Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

У жовтні 2024р. позивач ТОВ «Перший український експертний центр» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за житлово - комунальні послуги у сумі 26875,04 грн.; інфляційні втрати у сумі 854,27 грн.; 3,0 % річних - 336,57 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачем, як власником квартири [ADDRESS] не сплачуються кошти за наданні йому комунальні послуги по обслуговуванню будинку, прибудинкової території та комунальні послуги по зазначеній квартирі, в зв`язку з чим за період: з 01 травня 2023р.. по 31 серпня 2024р. виникла заборгованість, що стало підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. До судового засідання представником позивача було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час та місце розгляду справи оповіщався в устанволеному законом порядку, в судове засідання не з`явився, поважності причин неявки не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позов не подавався. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 280, 282 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу квартири від 02 жовтня 2014р. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача зазначала, що, в результаті несплати коштів відповідачем за спожиті комунальні послуги за період часу з 01 травня 2023р. по 31 серпня 2024р., утворилась заборгованість: за житлово - комунальні послуги у сумі 26875,04 грн.; інфляційні втрати - 854,27 грн.; 3,0 % річних - 336,57 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Таким чином, наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачкою, а отже, і виникнення цивільних прав і обов`язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до квартири відповідачки, а остання отримує та користується даними послугами та відповідно зобов`язана здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг. На підставі ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Законом України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, яка діє з 09 червня 2018р., врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Згідно ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення ст. 322 ЦК України, суд приходить до висновку, про задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 26875,04 грн. Відповідно до ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Разом з тим, згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача також просила стягнути з відповідача інфляційні втрати - 854,27 грн.; три відсотки річних у розмірі 336,57 грн. Перевіривши поданий стороною позивача розрахунок суми заборгованості, судом встановлено, що при складанні вказаного розрахунку, стороною позивача були дотримані положення постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022р. за № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану». Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, а тому суд приходить до висновку, що цій частині вимог позов також підлягає задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: - три відсотки річних у розмірі 336,57 грн.; - інфляційні втрати - 854,27 грн. Відповідно до ст. ст. 137, 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню, судовий збір у розмірі 3028,0 грн.; витрати на професійну правничу допомогу 5000,0 грн.

Outcome: approved