Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, яку в подальшому уточнив. Позовна заява обґрунтована тим, що йому належить на праві власності земельна ділянка площею 0,15 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] . Також йому на праві власності належить житловий будинок з прибудовою та господарськими спорудами в [ADDRESS] . Весною 2020 року відповідач [PERSON] , земельна ділянка якої межує з його земельною ділянкою та розташована за адресою: [ADDRESS] , самочинно побудувала на своїй земельній ділянці гараж. Даний гараж побудовано без будь-яких дозвільних документів і з порушенням ДБН та протипожежних правил. Згідно з відповіддю з відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, енергетики та захисту довкілля Вінницької РДА від 29.04.2020 стосовно будівництва капітальної споруди на суміжній ділянці в [ADDRESS] , його було повідомлено, що з дати державної реєстрації земельної ділянки від 15.10.2019 громадянці [PERSON] будівельний паспорт на забудову відділом не видавався. Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 25.05.2020, погодженого сільським головою с. Агрономічне Шулікіним О.М., комісією розглянуто заяву [PERSON] та було встановлено, що на момент проведення обстеження земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] , що належить [PERSON] , на вказаній земельній ділянці розташована господарська споруда, відстань від якої до межі земельної ділянки, що належить [PERSON] , складає 0,6 метра. З приводу незаконного будівництва гаража у нього з відповідачем винник спір, в результаті чого він звертався до [PERSON] з вимогою зупинити незаконне будівництво гаража. Крім того, він звертався з питанням щодо незаконного будівництва відповідачем гаража до постійно-діючої комісії з питань врегулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища при Агрономічній сільській раді, однак це не дало позитивних результатів. Відповідачем під час самовільного будівництва гаража в [ADDRESS] були порушені норми законодавства (норми цивільного законодавства) а також пожежного, містобудівного законодавства та спеціальні будівельні норми. Враховуючи викладене, вважає, що його права підлягають судовому захисту. Тому просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні [PERSON] земельною ділянкою та житловим будинком з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] шляхом знесення [PERSON] за власний рахунок самовільно збудованої будівлі гаража за адресою: [ADDRESS] , який побудований з порушенням ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій». Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 07.08.2020 відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання. 08.09.2020 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що в своїй позовній заяві позивач посилається на статтю 376 ЦК України, якою визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. По-перше, цільове призначення земельної ділянки, на якій побудовано гараж, 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). По-друге, гараж, як господарська споруда, внесений до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 20.05.2020, а також внесено відомості в Державній архітектурно-будівельній інспекції України про декларацію на готовність об`єкта до експлуатації, об?єкт будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд (будівництво гаража), за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 25.05.2020, на момент проведення обстеження на земельній ділянці (кадастровий номер 0520680200:03:001:0278, місце розташування: [ADDRESS] ) розташована господарська споруда, відстань від якої до межі земельної ділянки, що належить позивачу, складає 0,6 м, при цьому, позивач не зазначає чим саме споруда без даху на 0,5 м вища від паркану (який вона за власний кошт встановила) порушує права позивача, які перешкоди виникли в користуванні земельною ділянкою та спорудами позивача, які саме незручності вона, як землекористувач сусідньої земельної ділянки, завдає позивачу (затікання води, затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Також позивач посилається на те, що відповідачем під час будівництва гаража були порушені норми пожежного, містобудівного законодавства та спеціальні будівельні норми, а які саме норми не зазначено та не обґрунтовано. Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами порушення його прав як власника чи користувача земельної ділянки, а також, що внаслідок збудованого нею на своїй земельній ділянці гаража позивачу, як власнику суміжної земельної ділянки, створюються перешкоди у користуванні нею. Тому просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 12.11.2020 задовольнив клопотання представника позивача Писка Сергія\~Володимировича згідно з ордером Білозора Олега Леонідовича та призначив у даній справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої було доручив експерту Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз; до отримання висновку експертизи провадження по справі зупинив. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 28.12.2020 поновив провадження у даній справі у зв`язку з надходженням на адресу Вінницького районного суду Вінницької області клопотання експерта Казака О. від 10.12.2020 про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 17.02.2021 задовольнив клопотання представника позивача адвоката Білозора О.Л. та приєднав до матеріалів цивільної справи № 128/1767/20 копію технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] ; задовольнив клопотання експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та клопотання представника позивача адвоката Білозора О.Л.; витребував з Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» матеріали інвентаризаційної справи на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , та матеріали інвентаризаційної справи на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Після виконання вимог ухвали Вінницького районного суду Вінницької області матеріали цивільної справи № 128/1767/20 було направлено до Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для продовження проведення експертизи; провадження у справі було зупинено. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 22.06.2021 поновив провадження у даній справі у зв`язку з відсутністю оплати за проведення експертизи. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 07.07.2021 задовольнив клопотання представника позивача Писка Сергія\~Володимировича згідно з ордером Білозора Олега Леонідовича про призначення судової будівельно-технічної експертизи та призначив у цивільній справі № 128/1767/20 судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручив експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз; до отримання висновку експерта провадження у справі зупинив. 30.06.2023 дана справа повернулась з експертної установи з висновком експерта №4765/4766/21-21 від 23.06.2023. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 05.07.2023 поновив провадження у даній справі та призначив підготовче засідання. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 16.11.2023 прийняв до розгляду заявупредставника позивача [PERSON] адвоката Білозора О.Л. про уточнення позовних вимог; задовольнив заяву представника\~відповідача [PERSON] \~ адвоката\~Марусича М.С. про виклик експерта; постановив під час розгляду по суті справи № 128/1767/20 допитати експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Казака Олега Миколайовича, який складав висновок №4765/4766/21-21 від 23.06.2023 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 06.12.2023 закрив підготовче провадження у справі та призначив судовий розгляд. В судовому засіданні 12.02.2024 представник позивача [PERSON] адвокат Білозор О.Л. суду пояснив, що [PERSON] належить на праві власності житловий будинок та земельна ділянка площею 0,15 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Весною 2020 року відповідач [PERSON] , земельна ділянка якої межує із земельною ділянкою позивача та розташована за адресою: [ADDRESS] , без відповідних дозвільних документів, з порушенням норм ДБН, самовільно побудувала на своїй земельній ділянці гараж, відстань від якого до межі земельної ділянки позивача складає 0,6 м. Будівельний паспорт на будівництво гаража відповідачу не надавався. Будівництво гаража на такій відстані від земельної ділянки позивача є небезпечним для майна позивача, тому його права, як власника земельної ділянки, порушені. Позивач не може використовувати земельну ділянку за призначенням. Вважають гараж самочинно збудованим, оскільки він побудований з істотним порушенням норм ДБН. Згоди на будівництво гаража позивач не надавав. Позивач звертався до відповідача з вимогою зупинити будівництво гаража, а також звертався до сільської ради з приводу незаконного будівництва гаража, однак ніяких позитивних результатів це не дало, відповідач продовжила будівництво гаража, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні [PERSON] земельною ділянкою та житловим будинком з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] шляхом знесення [PERSON] за власний рахунок самовільно збудованої будівлі гаража за адресою: [ADDRESS] , який побудований з порушенням ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій». Представник відповідача [PERSON] адвокат Марусич М.С. в судовому засіданні 12.02.2024 суду пояснив, що побудований відповідачем [PERSON] гараж не є самочинною будівлею, оскільки є відповідні документи, які підтверджують, що і житловий будинок, і гараж, і земельна ділянка усе належить на праві власності відповідачу, об`єкти нерухомості зареєстровані, цільове призначення земельної ділянки, на якій побудований гараж для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Гараж, як господарська споруда, внесений до технічного паспорту на будинок садибного типу від 20.05.2020. Крім того, наявна декларація про готовність до експлуатації, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта. Позивач не зазначає чим саме споруда гаража порушує права позивача, які саме перешкоди виникли у користуванні земельною ділянкою, які незручності відповідач, як землекористувач сусідньої земельної ділянки, завдає позивачу (затікання води, затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Позивачем також не зазначено, які саме норми пожежного, містобудівного законодавства та спеціальні будівельні норми порушено відповідачем. Позивач не довів належними та допустимими доказами порушення його прав, як власника земельної ділянки, а також істотне порушення норм ДБН. Висновком експерта установлено, що дійсно, будівництвом гаража порушено норми ДБН (зазначена відстань від будівлі гаража до земельної ділянки позивача 0,62 м), однак це незначні відхилення. Споруда гаража невисока, вона не перешкоджає позивачу користуватися як земельною ділянкою, так і житловим будинком, дах гаража з незначним нахилом на подвір`я. Транспортний засіб чи паливо, а також мастильні матеріали на даний час в приміщенні гаража відсутні. Висновок експерта має розглядатися не як окремий доказ, а в сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами. Даний висновок експерта не є всебічним, ним встановлена лише відстань між будівлею гаража та земельною ділянкою позивача. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з [PERSON] понесені судові витрати у розмірі 8000,00 грн. В судовому засіданні 03.07.2024 експерт Козак О.М. суду пояснив, що під час проведення експертизи за адресою: [ADDRESS] відстань між гаражем та найближчим приміщенням (будинком) не замірялася, оскільки таке питання на вирішення експертизи не ставилося, однак візуально відстань велика. Поблизу гаража жодних приміщень немає. На територію домоволодіння за адресою: [ADDRESS] потрапити не зміг, оскільки зі сторони відповідача під час проведення експертизи нікого не було. Усі заміри робилися зі сторони території земельної ділянки позивача. Дах на гаражі є, якщо він і частково затіняє земельну ділянку позивача, то не суттєво. Ринви і водостоки на гаражі є. Нахил не у бік земельної ділянки позивача, тому затікання не повинно бути. Будь-яких сторонніх запахів та шуму від гаража під час проведення експертизи не було. В судове засідання 23.12.2024 учасники справи не з`явились, хоч в установленому законом порядку повідомлялися про дату, час та місце продовження судового розгляду. Представник позивача [PERSON] адвокат Білозор О.Л. попередньо подав до суду заяву, у якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та з урахуванням висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №4765/4766/21-21 від 23.06.2023, відповідно до якого встановлено, що будівля гаража в [ADDRESS] побудована з порушенням вимог п.п. 6.1.39, 6.1.41, табл. 10.6 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудови територій», а також з врахуванням пояснень, наданих сторонам в судовому засіданні. Представник відповідача\~ [PERSON] адвокат Марусич М.С. попередньо подав до суду заяву, у якій просить провести судове засідання без участі відповідача та її представника; свою позицію підтримують в повному обсязі, просять відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі за відсутності обгрунтування та доказів, а також стягнути з [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн на користь [PERSON] . В частині третій статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судовий розгляд 23.12.2024 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши учасників справи, експерта, оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер 0520680203:03:001:0073, розташованої в [ADDRESS] , а також власником житлового будинку з прибудовою та господарськими спорудами, розташованого в [ADDRESS] , що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1 а.с. 7, 8). Відповідно до копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 20.09.2023, [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] , а також власником земельної ділянки площею 0,0513 га, кадастровий номер 0520680200:03:001:0278, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої в [ADDRESS] (т. 1 а.с. 244-245). Згідно з актом обстеження земельної ділянки від 25.05.2020, комісією проведено розгляд заяви [PERSON] стосовно розміщення на земельній ділянці з кадастровим номером 0520680200:03:001:0278 господарської будівлі; в результаті перевірки встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 0520680203:03:001:0073, розташована в [ADDRESS] , належить [PERSON] ; цільове призначення земельної ділянки 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); на момент проведення обстеження на земельній ділянці розташована господарська споруда, відстань від якої до межі земельної ділянки, що належить заявнику, складає 0,6 м; власником земельної ділянки не було надано дозвільних документів стосовно забудови належної їй земельної ділянки; зобов`язано власника земельної ділянки з кадастровим номером 0520680200:03:001:0278, яка розташована в [ADDRESS] , виконувати зобов`язання, покладені на неї як на власника земельної ділянки; зобов`язано власників обстежуваних земельних ділянок дотримуватися правил добросусідства (т. 1 а.с. 9). Відповідно до листа Відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, енергетики та захисту довкілля районної державної адміністрації від 29.04.2020 №01-04-71, з дати державної реєстрації земельної ділянки від 15.10.2019 громадянці [PERSON] будівельний паспорт на забудову відділом не видавався (т. 1 а.с. 11). З копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 20.05.2020 убачається, що будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] , складається з житлового будинку літ. «А», тераси літ. «а», ганку, гаража літ. «Б», навісу літ. «б», огорожі №1, криниці №2 (т. 1 а.с. 42-43). 27.05.2020 зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорті, а саме: будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд (будівництво гаража) за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 44). Згідно з копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 05.11.2007, садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , складається з житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «а», криниці №1, вигрібної ями літ «в/я» (т. 1 а.с. 88-90). Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 128/1767/20 від 23.06.2023 №4765/4766/21-21, на підставі проведеного дослідження, виходячи з наявних матеріалів та результатів натурного обстеження, встановлені такі відстані від будівлі гаражу літ. «Б», домоволодіння [ADDRESS] , до існуючої огорожі суміжного домоволодіння: до металевої огорожі №1 суміжного домоволодіння [ADDRESS] : 0,65 м 0,64 м; до бутового стовпа огорожі №1 суміжного домоволодіння [ADDRESS] 0,46 м; на підставі проведеного дослідження, виходячи з наявних матеріалів, вимог нормативно-правових актів з питань будівництва та результатів натурного обстеження, встановлено, що розташування будівлі гаражу літ. «Б», домоволодіння [ADDRESS] , відносно огорож суміжних домоволодінь та житлового будинку не відповідає вимогам п.п. 6.1.39, 6.1.41, табл. 10.6 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» (т. 1 а.с. 194-204). Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~п.п.\~«г»,\~«е» ч.\~1\~ст.\~91\~ЗК України,\~власники земельних\~ділянок зобов`язані\~не порушувати\~прав власників\~суміжних земельних\~ділянок та\~землекористувачів,\~дотримуватися правил\~добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (частини перша та друга статті 103 ЗК України). Інститут земельних відносин добросусідства є нормативно встановленими обмеженнями щодо здійснення прав на землю (включаючи право власності), які мають на меті забезпечити захист інтересів власників (землекористувачів) сусідніх володінь від можливих порушень при використанні земельних ділянок. Основна мета цих правил полягає в сприянні і забезпеченні такому використанню земельних ділянок, при якому власникам сусідніх земельних ділянок і землекористувачам заподіюється менша кількість незручностей. В частині другій статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (пункт «б» частини третьої статті 152 ЗК України). Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак доводить, що об`єкт нерухомості є самочинним. У частині четвертій статті 376 ЦК України зазначено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 ЦК України). Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки, з підстав, передбачених статтями 391 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України. Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У постановах Верховного Суду від 29.01.2020 (справа № 822/2149/18) та від 10.04.2020 (справа № 344/4319/16-а) зроблено висновки про те, що правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва. За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі істотного відхилення від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, та істотного порушення будівельних норм і правил. У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва. В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, стаття 376 ЦК України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови. Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови. За обставин, коли належний власник земельної ділянки не надавав згоди на будівництво на його земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, він має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав як власника земельної ділянки шляхом знесення усіх об`єктів, зокрема й самочинного будівництва, навіть у разі його державної реєстрації, здійсненого не власником або без його згоди. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.12.2022 (справа № 204/3027/20), від 01.02.2023 (справа № 204/1053/20), від 22.06.2023 (справа № 592/16491/18), від 04.01.2024 (справа № 680/1009/16-ц). Згідно з підпунктом 6.1.41 пункту 6.1 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», при розміщенні будинків в кварталах, забудова яких історично склалася, для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок, або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами. Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №4765/4766/21-21 від 23.06.2023, на підставі проведеного дослідження, виходячи з наявних матеріалів та результатів натурного обстеження, встановлені такі відстані від будівлі гаражу літ. «Б», домоволодіння [ADDRESS] , до існуючої огорожі суміжного домоволодіння: до металевої огорожі №1 суміжного домоволодіння [ADDRESS] : 0,65 м 0,64 м; до бутового стовпа огорожі №1 суміжного домоволодіння [ADDRESS] 0,46 м; на підставі проведеного дослідження, виходячи з наявних матеріалів, вимог нормативно-правових актів з питань будівництва та результатів натурного обстеження, встановлено, що розташування будівлі гаражу літ. «Б», домоволодіння [ADDRESS] , відносно огорож суміжних домоволодінь та житлового будинку не відповідає вимогам п.п. 6.1.39, 6.1.41, табл. 10.6 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій». Вказані висновки експертизи сторонами не спростовані. Юридичними фактами, які становлять правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення. Під істотним порушенням будівельних норм і правил необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 (справа № 725/5630/15-ц) та постановах Верховного Суду від 12.06.2019 (справа № 361/765/16-ц), від 02.02.2022 (справа № 521/16974/17), від 17.01.2022 (справа № 442/4338/17). Під час вирішення питання про те, чи є відхилення від проєкту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Європейський суд з прав людини у рішенні від 21.04.2016 у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria, скарга №46577/15) роз`яснив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Законність знесення самочинного будівництва має бути оцінена на предмет пропорційності такого втручання. Отже, позивач зобов`язаний довести факт самочинності будівництва, порушення його прав, як власника суміжної земельної ділянки, та обґрунтованості захисту його прав лише у такий спосіб, як знесення. Судом установлено та це не заперечується учасниками справи, що відстані від будівлі гаражу літ. «Б», домоволодіння [ADDRESS] , до існуючої огорожі суміжного домоволодіння: до металевої огорожі №1 суміжного домоволодіння [ADDRESS] : 0,65 м 0,64 м; до бутового стовпа огорожі №1 суміжного домоволодіння [ADDRESS] 0,46 м, тобто менше, ніж 1 м. Таким чином, судом установлено порушення відповідачем при будівництві гаражу норм ДБН щодо збереження відстані від стіни будівлі до межі земельної ділянки позивача. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. В частині другій статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (частина перша статті 81 ЦПК України). Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач, для відхилення його заперечень проти позову (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 по справі № 707/2882/19). У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 (справа №450/1686/17) та від 15.07.2019 (справа №235/499/17) зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. У даному випадку стороною позивача не доведено, що належна відповідачу [PERSON] будівля гаражу літ. «Б», домоволодіння [ADDRESS] є самочинним будівництвом, оскільки цільове призначення земельної ділянки, на якій побудовано гараж, 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); гараж, як господарська споруда, внесений до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 20.05.2020, а також внесено відомості в Державній архітектурно-будівельній інспекції України про декларацію на готовність об`єкта до експлуатації, об?єкт будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд (будівництво гаража), за адресою: [ADDRESS] . Також позивачем не доведено, що будівництво гаражу літ. «Б», домоволодіння [ADDRESS] відбулося з істотним порушенням будівельних норм і правил, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміна окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо. Слід також зазначити, що стороною позивача не доведено, що розташування гаража відповідача [PERSON] перешкоджає позивачу [PERSON] користуватися своєю земельною ділянкою, а саме: обробляти її, доглядати за зеленими насадженнями та використовувати земельну ділянку іншим способом за цільовим призначенням. Крім того, сторона позивача не обґрунтувала та не довела, які саме перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою існують у позивача внаслідок будівництва відповідачем саме спірного об`єкта, а також не доведено обґрунтованості захисту прав позивача у такий спосіб, як знесення цієї будівлі. Доводи представника позивача у судовому засідання про те, що будівництво гаража на такій відстані від земельної ділянки позивача є небезпечним для майна позивача та що позивач не може використовувати земельну ділянку за призначенням, не підтверджені належними доказами. Крім того, експерт, який виконував судову будівельно-технічну експертизу №4765/4766/21-21 від 23.06.2023, у судовому засіданні зазначив, що дах гаражу, якщо він і частково затіняє земельну ділянку позивача, то не суттєво, ринви і водостоки на гаражі є, оскільки нахил не у бік земельної ділянки позивача, тому затікання не повинно бути, будь-яких сторонніх запахів та шуму від гаража під час проведення експертизи не було. Таким чином, встановлені висновком експерта №4765/4766/21-21 від 23.06.2023 обставини щодо здійснення відповідачем будівництва з порушенням вимог законодавства не є достатньою підставою для задоволення вимог позивача про знесення такої будівлі, оскільки цьому крайньому заходу передує виконання абзацу 1 частини сьомої статті 376 ЦК України. Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.07.2024 (справа № 359/1365/22). Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] . Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. В частині другій статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, тому судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору, слід залишити за останнім. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву просила стягнути з позивача витрати, понесені на правову допомогу в розмірі 8000 грн. Стаття 59 Конституції України\~закріпила право кожної людини на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. 2\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 (справа № 379/1418/18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Як убачається із матеріалів справи, 31 серпня 2020 року між Адвокатським об`єднанням «Захист у криміналі» та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги, в якому зазначено, що вартість послуг за даним договором складає 8000 грн. В якості доказів оплати надано квитанцію №ВТН0-6СЕК-8А02-ХХЕС від 01.09.2020, відповідно до якої [PERSON] сплатила гонорар Адвокатському об`єднанню «Захист у криміналі» в розмірі 8000,00 грн. Таким чином, оскільки суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі, з останнього підлягають стягненню на користь відповідача [PERSON] витрати, понесені останньою на правничу допомогу, в сумі 8000,00 грн.

Outcome: approved