Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-24 00:00:00

У липні 2024 представник позивачки [PERSON] адвокат О.А.Крекотень звернувся до Семенівського районного суду Полтавської області із позовом до відповідача [PERSON] , у якому просив зобов`язати останнього усунути позивачці [PERSON] перешкоди у користуванні будинком [ADDRESS] та виселити [PERSON] з вказаного будинку. В обґрунтування позовних вимог вказавши, позивача 12.08.2008 придбала та зареєструвала собі у особисту приватну власність житловий будинок з надвірними будівлями у [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку. В даному будинку вона проживала разом зі своїм чоловіком відповідачем [PERSON] та двома спільними дітьми синами [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . У 2016 році сім`я фактично розпалася, шлюбні відносини та спільне проживання було припинено, шлюб між сторонами було розірвано рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 02.02.2016 (справа № 547/44/16-ц). На той час вона фактично не проживала разом із відповідачем у вищевказаному будинку, однак оскільки після припинення фактичних шлюбних відносин їх менший син [PERSON] , [INFO] залишився проживати разом із позивачкою, а старший син [PERSON] , [INFO] , залишився проживати із батьком відповідачем [PERSON] у вказаному будинку, то вона дозволила відповідачеві продовжити та користуватися її будинком для його особистого проживання та проживання їх старшого сина. Таким чином, спору між позивачем та відповідачем про поділ спільного майна подружжя та про місце проживання дітей не було. У 2021 році позивачка, з дозволу відповідача разом із меншим сином [PERSON] переїхала на постійне місце проживання до Чеської Республіки. Разом з тим, у березні 2022 року, після початку повномасштабного вторгнення Росії в Україну, старший син [PERSON] також з дозволу батька переїхав на постійне місце проживання до позивача матері в Чеську Республіку і на даний час обоє дітей постійно проживають разом із позивачкою за кордоном в Чеській Республіці. Позивачка вважає, що оскілки діти проживають разом із нею і старшому сину більше не потрібен даний будинок для проживання, вона вирішила розпорядитися своїм майном на власний розсуд. Крім, того від жителів села їй стало відомо, що відповідач на даний час проживає у її будинку разом із сторонньою особою та невідомою позивачці жінкою [PERSON] та не сплачує комунальні послуги внаслідок чого виникла заборгованість. 11.06.2024 вона звернулась до відповідача з листом-вимогою про виселення його з будинку разом із його співмешканкою упродовж 10 днів з моменту отримання ним даної вимоги, але відповідач належним чином не відреагував на вказану вимогу і продовжує проживати і користуватися її власністю без її згоди, чим фактично порушує її право на володіння та користування майном, яке належить їй на праві особистої приватної власності. Таким чином, своїми протиправними діями відповідач чинить їй перешкоди у здійсненні неї її законного права на володіння та користування своїм майном, яке належить їй на праві особистої приватної власності та зареєстроване у встановленому законом порядку, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідач відзивом від 15.08.2024 просив відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог, оскілки вважає, що вимоги позивачки є незаконним та необґрунтованими. 21.04.2004 між ними було укладено шлюб, під час перебування у шлюбних відносинах у них народилося двоє дітей син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у шлюбі позивачка [PERSON] придбала житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані у [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку від 12.08.2008, зареєстрованого з реєстрі за № 1802 він давав згоду на придбання вказаного будинку. Крім того, грошові кошти на придбання будинку також давав він, оскільки позивачка на той час не працювала. Також 19.11.2011 виконкомом Веселоподільської сільської ради Семенівського району Полтавської області йому було надано дозвіл на реконструкцію спільного із позивачкою житлового будинку та виділено кошти в сумі 10000,00 грн з терміном погашення до 2026 року. Ніяких коштів позивачка на погашення кредиту не надавала і не надає, хоча згідно угоди від 21.11.2014 також є позичальником кредиту разом із ним. 02.02.2016 шлюб між нами було розрізано рішенням Семенівського районного суду Полтавської області. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. У 2021 році позивачка з його дозволу разом із меншим сином [PERSON] переїхала на постійне проживання до Чеської Республіки, з умовою вживати необхідні заходи направлені на збереження життя та здоров`я дитини, у липні 2022 старший син [PERSON] також з його дозволу переїхав на постійне місце проживанні до Чеської Республіки з умовою вживати необхідні заходи, направлені на піклування та сприяння у вирішенні усіх питань, які можуть виникати під час його навчання та перебування в Чеській Республіці, в тому числі ті, що пов`язані із реєстрацією за місце проживання, відвідування медичних, лікувальних та інших закладів для забезпечення належного стану здоров`я, загальноосвітніх та інших навчальних закладів системи середньої, спеціальної, вищої осовіти і тому подібне, вказане підтверджується нотаріально посвідченою завою від 10.03.2023 року, яка зареєстрована в реєстрі за № 309 (а.с. 47-62). Представник позивачки\~ [PERSON] \~ адвокат\~О.А.Крекртень\~відповіддю на\~відзив від\~20.08.2024\~просив задоволити\~позовні вимоги\~в повному\~обсязі.\~В обгрунтування\~вказавши,\~що посилання\~відповідача на\~ту обставину,\~що згідно\~п.\~1\~договору купівлі-продажу\~житлового будинку\~покупець [PERSON] ,\~діючи за\~згодою чоловіка\~ [PERSON] ,\~купила житловий\~будинок з\~надвірними будівлями,\~що розташовані\~в [ADDRESS] .\~Крім того,\~відповідач стверджував,\~що грошові\~кошти на\~придбання будинку\~давав саме\~він,\~бо [PERSON] \~в той\~час не\~працювала.\~Разом з\~тим,\~той факт,\~що відповідач\~надав позивачці\~свою згоду\~для укладення\~нею договору\~купівлі-продажу\~вищевказаного будинку,\~про що\~зазначено у\~самому договорі,\~жодним чином\~не підтверджує\~його фінансову\~участь у\~його придбанні,\~оскільки така\~згода була\~необхідна виключно\~для виконання\~вимог закону,\~а саме\~ч.\~3\~ст.\~65\~СК України\~згідно положень\~якої -\~для укладення\~одним із\~подружжя договорів,\~які потребують\~нотаріального посвідчення\~і (або)\~державної реєстрації,\~а також\~договорів стосовно\~цінного майна,\~згода другого\~з подружжя\~має бути\~подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Крім того, позивачка категорично не визнає та заперечує проти тверджень відповідача про те, що кошти на придбання даного будинку надавав саме він, оскільки жодних коштів позивачці на купівлю даного будинку він не надавав оскільки їх не мав, насправді ж кошти на даний будинок надали позивачці її батьки, у зв`язку з чим даний будинок і було зареєстровано на неї а не на відповідача чи у спільну часткову власність, про що відповідачу було добре відомо. Також відповідач всупереч положенням ст. 81, ст. 83 ЦПК України на підтвердження вищевказаних обставин на які він посилається як на підставу своїх заперечень не надає до суду жодних доказів того, що він дійсно мав та надав позивачці кошти на купівлю даного будинку. Тому, оскільки вищевказаний будинок був куплений за особисті кошти позивачки, які надали їй батьки, то і право власності на даний будинок було зареєстровано за нею, а відповідач жодним чином не заперечував проти цього оскільки розумів, що вказаний будинок куплений за особисті кошти позивачки і є її особистою приватною власністю, а тому ніколи і жодного разу до цього часу не заявляв про свої права на даний будинок. Щодо коштів витрачених відповідачем на реконструкцію вказаного житлового будинку в сумі 100000,00 грн з терміном погашення до 2023 року, ніяких коштів позивачка на погашення кредиту нібито не надає, відповідач також не надає суду жодних доказів того, що зазначена реконструкція будинку взагалі відбулась, якщо відбулась то яка її вартість і чим це підтверджується, доказів того що в результаті реконструкції істотно збільшилась вартість самого будинку на скільки. Позивачка розуміє чому відповідач не надав до суду відповідні докази, бо насправді жодної реконструкції будинку він так і не зробив, а кошти, які йому були виділені на дану реконструкцію він отримав особисто та одноособово (позивачка жодних коштів не отримувала) і особисто їх витратив на власні потреби. Щодо посилання відповідача про те, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою. З 02.02.2016 після розірвання шлюбу і по сьогоднішній день відповідач не пред`являв жодних майнових претензій до позивачки з приводу даного житлового будинку і не заявляв про свої права на нього, оскільки чітко розумів та визнавав право особистої приватної власності позивачки на даний житловий будинок. На даний же час строки позовної давності встановлені ч. 2 ст. 72 СК України вже давно закінчились, оскільки після розірвання шлюбу минуло вже більше трьох років і позивачка заявляє про їх застосування до даних правовідносин. У 2021 році позивачка з дозволу відповідача, разом із меншим сином [PERSON] , [INFO] дійсно виїхала на постійне місце проживання до Чеської Республіки. Крім того, у березні 2022 року, після початку повномасштабного вторгнення росії в Україну, старший син [PERSON] , [INFO] , також з дозволу відповідача переїхав на постійне місце проживання до своєї матері в Чеську Республіку і на даний час обоє дітей постійно проживають із позивачкою за кордоном в Чеській Республіці. Враховуючи ту обставину, щор обоє дітей позивачки на даний час постійно проживають разом із нею і вони повністю забезпечені належними умовами проживання, старший син продовжує навчання в Чеській Республіці і йому не потрібен більше даний будинок для проживання, позивачка вирішила на власний розсуд розпорядитися своїм майном, а саме,вищевказаним будинком. 11.06.2024 позивачка через свого адвоката звернулася до відповідача з вимогою про виселення з вказаного вище будинку протягом 10 днів з моменту отримання ним даної вимоги, що підтверджується копією даного листа. Разом з тим, відповідач жодним чином не відреагував на дану вимогу позивачки і продовжує проживати та користуватися її власністю без її згоди, чим фактично порушує її право на володіння та користування майно, яке їй належить на праві особистої приватної власності. Таким чином, своїми протиправними діями відповідач чинить позивачу перешкоди у здійсненні нею її законного права на володіння та користування своїм майном, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом (а.с. 65-73). Відповідач у своєму заперечені на відповідь на відзив до позовної заяви від 27.08.2024 просив відмовити в повному обсязі у задоволенні позову. Оскільки позовні вимоги вважає такими, що не можуть бути задоволеними, оскільки є незаконними та необґрунтованими. Вказавши, що 21.02.2004 між ним і позивачкою було укладено шлюб, під час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Перебуваючи у шлюбі, [INFO] позивачка [PERSON] та він придбали житловий будинок згідно нотаріально пілсвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.08.2008, зареєстрованого в реєстрі за № 1802. У відповіді на відзив позивачка стверджує, що будинок був куплений за її особисті кошти, бо на купівлю вказаного будинку далі її батьки, тому вона вважає, що це її особиста приватна власність. Але це не так бо грошові кошти на придбання будинку давав він , бо позивачка в цей час не працювала. Крім того, 19.09.2011, згідно рішення виконкому Веселоподільської сільської ради Семенівського району Полтавської області йому було надано дозвіл на реконструкцію нашого спільного із позивачкою будинку та виділено кошти в сумі 100000,00 грн з терміном погашення до 2026 року, вказане підтверджується відповідним рішенням від 19.09.2011, угодою від 21.11.2014, строковим зобов`язанням. Ніяких коштів позивачка на погашення кредиту не надавала і не надає, хоча також є позичальником згідно угоди. У 2016 році шлюб було розірвано. У 2021 році вона із меншим сином [PERSON] , переїхала на постійне місце проживання до Чеської Республіки з умовою вживати необхідні заходи направлені на збереження життя та здоров`я дитини, у липні 2022 року старший син [PERSON] також з дозволу батька відповідача переїхав на постійне місце проживання до Чеської Республики, з умовою вживати необхідні заходи, направлені на піклування та сприяння у вирішенні усіх питань, які можуть виникати під час його навчання та перебування в Чеській Республіці, в тому числі ті, що пов`язані із реєстрацією за місцем проживання, відвідування медичних, лікувальних та інших закладів для збереження належного стану здоров`я, загальноосвітніх та інших навчальних закладів системи середньої, спеціальної, вищої освіти і тому подібне. Вважає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (а.с. 75-77). У судовому засіданні представник позов підтримав повністю із вказаних у ньому підстав і з урахуванням складених представником письмових заяв по суті справи і письмових пояснень. Додав, що відповідач не має зареєстрованого місця проживання у будинку і витратив кошти житлового кредиту не на реконструкцію будинку. Відповідач і його представник проти позову заперечували із вказаних у письмових заявах по суті справи і письмових поясненнях підстав. Наголосили, що будинок придбано у шлюбі тому відповідач є співвласником будинку. Відповідач мав доходи під час придбання будинку сторонами коли вони перебували у шлюбі. Вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача, представника відповідачки, вивчивши письмові заяви сторін по суті справи і їх письмові пояснення, матеріали справи, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.08.2008 позивачка [PERSON] (діючи за згодою чоловіка [PERSON] (відповідача)) придбала у [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані в [ADDRESS] на земельній ділянці невстановленого розміру, що знаходиться у віданні Веселоподільської сільської ради та в цілому складається з житлового будинку А-І житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 56,9 кв.м., погрібу Б, сараю В,в, сараю Г, вбиральні Д, огорожі №1, колодязя № 2. Інвентиризаційна вартість будинку на 07.07.2008 становить 62075,00 грн (а.с. 9-10). Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів № 6362706 від 12.08.2008 [PERSON] придбала у [PERSON] будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно витягу про державну реєстрацію прав КП "Лубенське МБТІ" № 30219231 від 07.06.2011, реєстраційний номер 9665942 будинок за адресою [ADDRESS] , номер запису 1404 в книзі 13 належить [PERSON] , частка 1/1 (а.с. 12-13). Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 02.02.2016 шлюб між [PERSON] і [PERSON] , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Семенівського районного управління юстиції Полтавської області 21.02.2004, актовий запис № 02 розірвано (а.с. 14-15). Сторони є батьками двох дітей: неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] і повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 17, 18). Згідно заяви посвідченої приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області М.І.Литвин від 10.03.2023, зареєстрованої в реєстрі за № 309, [PERSON] дав згоду на постійне проживання сина [PERSON] , [INFO] в Чеській Республіці та навчання в будь-якому навчальному закладі зазначеної держави. До досягнення повноліття [PERSON] , його мати [PERSON] , 1983 народження здійснювати відповідне піклування та сприяти у вирішенні усіх питань, які можуть виникнути під час його навчання та перебування в Чеській Республіці, в тому числі ті, що пов`язані із реєстрацією за місцем проживання, відвідування медичних, лікувальних та інших закладів для забезпечення належного стану здоров`я, загальноосвітніх та інших закладів середньої, спеціальної, вищої освіти, спортивних, позашкільних навчальних закладів, отримання будь-яких документів, що посвідчують особу, постановку на відповідний облік, оформлення та отримання спеціального статусу, отримання документів про присвоєння ідентифікаційних, облікових, податкових, фінансових, персональних номерів, віз, паспорта, посвідчення особи, інших документів, страхування, отримання соціальних, страхових виплат, допомоги, тощо (а.с. 18). Згідно заяви посвідченої приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області М.І.Литвин від 30.04.2021, зареєстрованої в реєстрі за № 468, [PERSON] дозволив сину [PERSON] , [INFO] виїхати на постійне проживання до Чеської Республіки у супроводі його матері [PERSON] , 1983 народження, яка бере на себе зобов`язання вживати необхідні заходи, направлені на збереження життя та здоров`я дитини (а.с. 19). 11.06.2024 представник позивачки [PERSON] адвокат О.А.Крекотень звернувся до [PERSON] з вимогою про виселення в продовж 10 календарних днів з моменту отримання даного листа-повідомлення та звільнити займане Вами та всіма особами які проживають разом (зокрема [PERSON] ) а саме житлове приміщення будинку [ADDRESS] , яке належить [PERSON] на праві особистої приватної власності у зв`язку з її бажанням розпорядитися належним їй майном (а.с. 20). Згідно реєстраційної карти станом на 06.2023 № 025430 на [PERSON] , [INFO] у квартирі за адресою: [ADDRESS] , мешкають особи: [PERSON] , [INFO] (прописана 01.07.2020), [PERSON] , [INFO] (прописаний 01.07.2022), [PERSON] , [INFO] (прописаний 01.07.2021), [PERSON] , [INFO] (прописаний 01.07.2021) (а.с. 31-32). Згідно довідки Середньої шкоди і Середнє професійне училище, Кладно про навчання [PERSON] 29.03.2005 у 2023/2024 навчальному році є учнем ІІ курсу денної форми навчання, спеціальність:66-51/Н/01 продавець термін навчання за спеціальністю складає 3 роки (а.с. 34). Згідно рішення виконавчого комітету Веселоподільської сільської ради від 19.09.2011 "Про дозвіл на реконструкцію житлового будинку", [PERSON] дано дозвіл на реконструкцію житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , за зобов`язано протягом місяця оформити документи у відділі містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства Семенівської РДА (а.с. 54). Згідно додаткової угоди № 1 до кредитної угоди № 2600-14 від 21.11.2014 від 28.08.2015 Обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі було внесено зміни до п. 1.2 кредитної угоди № 2600-14 від 21.11.2014 встановивши строк погашення кредиту до 30.11.2025 року позичальниками [PERSON] та [PERSON] (а.с.\~55). [PERSON] не працює, згідно довідки про доходи № 1914 4999 5929 0921 отримує пенсію по інвалідності (а.с. 56, 57, 58, 59). Згідно витягу № 3882 від 27.08.2024 про зареєстрованих у житловому будинку у [ADDRESS] , відповідач [PERSON] не має зареєстровано місця проживання у цьому будинку (а.с. 87). За обставинами справи сторони перебували у шлюбі упродовж 21.02.2004 15.02.2016, а спірний житловий будинок придбано позивачкою за згодою відповідача 12.08.2008, тобто під час перебування сторін у шлюбі. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ураховуючи зазначені обставини суд робить висновок, що спірний житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності позивача [PERSON] і відповідача [PERSON] як колишнього подружжя. Відсутність у відповідача зареєстрованого місця проживання у цьому будинку на час ухвалення рішення, яке було зареєстроване у спірному будинку на час відкриття провадження у справі, не впливає на правовий статус будинку як об`єкта права спільної сумісної власності колишнього подружжя сторін. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК). Відповідач [PERSON] є співвласником спірного будинку, право проживання у якому є складовою його права спільної сумісної власності на будинок. Ч. 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок, що у задоволенні позову слід відмовити повністю у зв`язку із безпідставністю. Підстави для присудження з відповідача на користь позивачки 1211,20\~грн судових витрат зі сплати судового збору (а.с. 28), відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відсутні. Ці витрати покладаються на позивачку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed