Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-02 00:00:00

Зміст позовних вимог У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № Z40.11776.004531641 від 15.11.2018 у розмірі 48424,71 грн, з яких: 20357,52 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 28067,19 грн сума заборгованості за відсотками. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] з АТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір № Z40.11776.004531641 від 15.11.2018. 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 07072023, Позивач стверджує, що на підставі вищевказаного договору факторингу він набув права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників вимоги, зокрема, до [PERSON] . З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Позивач в позовній заяві просив суд проводити розгляд справи без його участі. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. Відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від відповідача до суду не надходило, а також повідомлення про іншу адресу. Відповідач повідомлявся про розгляд справи належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками на адресу його зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ), проте поштове відправлення повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на те, що на поштовому повідомленні проставлено відмітку «адресат відсутній за вказаною адресою», тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідача, в силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що поштове відправлення вручено відповідачеві та він є повідомлений про розгляду справи. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом 15.11.2018 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування № Z40.11776.004531641, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 24000,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 12 місяців. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника. За користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49 % (Маржу Банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління Банку, становить 9.5 %, що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 21.99 % (п. 1.1.-1.4 кредитного договору). Відповідно до п. 5.7 кредитного договору згідно з Законом України «Про споживче кредитування», реальна річна процентна ставка складає 117,26646424 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом на момент укладання Договору складає 30687,86 гривень. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення Позичальником грошових зобов`язань відповідно до п. 2.1 цього договору та за дії процентної ставки, вказаної в п.1.4. договору. Щомісячні внески наведені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором, а саме сума кредиту - 24000,00 грн, проценти за користування кредитом - 2943,86 грн, плата за обслуговування - 3744,00 грн, а загальна вартість кредиту - 30687,86 грн (п. 6.1 кредитного договору). У матеріалах справи міститься ордер-розпорядження № 1 про видачу кредиту на суму 20689,66 грн та № 2 про сплату страхового платежу на суму 3310,34 грн, які містять штампи банку та підписи виконавця. 07.07.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як фактором, та АТ «Ідея Банк», як клієнтом, був укладений договір факторингу № 07072023, за умовами якого фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за укладеними кредитним договорами згідно з реєстром боржників в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 4 від 07.07.2023 до договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023 заборгованість [PERSON] за кредитним договором № Z40.11776.004531641 від 15.11.2018 становить 48424,71 грн, з яких: 20357,52 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 28067,19 грн сума заборгованості за відсотками. Відповідно до складеного позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № Z40.11776.004531641 від 15.11.2018 за період з 07.07.2023 по 31.01.2024, станом на 30.01.2024 непогашений залишок заборгованості складає 48424,71 грн. Норми права та мотиви суду Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Згідно з приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов укладеного з відповідачем кредитного договору, АТ «Ідея Банк» надавалися відповідачу в кредит грошові кошти. Однак відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів у встановлений договором строки належним чином не виконав, з огляду на що у нього утворилася заборгованість. Згідно із ст. 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц. Матеріалами справи підтверджується, що позивачу перейшло право вимоги до відповідача за договорами № Z40.11776.004531641 від 15.11.2018, укладеним між останнім та АТ «Ідея Банк». Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України . У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання». Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у п. 35 постанови. Окрім того, в п. 54 постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Такі висновки викладені також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 300/438/18. За умовами договору № Z40.11776.004531641 від 15.11.2018 передбачено надання кредиту в розмірі 24 000,00 грн строком на 12 місяців. За користування кредитом визначено фіксовану процентну ставку в розрахунку 21,99 %. Також сторонами визначено розмір відсотків за період дії договору - 2943,86 грн. Розрахунку щодо нарахування відсотків на заявлену позивачем суму - 28067,19 грн матеріали справи не містять. Отже, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» мало право на стягнення процентів за користування кредитом за вказаним договором за 12 місяців в сумі 2943,86 грн, як передбачено умовами договору. Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Позивач у позовній заяві не заявив вимог про застосування судом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідач контррозрахунку заборгованості суду не надав. Таким чином, відповідач допустив порушення строків повернення кредитних коштів та сплати процентів за договором № Z40.11776.004531641 від 15.11.2018, право вимоги за яким перейшло до позивача, тому суд дійшов висновку про стягнення в примусовому порядку з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суми заборгованості у загальному розмірі 23301,38 грн, з яких: 20357,52 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 2943,86 грн сума заборгованості за відсотками. В решті позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю. Щодо судового збору Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1457,04 грн (23301,38 грн*3028,00 грн/48424,71 грн).

Outcome: partial