Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

Адвокат Харченко Костянтин Сергійович звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова в інтересах [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд шлюб укладений між позивачем та відповідачем 18 вересня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №2138, розірвати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між позивачем та відповідачем 18.09.2015 року було укладено шлюб, від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Як зазначено представником позивача, підставою для розірвання шлюбу є різні погляди на життя у позивача та відповідача, несумісність характерів, неможливість ведення спільного побуту, в зв`язку з чим сімейні відносини між подружжям фактично були припинені. З квітня 2023 року позивач та відповідач перестали вести спільний побут, проживають роздільно через те, що втратили почуття один до одного. Так як особисті відносини між сторонами уже тривалий час носять негативний характер, то між ними відсутні нормальні стосунки, притаманні подружжю, за таких обставин шлюб між ними має лише формальний характер та створює негативні наслідки для сторін. Сторони не зважаючи на фактичне проживання в різних місцях, протягом тривалого часу вживали заходи щодо налагодження відносин, однак вони ні до чого не привели, на даний час сторони практично не спілкуються один з одним, спільного побуту не ведуть, проживають окремо, позивач не має наміру продовжувати шлюбні відносини, тому примирення між ними неможливо, бо буде суперечити інтересам позивача. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились, просили справу розглянути за їх відсутності, на позовних вимогах наполягали та просили шлюб розірвати, часу для примирення просять не надавати. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд повідомлявся, причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи належне повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання, відсутність заяв про відкладення розгляду справи, зважаючи на те, що в справі є достатні докази про права і взаємовідносини сторін, за вказаних обставин суд вважає за можливе не відкладати розгляд справи та провести судове засідання за відсутності сторін по справі, на підставі наявних матеріалів. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.1 ст.55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 18 вересня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 18 вересня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №2138. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №2333. Представником позивача зазначено, а відповідачем не заперечується так як не спростовано, що між позивачем та відповідачем існують різні погляди на життя, несумісність характерів, неможливість ведення спільного побуту, в зв`язку з чим сімейні відносини між подружжям фактично припинені, з квітня 2023 року позивач та відповідач перестали вести спільний побут, проживають роздільно через те, що втратили почуття один до одного, укладений шлюб має лише формальний характер, позивач не має наміру продовжувати шлюбні відносини, примирення між сторонами неможливо, бо буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України та відповідно до ст.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, то шлюб між сторонами повинен бути розірваний, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, приймаючи до уваги позицію представника позивача та позивача, які не просять суд стягнути з відповідача сплачений позивачем за подання до суду даної позовної заяви судовий збір, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору, які підлягають стягненню з відповідача на її користь, залишаються за позивачем. На підставі викладеного, ст.ст.55, 105, 110, 112, 114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved