Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-02 00:00:00

Керівник Миколаївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області 23.06.2023 року звернувся до Березанського районного суду з зазначеним позовом, у якому просив: - конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області земельну ділянку [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , з кадастровим номером 4820980300:01:000:0032 площею 10,4700 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Коблівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (колишня Анатолівська сільська рада Березанського району Миколаївської області). У обґрунтування заявлених вимог прокурор посилався на те, що [PERSON] , який є громадянином російської федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер: ННС 778328, зареєстрованого в реєстрі за № 471, виданого 25.07.2018 приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Мартинюк О.Б., набув право власності на земельну ділянку, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером 4820980300:01:000:0032 площею 10,4700 га, яка знаходиться на території Коблівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (колишня Анатолівська сільська рада Березанського району Миколаївської області). [PERSON] 25.07.2018 зареєстрував право власності на дану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (далі - Реєстр речових прав на нерухоме майно), реєстраційний номер 27187838. Разом із цим, окружною прокуратурою виявлено порушення ст.ст.13, 14, 41 Конституції України, ст.ст.80, 81, 145 Земельного кодексу України при використанні [PERSON] зазначеної земельної ділянки, оскільки іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч.2 ст.81 ЗК України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно з ч.3 ст.81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до ч.2 цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до ч.5 ст.22 ЗК України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Одночасно за змістом ч.4 ст.81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст.145 ЗК України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення (з 27.06.2019 по даний час) не відчужив їх, прокурор вважає, що є підстави для їх конфіскації у власність держави. Посилаючись на наведені обставини та положення ч. ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України ЗК України, прокурор просить задовольнити позов. 15 вересня 2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження (а.с.67). 18 квітня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.92). Представник позивача Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області у судове засідання не з`явився. У судовому засіданні прокурори Мішустін М. А. та Горностаєва А. А. заявлені позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] неодноразово повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, зокрема, у спосіб передбачений п.2 ч.7, ч.11 ст.128 ЦПК України, однак у судове засідання не з`явився, не повідомив про причину своєї неявки, відзиву на позовну заяву та пояснень щодо позову до суду не надав (а.с.104-105, 109-110). Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з того, що відповідач неодноразово не з`являвся у судові засідання, суд зі згоди прокурора вирішив ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення прокурорів, та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що відповідач у справі [PERSON] , є громадянином російської федераціїї, що вбачається з даних свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер ННС 778328, зареєстрованого в реєстрі за №471 виданого 25.07.2018 приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області (а.с.13), даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №342526809 від 11.08.2023 року (а.с.12) та сукупністю даних досліджених судом Запиту Миколаївської окружної прокуратури від 25.04.2023 за №50-2046 вих-23 на адресу Управління Державної міграційної служби у Миколаївській області щодо надання відомостей про дату та факт документування паспортом громадянина України зазначених у запиті фізичних осіб (а.с.41-45) та Відповіді УДМСУ в Миколаївській області від 25.04.2023 року на запит Миколаївської окружної прокуратури (а.с.46). Як вбачається з досліджених судом доказів відповідач у справі [PERSON] набув право власності на земельну ділянку, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером 4820980300:01:000:0032 площею 10,4700 га, яка знаходиться на території Коблівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (колишня Анатолівська сільська рада Березанського району Миколаївської області) на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер ННС 778328, зареєстрованого в реєстрі за №471 виданого 25.07.2018 приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області (а.с.13) . 25.07.2018 року [PERSON] зареєстрував право власності на дану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, реєстраційний номер 27187838, що підтверджується даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №342526809 від 11.08.2023 року (а.с.12). В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що окружною прокуратурою виявлено порушення ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145 ЗК України щодо використання земель сільськогосподарського призначення особою, яка не являється громадянином України, а саме, відповідачем [PERSON] . Положення ст.ст.13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі ст.80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту ч.2 ст. 81 та інших норм ЗУ України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно із ч.3 ст.81 ЗУ України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до ч.5 ст.22 ЗК України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст.130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Одночасно за змістом ч. 4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цих вимог настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно із ст. 356 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Враховуючи виявлені порушення та зазначені положення законодавства,

Outcome: approved