Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-09 00:00:00

Представник АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач посилається на наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором від 18.10.2017 року № 200894139101, яка є простроченою та відповідачем не погашається. До стягнення заявлено заборгованість станом на 31.03.2024 року у розмірі 77845,15грн, а саме: 48278,84 грн. - заборгованість за кредитом; 29566,31 грн. - заборгованість процентами; 0 грн. - заборгованість за комісією. Ухвалою судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 05.08.2024 року справу було передано за підсудністю до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська. 28.08.2024 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, судову справу №207/3168/24 було передано у провадження судді Гречаній В.Г. за підсудністю. Відповідно до вимог ЦПК України 30.08.2024 року відносно [PERSON] було витребувано інформацію з Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради. Згідно відповіді Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради, яка надійшла до суду 16.09.2024 року, відповідач на дату надання відповіді має прізвище [PERSON] ( [PERSON] ) та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 16.09.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено для розгляду. В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи без його участі. Відповідач 15.10.2024 року звернулась до суду з заявою в якій просила перенести розгляд справи на іншу дату для надання відзиву, проте, відзив до суду не надійшов. 10.01.2025 року [PERSON] заяву про доручення до матеріалів справи квитанцій на сплату заборгованості на загальну суму 58280,00 грн., також просила розглянути справи без її участі. В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань не надходило. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. Між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] 18.10.2017\~року на підставі кредитного договору № 200894139101 видано кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 1000 грн, який пізніше було збільшено до 48300 грн. Відповідно до наданого розрахунку, через неналежне виконання своїх обов`язків, у відповідача станом на 31.03.2024 року утворилась заборгованість у розмірі 77845,15 грн, а саме: 48278,84 грн. - заборгованість за кредитом; 29566,31 грн. - заборгованість процентами; 0 грн. - заборгованість за комісією. 31 березня 2024 року позивачем направлено відповідачу досудову вимогу, проте відповідачем заборгованість погашена не була. З метою стягнення заборгованості за кредитним зобов`язанням позивач звернувся до суду з цим позовом. Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~Ці дані встановлюються такими засобами: \~ \~ \~ \~1) письмовими, речовими і електронними доказами; \~ \~ \~ \~2) висновками експертів; \~ \~ \~ \~3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Судом встановлено, що укладений між сторонами договір раніше не оспорювався та не визнавався судом недійсним. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.2\~ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 ЦК України. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою\~споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів»\~(далі\~Закон). Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначає\~ЗУ «Про споживче кредитування». Стаття 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»\~станом на дату укладення кредитного договору (у редакції\~Закону № 1734-VIII) містить положення про те, що цей Законзастосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». За змістом\~ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування»\~договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). Таким чином\~ЗУ «Про споживче кредитування»\~не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб (ч. 1 ст. 20 Закону). Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 30.06.2021 року у справі №201/10403/19. Отже, між АТ «ПУМБ» та [PERSON] 18.10.2017 року був укладений договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно якого відповідачу на підставі кредитного договору № 200894139101 видано кредитну картку з кредитним лімітом, який на день звернення до суду складає 48300,00 гривень. Заява підписана особисто відповідачем [PERSON] , і її умовами передбачена сплата процентів за користування кредитом. Також визначений строк кредитного договору 12 місяців 31 березня 2024 року № вих.. КНО-44.2.2/196 на адресу відповідача надіслано письмову вимогу (повідомлення), відповідно до змісту якої Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» вимагає виконати зобов`язання перед ним за кредитним договором, а саме: негайно погасити заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 77845,15 гривень і звернувшись до суду із позовом АТ «ПУМБ» просить стягнути заборгованість саме в такому розмірі станом на 31.01.2024 року. Наданий позивачем розрахунок є логічним, обгрунтованим та не спростований відповідачем. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). В той же час, суд враховує надані відповідачем квитанції на погашення заборгованості, а саме: №227563916 від 23.12.2024 року на суму 28000,00; №227562886 від 23.12.2024 року на суму 28000,00; №227565328 від 23.12.2024 року на суму 2280,00; Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов АТ "Перший\~Український Міжнародний\~Банк"в частині стягнення заборгованості задоволено частково на суму 19565,15 гривень, тобто на 39,8% від заявлених вимог, тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача дорівнює 964,12 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial