] отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер - [NUMBER] , строк дії - 07/27, тип - «Універсальна» (довідка від 18.10.2024, а.с. 28). [PERSON] користувався кредитною карткою, оплачував товари та послуги, здійснював грошові перекази за допомогою кредитної картки. За період 29.05.2023 - 18.10.2024 за карткою: усього надходжень - 61 136,92 грн., усього витрат - 93 235,46 грн. (виписка з рахунку, а.с. 24-26). Заборгованість відповідача за кредитним договором від 29.05.2023 становить 32\~098,54 грн., з них: 25\~679,84 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 6 418,70 грн. - заборгованість за простроченими процентами (розрахунок заборгованості, а.с. 22-23). Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не подав. V.Мотиви суду та застосоване законодавство За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків. АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір від 29.05.2023. На підставі цього договору відповідач отримав кредит (у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок), однак його (кредит), як і проценти за користування ним, своєчасно не повернув, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання. Заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором від 29.05.2023 становить 32 098,54 грн., з них: 25 679,84 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 6 418,70 грн. - заборгованість за простроченими процентами. Такий розмір заборгованості є обгрунтованим, оскільки підтверджується матеріалами справи та водночас не спростований відповідачем. Суд висновує, що права позивача є порушеними, а відповідач є відповідальним за це. Отже, позовні вимоги слід задовольнити. Суд не приймає заперечення відповідача про несанкціоноване використання коштів з його рахунку іншими особами з таких мотивів. За змістом письмових пояснень позивача вбачається, що за результатами аналізу виписки за 26.02.2024 клієнта [PERSON] виявлено, що о 16:54:10 з картки № [NUMBER] списані грошові кошти в сумі 25\~863,93 грн., переведені на картку № [NUMBER] (банк-емітент Ощадбанк). Аналізом логів змін облікових даних Приват24 клієнта [PERSON] та логів входу в аккаунт Приват24 встановлено, що 26.02.2024 з 16:51:02 по 18:58:38 зафіксовано входи в аккаунт (+380507186531) Приват24 (P24AOS2, 6.64.00) клієнта [PERSON] , дані входи були здійснені з типового для клієнта пристрою NOKIA 2.4/NOKIA, (imei A2EF6E90BCB2D3D3), та з IP адреси: [NUMBER] (провайдер: Kyivstar PJSC, м. Луцьк). Зміни логіну і паролю входу в аккаунт Приват24 клієнта [PERSON] у вищевказний період часу не проводились, а також входи в Приват24 клієнта з нетипових пристроїв не зафіксовано. Ці письмові пояснення позивача логічно узгоджуються з усними поясненнями відповідача, наданими ним в судовому засіданні. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (п. 81 постанови ВП ВС від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Співставивши та проаналізувавши усні пояснення відповідача та письмові пояснення позивача, дослідивши та оцінивши надані банком докази (а.с. 65-73), суд дійшов висновку, що відповідач самостійно (хоча і ненавмисно) вчинив дії, які сприяли незаконному використанню іншими особами персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. Суд вважає, що відповідач розголосив конфіденційну інформацію, яка дала змогу ініціювати платіжні операції. Зняття коштів з карткового рахунку клієнта [PERSON] стало можливим в результаті здійснення операцій самим клієнтом під впливом інших осіб. Такий висновок суду узгоджується з існуючою судовою практикою в контексті розподілу тягаря доказування між споживачем, як більш слабкої сторони, у відносинах із банком. У постанові Верховного Суду від 28.08.2019 у справі №127/9899/17 зазначено, що розголошення позивачем даних щодо свого рахунку в АТ «Ощадбанк» невідомим особам, які здійснили шахрайські дії з коштами на його рахунку, є підставою для відмови у позові про стягнення таких коштів з банку. У постановах Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №201/15185/16, від 20.11.2019 у справі №164/1323/16, від 06.11.2019 у справі №201/8087/16-ц, від 01.07.2020 у справі №712/9107/18 викладено висновок про те, що користувач своїми діями сприяв використанню лише йому відомої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тоді як банк у належний спосіб повідомив про недопустимість розголошення такої інформації третім особам, а тому правомірним є висновок про відсутність вини банку у знятті коштів, що звільняє останнього від відповідальності за списання спірної суми з карткового рахунку користувача. VI.Судові витрати Враховуючи результат вирішення спору,

Outcome: approved