Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-01 00:00:00

13.05.2024 позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовною заявою до [PERSON] , в якій після уточнення просить: - зобов`язати [PERSON] повідомляти [PERSON] про зміну місця перебування малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , при виїзді з міста її перебування до іншого міста шляхом повідомлення нової адреси перебування на електронну пошту батька - [INFO] не пізніше, ніж за 24 години до виїзду; - зобов`язати [PERSON] повідомляти [PERSON] про стан фізичного та психологічного здоров`я малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , шляхом направлення на електронну пошту батька - [INFO] копій всіх медичних довідок та документів, що видані на малолітнього сина, починаючи з 01.03.2022; - визначити батьку [PERSON] наступний спосіб прийняття участі у вихованні сина - [PERSON] , [INFO] : безперешкодне спілкування засобами поштового зв`язку за адресою знаходження матері та сина; безперешкодне спілкування засобами електронного відео-та телефонного зв`язку через електронні пристрої, які є в користуванні дитини, а саме: телефон, планшет, що включає обмін фотографіями, текстовими повідомленнями та спільне спілкування через спеціальні додатки; зобов`язати [PERSON] організувати періодичне спілкування засобами електронного відео-, телефонного зв`язку через мережу Інтернет через додаток FaceTime, Signal три рази на тиждень з 08.00 год до 20.00 год. в часовому поясі знаходження дитини загальною тривалістю не менше 90 хвилин у будь-який зручний для дитини та матері час з урахуванням стану здоров`я, потреб, розкладу та інтересів дитини; один раз на рік, під час літніх канікул, на 20 діб забирати та повертати сина за місцем знаходження матері для спільного відпочинку з батьком та членами його сім`ї, з урахуванням стану здоров`я, потреб, розкладу навчання та інтересів дитини. Обґрунтовано позов, тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.01.2024 розірвано. Сторони є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, син сторін проживає з матір`ю. Позивач належним чином виконує обов`язок щодо утримання сина, заборгованість по сплаті аліментів у нього відсутня. Після введення в Україні воєнного стану відповідачка з дитиною тимчасово змінили місце проживання та виїхали за межі України до міста Бад-Гаштайн (Австрія), а позивач був мобілізований до лав Збройних Сил України. До 2023 року позивач мав можливість спілкуватися з сином за допомогою мережі Інтернет. Із липня 2023 року відповідачка чинить позивачу перешкоди в спілкуванні із сином, не надає йому можливості спілкуватися засобами зв`язку і приймати участь у його вихованні. 19.01.2024 відповідачка повідомила позивача, що з 01.01.2024 малолітній син перебуває у місті Філадельфія, штат Пенсильванія, Сполучені Штати Америки. Нинішнє місце перебування малолітньої дитини позивачу невідоме. У позасудовому порядку сторони не можуть дійти порозуміння щодо участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з ним, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 15.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11.06.2024. 04.06.2024 представником відповідача - адвокатом Бабинцем С.П. через канцелярію суду подано відзив, в якому позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Зазначає, що позов подано передчасно, оскільки позивачем не надано доказів розв`язання спору органом опіки та піклування; вимоги позивача ґрунтуються виключно на особистих інтересах батька, а не дитини і не підтверджуються жодними доказами. 10.06.2024 представником позивача - адвокатом Жидким А.М. через канцелярію суду подано відповідь на відзив. 11.06.2024 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 30.07.2024 у зв`язку з витребуванням з Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради висновку щодо розв`язання спору. 30.07.2024 у підготовчому засіданні продовжено перерву до 08.10.2024 у зв`язку з ненадходженням висновку щодо розв`язання спору; повторно витребувано з Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради вказаний висновок. 08.10.2024 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Супруна О.П. у відпустці; у підготовчому засіданні продовжено перерву до 20.11.2024. Ухвалою суду від 20.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.12.2024. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити; представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні; представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради при розгляді справи поклався на розсуду суду. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи оповіщалася у встановленому законом порядку, про причини неявки не повідомила. Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 07.09.2017 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.01.2024 у цивільній справі № 750/17415/23 розірвано (а.с. 15). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 16). У позовній заяві позивач вказує, що з липня 2023 року відповідачка чинить йому перешкоди в спілкуванні із сином, не надає йому можливості спілкуватися засобами зв`язку та відеозв`язку і приймати участь у його вихованні. Попри це позивач продовжував матеріально утримувати сина [PERSON] , про що свідчать відповідні квитанції про перерахунок коштів, де у графі призначення платежу указано - «для сина» (а.с. 17-22, 62-63). Крім того, за змістом довідки про здійснені відрахування та виплати від 25.07.2024 № 07/01-16 ТОВ «Комп`ютерна академія «Шаг» м. Чернігів» щодо [PERSON] за його заявою від 10.06.2024 про утримання із доходів аліментів в добровільному порядку за червень 2024 року утримано 850,00 грн аліментів (а.с. 65). Указані обставини стали підставою для звернення до Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради із заявою про вирішення питання щодо визначення способу участі батька у вихованні сина. Листом Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради від 30.04.2024 № 01-31/02/1534 позивача повідомлено, що місце перебування [PERSON] , [INFO] , не відоме; рекомендовано звернутися до компетентних органів з питання встановлення фактичного місця перебування дитини; до повноважень служби у справах дітей не входить питання встановлення фактичного місця проживання (перебування) громадян (а.с. 9). На даний час неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з відповідачкою - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 79). Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 30.10.2024 № 722 затверджено висновок щодо участі батька - [PERSON] , у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с. 75-77). Із висновку убачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю перебувають за межами України. Після з`ясування всіх обставин справи комісія з питань захисту прав дитини вважає, що у зв`язку з відсутністю матері та дитини на території міста Чернігова, на даний час розглянути спір між батьками та визначити порядок участі батька у вихованні дитини, враховуючи вимоги законодавства, неможливо. У зв`язку з чим орган опіки та піклування не може на даний час розглянути спір між батьками та визначити порядок участі батька у вихованні дитини (а.с. 77). У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у Верховному Суді від 11.12.2023 у справі № 523/19706/19 зазначено, що передбачена ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступі до правосуддя і означав би порушення приписів статті 6 Конвенції. Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування під час розгляду справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку з перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо. Ураховуючи зазначене, неможливість отримати висновок органу опіки і піклування за встановлених у цій справі обставин, не перешкоджає вирішити спір. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до положень статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із статтею 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) визначено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судами України як джерело права. Так, у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» ЄСПЛ зазначав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Статтею 4 Конвенції про контакт з дітьми передбачено, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків. Згідно із статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України (стаття 141 СК України). Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 у справі № 569/18837/19 вказав, що визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен із батьків зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, такі зустрічі не повинні носити формальний характер, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до частин першої, другої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно із частиною третьою статті 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частини перша, друга статті 159 СК України). Таким чином, міжнародними та національними нормами законодавства України закріплено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Також передбачено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок - не чинити цьому перешкоди. Слід також врахувати, що правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунками між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. Потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. При цьому, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків, зокрема, у вихованні дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частини четверта та п`ята статті 19 СК України). Неможливість надання письмового висновку органу опіки та піклування у даній справі пов`язана із такою виключною обставиною як перебуванням дитини за межами України. Разом з тим, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11.12.2023 у справі № 523/19706/19 зазначив, що передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо. За вказаних обставин, проаналізувавши наявні в справі докази, враховуючи інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, його вік, особливості розвитку та потреби, закріплений у положеннях міжнародних норм та нормах чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні сина та спілкуватися з ним, відсутність підтверджених належними та допустимими доказами обставин, які б могли бути підставою для обмеження цього права, а також те, що на даний час в Україні діє воєнний стан, дитина перебуває за кордоном з матір`ю, беручи до уваги, що між сторонами склалися такі відносини, які позбавляють позивача можливості в повній мірі спілкуватися із сином, та те, що сторони не змогли самостійно визначити порядок участі батька у вихованні дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач у позові вимагає зобов`язати [PERSON] повідомляти його про стан фізичного та психологічного здоров`я малолітнього сина [PERSON] шляхом направлення на електронну пошту батька копій всіх медичних довідок та документів, що видані на дитину, починаючи з 01.03.2022. Представник відповідачки заперечував проти задоволення такої вимоги в частині надання медичних документів, посилаючись на те, що вони, за правилами Сполучених Штатів Америки, знаходяться виключно в лікарських закладах, а тому матір не зможе виконати таке рішення суду. Суд погоджується, що зобов`язання матері дитини повідомляти батька про факти захворювання та лікування дитини, про від`їзд (обставини й напрямок) дитини за межі міста більше ніж на два дні, не є діянням, спрямованим на обмеження волевиявлення особи, і входить до поняття надання інформації про дитину, що є складником контакту з дитиною. Водночас повідомлення батьку про важливі факти із життя дитини не можна розцінювати як обтяжливе зобов`язання. Із огляду на те, що стороною позивача не доведено можливість надати медичні документи про стан здоров`я дитини, суд вважає можливим задовольнити позовну вимогу частково та зобов`язати відповідачку повідомляти позивача про стан фізичного та психологічного здоров`я малолітнього сина [PERSON] , оскільки батько безумовно має право на достовірну інформацію про стан здоров`я своєї дитини. Щодо зобов`язання [PERSON] організувати періодичне спілкування засобами електронного відео-, телефонного зв`язку через мережу Інтернет через додатки FaceTime, Signal три рази на тиждень з 08.00 год до 20.00 год. в часовому поясі знаходження дитини загальною тривалістю не менше 90 хвилин, суд переконаний, що таке часте та тривале спілкування буде обтяжливим для шестирічної дитини із огляду на відсутність достатніх відомостей про рівень емоційного контакту батька з сином на час розгляду даної справи. Крім того, примушування дитини спілкуватися з батьком виключно через додатки FaceTime, Signal є недоцільним, оскільки станом на час розгляду справи суду не відомо, телефоном з якою операційною системою користується дитина та матір: iOS чи Android, та чи користуються вони такою програмою обміну миттєвими повідомленнями для мобільних пристроїв як Signal. Таким чином, зазначені вимоги позивача слід задовольнити в такій редакції: «безперешкодне спілкування засобами телефонного, електронного та інших засобів зв`язку через мережу інтернет, включаючи обмін фотографіями та текстовими повідомленнями, два рази на тиждень у період часу з 08.00 год до 20.00 год. в часовому поясі перебування дитини загальною тривалістю не менше 40 хвилин, у зручний для дитини та матері час, з урахуванням стану здоров`я та інтересів дитини». Доводи представника відповідачки про необхідність урахування навчального графіка дитини та позашкільних занять не підтверджені будь-якими доказами, а тому не беруться судом до уваги. Позовну вимогу «один раз на рік, під час літніх канікул, на 20 діб забирати та повертати сина за місцем знаходження матері для спільного відпочинку з батьком та членами його сім`ї, з урахуванням стану здоров`я, потреб, розкладу навчання та інтересів дитини» слід викласти в редакції: «спільний відпочинок щорічно в період шкільних літніх канікул протягом 20 діб без супроводу матері, з урахуванням стану здоров`я та інтересів дитини», оскільки позивачем не зазначено, з якими саме теперішніми та майбутніми членами його сім`ї має відпочивати дитина, що може спричинити невизначеність та нові конфлікти між сторонами у справі під час виконання такого рішення суду. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду представником позивача - адвокатом Жидким А.М. було надано: копію договору про надання правової допомоги від 07.06.2024 № 07/06/24 (а.с. 47-48), ордер на надання правничої (правової) допомоги від 10.06.2024 (а.с. 49), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 50), копію квитанції до прибуткового касового ордера № 10/06 від 10.06.2024 на загальну суму 12 000,00 грн (а.с. 59), копію додаткової угоди № 1 (невід`ємна частина) до Договору № 07/06/24 від 07.06.2024 про надання правничої допомоги (а.с. 60), копію акта про прийняття-передачу наданих послуг (а.с. 61). Ураховуючи рівень складності справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, часткове задоволення позову, компенсація позивачеві витрат на правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн відповідатиме принципам розумності та справедливості. У той же час, на підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги представником позивача - адвокатом Бабинцем С.П. надано: ордер на надання правничої (правової) допомоги від 03.06.2024 (а.с. 36), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 38), копію договору про надання правової допомоги від 20.05.2024 (а.с. 37), копію орієнтовного (попереднього) розрахунку суми судових витрат, які відповідачка понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, від 03.06.2024 (а.с. 39), копію рахунку на оплату № 4/05-2024 від 21.05.2024 (а.с. 40) та копію платіжної інструкції № 589751062 від 24.05.2024 на суму 12 000,00 грн (а.с. 41). Ураховуючи рівень складності справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, часткове задоволення позову, компенсація відповідачці витрат на правничу допомогу у сумі 4 000,00 грн відповідатиме принципам розумності та справедливості. Відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. На підставі вказаної норми закону суд вважає за доцільне зобов`язати відповідачку сплатити позивачеві різницю у сумі 6 000,00 грн. Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням позову, необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 1 005,30 грн. Ураховуючи викладене,

Outcome: partial