Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, яку обгрунтовує тим, що 28.04.2016 рішенням Вінницького районного суду Вінницької області у справі № 128/1475/16-ц розірвано шлюб між нею та [PERSON] . За час шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . Наразі син проживає з нею, перебуває на її утриманні та вихованні. Вона, як мати, в повному обсязі забезпечує гармонійний розвиток дитини, матеріальне утримання, хороші умови проживання, надає моральну та психологічну підтримку, сприяє формуванню культурного світогляду та системі духовних цінностей дитини, засвоєнню загальновизнаних моральних та етичних норм. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, тому створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Зокрема, зі змісту довідки №01-32/143 від 16.08.2023, виданої навчальним закладом, убачається, що відповідач не приймає жодної участі у вихованні сина. Вона раніше зверталась в судовому порядку за стягненням аліментів та додаткових витрат на утримання дитини. При цьому, відповідач виконує свій обов?язок по утриманню дитини лише частково. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Вона за місцем проживання характеризуються лише з позитивної сторони, жодних скарг чи вимог негативного характеру на неї в межах старостинського округу не надходило. З характеристики з навчального закладу [PERSON] убачається, що саме вона приділяє увагу його навчанню та вихованню, ходить на батьківські збори, підтримує контакт з класним керівником. Вона отримує стабільний дохід та має фінансову можливість забезпечувати сина. З метою належного матеріального забезпечення сина вона працює одночасно на двох роботах по сумісництву. За місцем роботи вона характеризується виключно як відповідальний і дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення, взаємовідносини з колективом склались хороші, підтримує співробітників в складний період, відповідальна, цілеспрямована, врівноважена. Вищенаведені обставини зумовили фактичні підстави звернення до суду з даним позовом. Тому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] ; судові витрати стягнути з відповідача. Суддя Вінницького районного суду Вінницької області ухвалою від 13.10.2023 відкрив провадження у даній справі та призначив підготовче засідання; зобов`язав Службу у справах дітей Стрижавської селищної ради надати суду висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 22.11.2023 на виконання вимог ухвали судді Вінницького районного суду Вінницької області від 13.10.2023 надійшли ксерокопія рішення №405 від 13.11.2023 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » та ксерокопія висновку №405 від 13.11.2023 Служби у справах дітей Стрижавської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 12.02.2024 на виконання вимог ухвали судді Вінницького районного суду Вінницької області від 13.10.2023 надійшли належним чином завірені копія рішення №405 від 13.11.2023 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » та копія висновку №405 від 13.11.2023 Служби у справах дітей Стрижавської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 19.02.2024 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. Судовий розгляд відкладався з поважних причин. В судовому засіданні 03.07.2024 представник позивача [PERSON] - адвокат Підреза І.В. суду зазначила, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народився син [PERSON] . 28.04.2016 шлюб між сторонами було розірвано. З того часу дитина проживає виключно з позивачем, відповідач участі у вихованні дитини не бере, належним чином дитину не забезпечує. Позивач двічі зверталася до суду з метою стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, оскільки дитина часто хворіла, відповідно коштів позивачу не вистачало. Добровільно відповідач кошти не надавав. На даний час у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів, оскільки він недобросовісно виконує свій обов`язок щодо забезпечення дитини. Відповідно до довідок зі школи, на даний час дитина закінчила уже 5 клас, вихованням та навчанням дитини займається позивач, відповідач жодного разу не контактував з класним керівником дитини, з педагогічними працівниками школи, не брав участі у батьківських зборах, взагалі не цікавиться шкільним життям дитини. Позивач характеризується виключно з позитивної сторони, працює на двох роботах, щоб забезпечити дитину та надати їй усе необхідне. Відповідач взагалі не цікавиться дитиною, не вітає з днем народження, не купує подарунки. При цьому, позивач не створює жодних перешкод у побаченнях з дитиною, не приховує свого місця проживання, однак відповідач не проявляє жодної ініціативи у спілкуванні з дитиною. Враховуючи, що батько жодним чином не виховує дитину та не утримує її, позивач звернулася з даним позовом до суду. Їм відомо, що у відповідача є своя власна сім`я, у якій є ще дві дитини. Чинним законодавством не передбачений перелік документів, які мають бути додані до позовної заяви про позбавлення батьківських прав. Вони вважають, що факт проживання дитини з матір`ю, виховання та забезпечення дитини матір`ю, а також несплата батьком аліментів є достатніми підставами для позбавлення батьківських прав відповідача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 03.07.2024 суду зазначила, що дійсно, тривалий час відповідач не приймає жодної участі у вихованні дитини, не цікавиться нею. Син телефонував відповідачу, однак останній сказав, що йому немає про що розмовляти з дитиною. Відповідач неодноразово казав про те, що не вважає [PERSON] своїм сином та що потрібно зробити тест ДНК. Відповідач не знає, у якому класі навчається дитина. Коли у дитини були проблеми зі здоров`ям, вона зверталася до відповідача для допомоги, однак він відмовив їй у наданні будь-якої допомоги, зазначивши, що у нього є своя сім`я, жодного відношення до її дитини він не має. Син більше не вважає відповідача своїм батьком, оскільки відповідач навіть не захотів поспілкуватися з ним по телефону. В судовому засіданні 13.11.2024 представник позивача [PERSON] - адвокат Підреза І.В. суду зазначила, що позовні вимоги підтримують. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 13.11.2024 суду пояснила, що тривалий час дитині пояснювала, що з його батьком розійшлися, бо так склалися обставини, при дитині про його батька негативно не висловлюється, скандали не влаштовує. З моменту подання позову до суду відповідач не вчинив жодних дій для спілкування з сином. Вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача піде на користь її дитині. В дитини є батько, який приймає участь у його вихованні, і це не відповідач. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 13.11.2024 суду зазначив, що позовні вимоги не визнає, аліменти та додаткові витрати на лікування він сплачує, з дитиною не спілкується, бо дитину позивач йому не давала, влаштовувала при дитині скандали. З дитиною бачився декілька місяців тому. До дитини не приїжджає, оскільки це завжди закінчується скандалом. Позивач не бажає, щоб він з дитиною спілкувався без неї. Дитині подарунки передавав на день народження через свою сестру. Не хоче, щоб його позбавляли батьківських прав, хоче залишитися батьком дитини. Буде намагатися покращити своє ставлення до дитини. Представник Служби у справах дітей Стрижавської селищної ради Войтюк Н.С. в судовому засіданні 13.11.2024 суду зазначила, що орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , оскільки батько дитини неналежним чином виконує своє батьківські обов`язки. Згідно з ч. 2 ст. 171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Дитина [PERSON] в судовому засіданні 13.11.2024 висловив свою думку, що свого батька не дуже знає, йому відомо, що [PERSON] його біологічний батько. Давно з ним не зустрічався, йому не принципово з ним зустрічатися. Йому добре і з мамою, він ходить з нею гуляти. У нього є інший батько [PERSON] , який з ними не живе, але колись він жив з його матір`ю, він на даний час приймає участь у його вихованні. Позбавити [PERSON] батьківських прав це його рішення, оскільки він не хоче мати батька. Він хоче, щоб в його документи батьком записали іншу людину. Він не хоче бачитися і спілкуватися зі своїм біологічним батьком. На батька не ображається. По телефону з батьком [PERSON] не спілкуються, колись давно він передавав йому через свою сестру 200 гривень на день народження. 29.11.2024 від представника позивача [PERSON] - адвоката Підрези І.В. надійшли письмові пояснення до судових дебатів, які обґрунтовані тим, що під час дослідження доказів по даній справі, а також заслухавши позицію відповідача та думку дитини, можна чітко зрозуміти, що відповідачу [PERSON] взагалі байдуже на дитину [PERSON] . Відповідач під час свого виступу говорив про те, що з дитиною [PERSON] він спілкується рідко, по телефону не спілкується взагалі, в якому дитина класі, відповідач не знає, адже він сказав, що в 5 класі, замість 6 класу, чи ходить дитина на якісь секції чи гуртки відповідач не знає, що підтверджує те, що він не бере участь у вихованні дитини. Жодних доказів того, що позивач створювала якісь перешкоди у спілкування з дитиною, відповідачем не надано. Доказів активної участі відповідача у житті дитини відповідачем також не надано. Бажання бути батьком для дитини зі слів відповідача прозвучало взагалі без жодного ентузіазму. Даний факт підтверджується і тим, що поки дана справа знаходиться в суді на розгляді відповідач, будучи обізнаним про дану справу, жодного разу не намагався стати кращим батьком та почати налагоджувати стосунки з дитиною. Від нього не було жодних активних дій щодо побачень з дитиною, телефонних дзвінків до дитини, він не цікавився життям та здоров`ям дитини, що дає всі підстави вважати, що і в подальшому відповідач буде аналогічно вести себе по відношенню до дитини. Якщо дійсно у відповідача прокинеться батьківський інстинкт, то він зможе в будь-який момент поновити свої батьківські права. Наразі ж існують всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Дитина [PERSON] пояснила, що батько не спілкується з ним і дитина своїм батьком, який дійсно виховує хлопчика, взагалі вважає іншого чоловіка. Дитина [PERSON] свідомо сказала, що не хоче бачити своїм батьком відповідача, адже він не відповідає своєю поведінкою батькові, який займається вихованням дитини. Відповідач, як під час спільного проживання з матір?ю дитини, так і після того як таке спільне проживання припинилося, не виявляв бажання спілкуватися з сином та не приймав участі у його вихованні. Відповідач жодним чином не був позбавлений інформації щодо місяця перебування дитини, з боку матері-позивача не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з відповідачем. Жодного разу батько не поцікавився шкільним життям дитини. Все вищеописане підтверджує те, що відповідачу байдуже на життя та здоров`я його рідного сина [PERSON] . Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, так як не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток сина, як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. Все це в сукупності є підставою винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Тому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] 23.12.2024 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Шевчук Н.М. надійшли письмові пояснення до судових дебатів, які мотивовані тим, що твердження позивача, що [PERSON] ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє інтерес до дитини, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не виконує батьківських обов`язків, не бере педагогічної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні сина, не відповідають дійсності. Факт матеріальної (грошової) участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] підтверджується довідками №149/10 від 16.06.2023 та №469/10 від 21.11.2024 про відсутність заборгованості зі сплати аліментів, звітом про здійснені відрахування та виплати ТОВ «Металоцентр» «Прибузький» щодо [PERSON] , а також рішеннями про стягнення періодичних додаткових витрат на утримання дитини, які містяться в матеріалах справи. Крім того, батько періодично вітав сина із святами, передавав подарунки родичами, наприклад велосипед. Твердження позивача, що батько дитини не проявляє зацікавленості та не вітає зі святами, а також не спілкується із дитиною, не відповідає дійсності, оскільки позивач перешкоджає батькові спілкуватись із дитиною. Підтвердженням цього факту є навіть те, що батько до свята Миколая намагався привітати сина із святом та подарував йому подарунок, однак на наступний день мама змусила дитину повернути подарунок відповідачеві, що само по собі уже свідчить про вплив матері на дитину. В результаті відповідач передав подарунок дитині Новою поштою, однак мама від подарунку дитині відмовилась. В подальшому питання часу побачень та спілкування із дитиною буде вирішуватись у судовому порядку шляхом визначення офіційних днів та годин побачень із сином, оскільки батько [PERSON] бажає спілкуватись та максимально приділяти увагу своєму синові, що він і заявив під час останнього судового засідання. Позовна заява та додані матеріали не містять обставин, які б свідчили про те, що відповідач свідомо й злісно нехтує своїми батьківськими обов`язками по відношенню до сина; доказів протиправної та винної поведінки відповідача по відношенню до дитини матеріали справи не містять, а суб`єктивна оцінка позивача особистості колишнього чоловіка не може бути вирішальним чинником для визначення способів реалізації його батьківських прав. [PERSON] являється батьком ще трьох дітей у теперішньому шлюбі. Відповідно до довідки №257 від 19.11.2024, виданої КЗ «Турбівський ліцей №2», [PERSON] активно займається навчанням та вихованням сина [PERSON] , учня 4 класу, є членом батьківського комітету, бере активну участь у організації екскурсій та дозвілля не тільки для сина, але й всього класу, що бажає робити і для [PERSON] , свого рідного сина. На даний час в Україні введено воєнний стан, позивач стверджує, що дитину має усиновити інший чоловік, який ймовірно являється особою, яка відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підлягає мобілізації. Шлюб між сторонами розірвано в 2016 році, дитина протягом останніх 8-ми років проживає з матір`ю, однак з позовом про позбавлення батьківських прав позивач звертається до суду лише після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України. Інформація про те, що відповідач під час телефонної розмови грубо спілкувався із сином взагалі не відповідає дійсності та не підтверджена належними та допустимими доказами. Висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його сина не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки цей висновок недостатньо мотивований та в ньому не зазначено, які саме інтереси дитини враховано. [PERSON] являється батьком [PERSON] та бажає в подальшому спілкуватись та приймати активну участь у його житті та вихованні, про що заявляв у судовому засіданні. Позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судове засідання 24.12.2024 учасники справи не з`явились, хоч в установленому законом порядку повідомлялися про дату, час та місце продовження судового розгляду. Представник позивача [PERSON] - адвокат Підреза І.В. попередньо подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи, призначений на 24.12.2024, провести без участі позивача та її представника, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Шевчук Н.М. також попередньо подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи провести без участі відповідача та його представника, заперечують з приводу задоволення позову. Представник третьої особи Служби у справах дітей Стрижавської селищної ради Войтюк Н.С. попередньо подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити без участі представника, при вирішенні справи покалдаються на розсуд суду. В частині третій статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судовий розгляд 24.12.2024 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши пояснення учасників справи, думку дитини, оглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази та надавши їм оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . [INFO] у сторін по справі народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.01.2013 (а.с. 12). Вінницький районний суд Вінницької області рішенням від 28.04.2016 задовольнив позов [PERSON] ; шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 11). Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 09.08.2019, 09.08.2019 [PERSON] змінила ім`я; прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені - [PERSON] (а.с. 10). Згідно з копією довідки про реєстрацію місця проживання особи від 21.10.2020, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Вінницький районний суд Вінницької області заочним рішенням від 30.12.2016 (справа № 128/3989/16-ц) задовольнив позов [PERSON] , ухвалив стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходу щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, і до досягнення нею повноліття, починаючи з 21.11.2016 (а.с. 14). Вінницький районний суд Вінницької області рішенням від 07.04.2017 задовольнив позов [PERSON] , стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] 1886 грн 00 коп. додаткових витрат на утримання дитини [PERSON] (а.с. 15). Вінницький районний суд Вінницької області заочним рішенням від 25.01.2021 задовольнив позов [PERSON] , стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] в сумі 6071,54 грн (а.с. 16-17). Згідно з копією листа від 01.09.2023 №45661/221-291/05 Вінницького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління (м. Київ), у відділі на виконанні перебуває виконавче провадження АСВП [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 128/3352/20, виданого 10.03.2021 Вінницьким районним судом Вінницької області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] додаткових витрат на дитину [PERSON] в сумі 6071,54 грн; 09.06.2021 на депозитний рахунок відділу надійшли кошти у розмірі 2000 грн; згідно з платіжною інструкцією №14643 від 28.10.2021, грошові кошти у розмірі 1667,35 грн перераховані на рахунок стягувача; відповідно до платіжної інструкції №14645 від 28.10.2021, грошові кошти у розмірі 96,91 грн перераховані на спецрахунок в рахунок погашення виконавчого збору, відповідно до платіжних інструкцій №14644, №14642 від 28.10.2021, грошові кошти у розмірі 69 грн та грошові кошти у розмірі 166,74 перераховані на спецрахунок в рахунок погашення мінімальних витрат виконавчого провадження; 16.06.2023 головним держаним виконавцем направлена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлена на залишок боргу 4844,60 грн до виконання до ТОВ «МЕТАЛОЦЕНТР «ПРИБУЗЬКИЙ»; станом на 01.09.2023 стягнуто 4350,60 грн, з них перераховано на рахунок стягувачу 3804,25 грн, виконавчого збору у розмірі 380,44 грн, а також витрати виконавчого провадження у розмірі 165,91 грн; залишок заборгованості становить 2494 грн (а.с. 18). Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] , сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження станом на 19.09.2023 складає 5720,67 грн (а.с. 20-21). Згідно з копією довідки від 16.08.2023 №01-32/143, виданої [PERSON] Комунальним закладом «Сосонський ліцей Вінницького району Вінницької області», [PERSON] не приймає участі у вихованні їхнього сина [PERSON] , [INFO] , учня 5-А класу КЗ «Сосонський ліцей» (а.с. 22). З копії характеристики [PERSON] від 15.08.2023, виданої класним керівником [PERSON] , убачається, що мама [PERSON] приділяє увагу вихованню та навчанню сина; [PERSON] завжди має охайний вигляд, забезпечений усім необхідним шкільним приладдям, мама систематично підтримує контакт із класним керівником, прислухається до думки вчителів, реагує на зауваження, відвідує батьківські збори (а.с. 23). Відповідно до копії акту обстеження фактичного місця проживання від 10.08.2023, [PERSON] разом з сином [PERSON] зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24). З копії довідки КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» від 04.08.2023 убачається, що [PERSON] працює в Комунальному некомерційному підприємстві «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» на посаді сестри медичної відділення анастезіології з ліжками інтенсивної терапії; працює з 24.02.2014 до теперішнього часу (а.с. 26). Згідно з копією довідки від 03.08.2023, виданої директором ТОВ «Лабораторія Глобал Тест», [PERSON] працює сестрою медичною за сумісництвом з 22.07.2022 (а.с. 27). Відповідно до копії характеристики від 11.08.2023 на медичну сестру ВАІТ Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка [PERSON] , [PERSON] з 2014 року прийнята на посаду медичної сестри відділення №20 ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка; з 2015 року переведена на посаду медичної сестри відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії; за час роботи у лікарні [PERSON] зарекомендована себе як сумлінний працівник, постійно підвищує свій рівень знань, бере активну участь в роботі конференцій середнього медичного персоналу у відділенні та лікарні, оволоділа всіма медичними маніпуляціями, які застосовуються в умовах відділення анестезії і інтенсивної терапії, з почуттям високої відповідальності ставиться до виконання своїх посадових обов?язків, уважна та чуйна до пацієнтів, користується авторитетом серед співробітників відділення, пацієнтів та їх родичів, за період роботи у відділенні не було порушень трудової дисципліни, санітарно-епідеміологічного режиму (а.с. 28). Згідно з копією характеристики ТОВ «Лабораторія Глобал Тест» на [PERSON] від 03.08.2023, [PERSON] працює сестрою медичною за сумісництвом з 22 липня 2022 року; за час роботи зарекомендувала себе як відповідальний і дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення в питаннях, що стосуються його професійної діяльності і знаходиться в межах його компетенції; [PERSON] систематично, у порядку, визначеному чинним законодавством України, проходить курси з підвищення/удосконалення кваліфікації на тему «Медичні сестри анестезіології та реанімації» (востаннє у 2020) та використовує набуті навички при вирішенні поставлених завдань, має першу категорію із спеціальності «Сестринська справа», взаємовідносини з колективом склалися хороші, підтримує співробітників в складний період і при цьому дотримується корпоративних правил і норм, врівноважена, відповідальна, цілеспрямована (а.с. 29). Стрижавська селищна рада рішенням від 13.11.2023 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » затвердила висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 74). Відповідно до копії висновку від 13.11.2023 №405 Служби у справах дітей Стрижавської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , комісією встановлено, що [PERSON] займається вихованням сина сама, батько дитини [PERSON] участі у житті дитини, крім сплати аліментів та додаткових витрат на утримання малолітньої дитини, не приймає; Орган опіки та піклування селищної ради доходить висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] є доцільним (а.с. 75-76). В частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У статті 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991 (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучаться з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. У рішенні від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. У статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини. Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18.12.2008, «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24.02.1995). Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.01.2022 (справа № 711/679/21). Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: припинення правовідношення, а також його анулювання (частина друга статті 18 СК України). Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015). Приписи СК України та інших законодавчих актів не містять заборони позбавлення батьківських прав стосовно сина/дочки після досягнення ними повноліття (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2024 у справі № 185/9339/21). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, у вказаній нормі визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У статті 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Зі змісту статті 166 СК України убачається, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку від 13.11.2023 №405 Служби у справах дітей Стрижавської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] убачається, що 01.11.2023 на засіданні Комісії було розглянуто питання та вивчені всі документи щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] . На Комісії були присутні [PERSON] та [PERSON] . Встановлено, що « [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, який було розірвано рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28.04.2016. Від сумісного проживання в шлюбі народився син [PERSON] . Зі слів [PERSON] , після розлучення [PERSON] про дитину не піклується, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, фізичним і духовним розвитком. Спілкування з дитиною уникає. Весь період після розлучення батьків хлопчик постійно проживає з матір?ю та перебуває на повному її утриманні. Для того, щоб [PERSON] проживав в належних умовах та був забезпеченим усім необхідним, [PERSON] працює на двох роботах: медичною сестрою у відділенні №20 ВОПНЛ імені академіка О.І. Ющенка та медичною сестрою у ТОВ «Лабораторія Глобал Тест». В той же час батько дитини [PERSON] не бере участі у житті дитини. Зі слів [PERSON] , він офіційно одружений вдруге. Від другого шлюбу має двох малолітніх дітей. Він та його сім?я із сином [PERSON] не спілкується та не підтримує стосунки. [PERSON] він телефонує раз в рік на його день народження та передає подарунок своєю рідною сестрою. Батько не орієнтується в якому класі навчається його дитина, які у неї успіхи у навчанні, чим захоплюється, які гуртки відвідує, родинні та емоційні зв`язки з сином не створив і, відповідно, не підтримує. [PERSON] надав комісії довідку, видану Вінницьким відділом державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області від 16.06.2023 №149/10 про те, що у відділі перебуває виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 128/3989/16-1, виданого 03.04.2017. Станом на 16.06.2023 заборгованості по сплаті аліментів не було. Також надав копії квитанцій про те, що ТОВ «Металоцентр «Прибузький» шомісяця протягом 2023 року перераховує аліменти на користь [PERSON] в сумі 1469,13 грн. 27.10.2023 здійснено комісійний виїзд до місця проживання [PERSON] та складено акт обстеження умов проживання дитини [PERSON] . Згідно з актом обстеження, матір?ю [PERSON] створено всі належні умови для комфортного проживання малолітнього [PERSON] . Отже, під час розгляду даної справи комісією встановлено, що мати дитини [PERSON] займається вихованням сина сама. Батько дитини [PERSON] участі у житті дитини, крім сплати аліментів та додаткових витрат на утримання малолітньої дитини, не приймає. З урахуванням вищевикладеного, орган опіки та піклування селищної ради доходить висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] є доцільним» (а.с. 106-108). Слід зазначити, що висновок від 13.11.2023 №405 Служби у справах дітей Стрижавської селищної ради, згідно з яким визнано доцільним позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд не пов`язаний висновками певних органів, експертів та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні заявлених у справі доказів та обставин справи. Жоден доказ, у тому числі і висновок органу опіки та піклування, не має для суду наперед встановленої сили. Отже, суд може не погодитись із даним висновком і не взяти його до уваги. Згідно з ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Наданий органом опіки та піклування висновок щодо розв`язання спору не є достатньо обґрунтованим, а відтак не може бути покладений судом в основу висновку при вирішенні спору щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] . У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2019 (справа № 631/2406/15-ц) зазначено, що: «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які створивши нові сім`ї не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.11.2020 (справа № 753/9433/17) зазначено, що: «аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Незацікавленість батька, який сплачує аліменти, в підготовці дитини до школи чи непідтримання ним захоплення дитиною співом та грою на фортепіано, необізнаність про стан здоров`я дитини не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, а свідчить про відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів. Доводи касаційної скарги про те, що спілкування з батьком завдає психологічний дискомфорт дитині, відхиляються, оскільки матеріали справи свідчать, що емоційний стан дитини обумовлений не присутністю батька в її житті, а напруженими конфліктними стосунками між батьками, які використовують дитину для образ один одного, зневажають право сина на спокійне щасливе дитинство та гармонійний розвиток особистості. Особисті конфлікти між батьками не повинні порушувати інтереси дитини». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Аналізуючи вищевикладене та заслухавши доводи учасників справи, думку дитини, а також врахувавши надані докази, суд зазначає таке. Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. У даній ситуації подібні ризики судом не встановлені та сторонами не доведені. Простої бездіяльності з боку батька [PERSON] недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність [PERSON] призвела до розриву зв`язків між ним та його сином [PERSON] , а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку його матері, то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька батьківських прав щодо його сина. Особливо в ситуації, коли батько [PERSON] в судовому засіданні вказував, що він хоче відновити стосунки зі своїм сином та не бажає, щоб його позбавляли батьківських прав. Під час розгляду даної справи судом не було встановлено, що батько [PERSON] не відповідає вимогам, необхідним для виховання дітей, або що він коли-небудь заподіював шкоду своєму сину, або що він становив загрозу для здоров`я та розвитку дитини, або що спілкування із батьком могло порушити відповідні права дитини. Тобто у даній справі ні життя, ні фізична недоторканність, ні здоров`я, ні психологічний стан дитини не були зачеплені, і відсутні інші виняткові обставини. Установлено, що за час відсутності спілкування з батьком дитина [PERSON] дійсно встановив міцні родинні зв`язки зі своєю матір`ю. Для дитини це є його сім`я, і [PERSON] , як було зазначено ним в судовому засіданні, не дуже пам`ятає батька. Однак у цих відносинах немає нічого, що могло б виправдати позбавлення можливості дитині відновити зв`язок зі своїм біологічним батьком. З метою захисту найкращих інтересів дитини очевидно, що дитині краще залишатися в сім`ї, з якою у неї вже склався відповідний зв`язок. Втім, цього недостатньо, щоб виправдати позбавлення батька будь-якого спілкування з дитиною і можливості такого спілкування в майбутньому. Таким чином, позбавлення батька батьківських прав не відповідає критерію пропорційності. Хоч період, протягом якого батько [PERSON] не підтримував контакту з сином [PERSON] , тривав достатньо довго, особливо для дитини його віку, цей фактор сам по собі не може виключати можливість відновлення зв`язків між сином і його біологічним батьком в майбутньому. Фактична повага до сімейного життя вимагає, щоб майбутні відносини між батьком і дитиною визначалися з урахуванням усіх важливих факторів, а не просто спливом часу. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Шевчук Н.М. у письмових поясненнях до судових дебатів, суду зазначила, що [PERSON] бажає в подальшому спілкуватись та приймати активну участь у житті та вихованні свого сина [PERSON] , про що також заявляв у судовому засіданні. Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їхніх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, та їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів. Зазначене узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.04.2024 (справа № 553/449/20). Суд вважає що висловлене дитиною [PERSON] небажання спілкуватись з батьком [PERSON] може бути викликане тривалою відсутністю останнього у житті дитини та певного впливу з боку матері. В ході розгляду справи відповідач ствердив, що не втратив інтересу до сина, бажає налагодити з ним відносини та пояснив, що відсутність між ними спілкування протягом тривалого часу було викликано виключно тим, що під час їхніх зустрічей виникали сварки з його матір`ю (колишньою дружиною відповідача). [PERSON] під час з`ясування його думки не висловлював страху перед батьком, був впевнений у своїй позиції та орієнтований у ситуації, вказав, що не бачить сенсу у спілкуванні з батьком, що свідчить про відсторонення сина внаслідок тривалої відсутності будь-яких зв`язків між ними. Повну й абсолютну заборону контактів між дитиною та біологічним батьком не можливо використовувати як засіб виховання або покарання батька. Надання батькові можливості спілкуватися зі своїм сином не поставить під загрозу благополуччя хлопчика, а навпаки сприятиме відновленню контактів з його біологічним батьком і відповідатиме його найкращим інтересам. Слід вказати, що з досягненням певного віку змінюються умови розвитку дитини, її життєві орієнтири, погляди та цінності, та в разі нормального спілкування між сином та батьком у комфортних для дитини умовах, позиція сина також може зазнати змін. Під час розгляду справи судом, крім іншого, установлено, що між батьками [PERSON] після розірвання шлюбу не склались доброзичливі відносини і ними спільно не вирішувались проблеми дитини. Відносини між батьками не зазнали змін й наразі останні мають обопільні образи та між ними відсутній конструктивний діалог, всі питання щодо спільного сина викликають певні реакції, що було продемонстровано під час судового засідання. Разом із тим, якість відносин між батьками не може ставитись у залежність із правами дитини на гармонійний розвиток, належне виховання та забезпечення її найкращих інтересів. За таких обставин, з урахуванням інтересів дитини та того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, встановивши, що на даний час відсутні підстави для застосування пункту 2 частини першої статті 164 СК України, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] . Враховуючи, що фактично протягом тривалого часу між батьком та дитиною був відсутній зв`язок, на думку суду очевидною є необхідність з боку відповідача [PERSON] вироблення такої виховної тактики, яка не матиме для дитини негативних наслідків, їх спілкування буде комфортним для сина, а батьком будуть враховуватись інтереси дитини та дотримуватись його особисті кордони. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява №4909/04). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. В частині другій статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, понесені позивачем судові витрати слід залишити за останньою.

Outcome: dismissed