Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-02 00:00:00

До Солом`янського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (надалі - відповідач) про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з позивача на користь відповідача на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Київської області Григорян Д.Г. вчиненого 05.10.2020, № 1013, у межах виконавчого провадження № [NUMBER] стягнуто грошові кошти. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22.04.2024 у справі № 760/4019/24 виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. вчинений 05.10.2020, № 1013 визнаний таким, що не підлягає виконанню. З огляду на викладене, позивач вважає, що грошові кошти у сумі 6629,53 грн. безпідставно набуті відповідачем і в силу вимог ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підлягають стягненню на користь позивача. Згідно із Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Майстренко О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09.08.2024 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Відповідачем у строки встановлені вказаною ухвалою суду відзив до суду не подано. Відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Так як розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, сторони у судове засідання не викликалися. Суд вважає за можливе розглянути справу за матеріалами, які містяться у справі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Григорян Д.Г. вчинено виконавчий напис від 05.10.2020 № 1013 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості у сумі 89459,72 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінським О.В. від 20.10.2020 відкрито виконавче провадження № [NUMBER] про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості на підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса. Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22.04.2024 у справі № 760/4019/24 виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. вчинений 05.10.2020, № 1013 визнаний таким, що не підлягає виконанню. У матеріалах справи міститься копія постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Р.І. від 24.05.2024, згідно якої закінчено виконавче провадження № [NUMBER]. Відповідно до листа приватного виконавця Мельника Р.І. від 29.07.2024 судом встановлено, що у виконавчому провадженні № [NUMBER] з позивача стягнуто 7905,58 грн, з них: 810 грн - витрати виконавчого провадження, 645,05 грн - винагорода приватного виконавця, 6450,53 грн - погашення заборгованості перед стягувачем, яким є відповідач у цій справі. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч. 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту ст. 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна (висновки Верховного Суду у постанові від 06.10.2021 у справі № 623/363/20, постанові від 08.09.2021 у справі № 201/6498/20). Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України к разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 цього Кодексу). У ч. 2 ст. 625 ЦК України вказано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з позивача у примусовому порядку у виконавчому провадженні № [NUMBER], на підставі виконавчого напису від 05.10.2020, № 1013, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали. Тому, отримані відповідачем грошові кошти підлягають стягненню на користь позивача відповідно до ст. 1212 ЦК України, з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних втрат. З огляду на наведене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, судові витрати позивача у справі в силу приписів ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved