Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою та, уточнивши позовні вимоги, просить: стягнути з [PERSON] на його користь аліменти у розмірі 1/8 частини її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття; встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт самостійного виховання та утримання ним неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , без участі матері. На обґрунтування позову зазначено, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 15 липня 2000 року, від якого вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , яка на теперішній час вже є дорослою, та неповнолітню [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у них із [PERSON] не склалось і у травні 2015 року сімейно-шлюбні відносини між ними були припинені. Питання щодо місця проживання, порядку участі у вихованні і утриманні дітей вони з [PERSON] вирішили у добровільному порядку, уклавши 25 травня 2015 року договір про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні, відповідно до якого старша донька [PERSON] залишилась проживати з матір`ю, а молодша донька [PERSON] залишилась проживати разом з ним, і кожен із батьків взяв на себе обов`язок щодо повного утримання та виховання тієї дитини, що проживає з ним. Пунктом 11 договору про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні від 25 травня 2015 року вони узгодили, що на момент укладення цього договору у сторін немає спору чи вимог щодо утримання та виховання дітей, у тому числі щодо сплати аліментів один одному, але це не заважає звернутись з цього питання до суду у загальному порядку. Також, між ними 01 липня 2015 року було укладено договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 488, відповідно до умов якого вони погодили, що: «1. Ми, [PERSON] та [PERSON] , перебуваємо у зареєстрованому шлюбі від 15.07.2000 року... Нами прийнято спільне рішення про розірвання шлюбу. Від шлюбу маємо двох дітей: [PERSON] : [INFO] , яка після припинення шлюбу згідно укладеного нами письмового договору про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні від 25.05.2015 року буде проживати з матір`ю, [PERSON] , та [PERSON] , [INFO] , яка після припинення шлюбу, згідно вищезазначеного договору буде проживати з батьком, [PERSON] . 2. Нашу малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , батьками якої ми зареєстровані, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , виданим Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області 07.04.2010 (сьомого квітня дві тисячі десятого) року я, [PERSON] зобов`язуюсь повністю утримувати самостійно....». У подальшому, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 17 липня 2015 року шлюб між ним і [PERSON] було розірвано. Старша донька [PERSON] залишилась проживати разом з матір`ю, а молодша донька [PERSON] залишилась проживати з ним, відповідно до умов раніше укладеного між ним і [PERSON] договору. Вони з дитиною проживають та зареєстровані у квартирі за адресою: [ADDRESS] , частка в якій належить йому на праві спільної сумісної власності, де дитина має хороші побутові умови, свою окрему кімнату, яка обладнана всім необхідним для проживання, навчання та відпочинку. З моменту розірвання шлюбу, тобто, з 2015 року [PERSON] деякий час спілкувалась з молодшою донькою [PERSON] , зустрічалась з нею, забирала до себе додому, і приймала участь у її вихованні, але згодом їх спілкування ставало дедалі рідшим. Мати дитини майже перестала цікавитись життям молодшої донечки, вона займалась влаштуванням свого особистого життя, згодом перестала проявляти будь-який інтерес до життя та виховання [PERSON] . Він, у свою чергу, повністю присвятив себе вихованню донечки, оточує її турботою, постійно контролює її навчальний процес, виховує дитину у піклуванні, любові та повазі, робить все можливе для щоб виростити її гідною людиною, тобто донька [PERSON] , [INFO] , знаходиться на його повному утриманні та вихованні. Мати лише зрідка дзвонить донці [PERSON] , щоб привітати зі святами, але при цьому її інтересами не цікавиться та не переймається матеріальним забезпеченням дитини, вона повністю звільнила себе від виконання будь-яких батьківських обов`язків по відношенню до своєї молодшої доньки. [INFO] старшій доньці [PERSON] виповнилося 18 років, проте до 23 років вона продовжувала навчання, тобто до [INFO] [PERSON] несла тягар по її утриманню та вихованню. На теперішній час донька [PERSON] є повнолітньою, закінчила навчання та є цілком самостійною особою. Враховуючи, що зараз [PERSON] не має жодних зобов`язань з утримання доньки [PERSON] , він вважає, що вона може приймати участь в утриманні молодшої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Однак [PERSON] не надає жодної матеріальної допомоги на утримання доньки у добровільному порядку, посилаючись на договір про сплату аліментів на дитину від 01 липня 2015 року. [PERSON] не бажає змінювати чи розривати вказаний договір, тому він вимушений вирішувати це питання у судовому порядку та звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Він не хоче ініціювати питання позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки сподівається, що колись вона схаменеться і почне цікавитись життям дитини, однак, наразі у житті [PERSON] виникають питання, які буде дуже важко вирішувати без участі [PERSON] , як то отримання донькою паспорта громадянки України, отримання донькою закордонного паспорту, перереєстрація її місця проживання, виїзд за межі України тощо. Він, разом з донькою [PERSON] , з метою переїзду у більш безпечну місцевість, далі від небезпеки великого міста та війни, та зміни її місця реєстрації, звернулися 24 травня 2024 року до Відділу формування реєстру територіальної громади міста КМР з заявою щодо вирішення питання зміни місця реєстрації. На їхнє звернення Відділом формування реєстру територіальної громади міста КМР була надана відповідь № 4123 від 24 травня 2024 року про відмову у зміні реєстрації місця проживання дитини з причини, того що не подані в повному обсязі документи, передбачені діючим законодавством, а саме не надана згода на зняття з реєстрації від матері [PERSON] . В цей же день, тобто, 24 травня 2024 року, він звернувся до Служби у справах дітей КМР за допомогою у вирішенні питання щодо зняття з міста реєстрації дитини, враховуючи те, що мати [PERSON] участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, місце її знаходження йому не відомо, отримати її згоду на зняття з місця реєстрації дитини неможливо. 28 травня 2024 року Службою у справах дітей КМР на його звернення була надана відповідь № С-467/01-15, про те, що розгляд даних питань відноситься до повноважень органів судової влади і йому роз`яснено право звернення до суду для вирішення питань, викладених у його заяві. У зв`язку з тим, що мати дитини самоусунулась від виховання та утримання своєї доньки, і він не бажає, щоб при вирішенні питань пов`язаних з неповнолітньою дитиною, треба було розшукувати [PERSON] , якій доля дитини наразі байдужа, просить суд встановити факт того, що він самостійно виховує та утримує дитину, що дасть йому підстави вирішувати важливі питання у житті дитини без присутності матері дитини. Встановлення факту виховання та перебування дитини на його утриманні необхідно йому для захисту прав та інтересів дитини, оформлення паспорта громадянки України, отримання донькою закордонного паспорту, вирішення питання перереєстрації дитини, оформлення документів для можливості отримання соціальної допомоги від держави, як батьку, який самостійно виховує та утримує дитину, вирішення питання про перетин дитиною кордону України для оздоровлення та духовного і морального розвитку. Ухвалою від 11 грудня 2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що вони з дружиною розлучені з 2015 року. У 2015 році вони уклали угоду про те, що старша донька [PERSON] буде проживати з жінкою, а молодша донька [PERSON] буде проживати разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Також цей договір містив угоду про те, що кожна сторона в повному обсязі виховує і утримує ту дитину, з якою вона проживає. Після розлучення вони з відповідачкою проживають окремо. Йому не цікаво де та з ким проживає відповідачка. Він присвятив себе вихованню доньки [PERSON] , він возить її до школи, лікарні, на манікюр та до перукарів. Він у повному обсязі піклується про її розвиток і виховання. [PERSON] займається волейболом і приймала участь від школи у першості України з волейболу. Відповідачка взагалі не допомагає, останнім часом навіть не спілкується з дочкою, оскільки, нажаль, у неї інші інтереси у житті. За вказаною адресою він проживає разом з [PERSON] та своєю матір`ю. Зі старшою донькою він спілкується, на даний час вона є повнолітньою, живе самостійно, закінчила медичний ВУЗ і проживає у м. Києві, де навчається у інтернатурі, а він продовжує оплачувати її навчання. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивач є його колишнім зятем, між ними дружні відносини, а відповідачка є його падчеркою, між ними сімейні, але не дуже добрі, відносини. Сторони розлучилися у 2015 році. До зятя у нього немає претензій, він піклується про своїх дітей, а також намагався налагодити відносини з [PERSON] , але та не йшла на контакт. Тоді [PERSON] забрав [PERSON] та пішов проживати до своєї матері, а [PERSON] мешкала у квартирі по пр-ту Перемоги разом з [PERSON] . Але, загалом, [PERSON] теж постійно крутилася біля батька. Про [PERSON] піклується тільки [PERSON] , він чудовий батько. Він постійно спілкується з [PERSON] , вони бачяться раз на тиждень. [PERSON] одягає [PERSON] , опікується її навчанням, виховує. Нажаль так вийшло, що [PERSON] піклується лише про себе, і з 2015 року взагалі не приймає участі у вихованні [PERSON] . [PERSON] каже, що вона мало заробляє і нехай [PERSON] виховує та утримує дочку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивач є його сусідом, між ними дружні відносини, а відповідачка є його племінницею, між ними нормальні відносини. Сторони по справі з 2015 року не живуть разом. [PERSON] проживає разом із своєю матір`ю і дочкою [PERSON] . Взагалі у сторін дві дочки. [PERSON] ні з ким не проживає, йому про це не відомо. Дочка [PERSON] вже доросла, навчається і живе у м. Києві. він часто спілкується з [PERSON] і ходить до нього в гості. Про розвиток [PERSON] піклується лише [PERSON] , виховує, одягає та кормить її. [PERSON] не приймає жодної участі в утриманні та вихованні [PERSON] . Відповідачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, визнала позов частково, не заперечувала проти встановлення факту проживання дитини разом з батьком, однак у позовних вимогах про стягнення аліментів просила відмовити, оскільки між нею та позивачем була досягнута домовленість щодо аліментів, яка була завірена нотаріально. Представник третьої особи [INFO] [PERSON] подав заяву про розгляд справи без участі представника [INFO] . Вислухавши позивача та свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків: Судом встановлено, що сторони з 15 липня 2000 року по 17 липня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] що підтверджується копією свідоцтва про народження, копією рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. від 17 липня 2015 року у справі № 209/2527/15-ц (а.с. 13, 14-15). 25 травня 2015 року між сторонами був укладений договір про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні, відповідно до якого старша донька [PERSON] залишилась проживати з [PERSON] , а молодша донька [PERSON] залишилась проживати разом з [PERSON] , і кожен із батьків взяв на себе обов`язок щодо повного утримання та виховання тієї дитини, що проживає з ним. 01 липня 2015 року між сторонами було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик Л.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 488, відповідно до умов якого вони погодили, що: «1. Ми, [PERSON] та [PERSON] , перебуваємо у зареєстрованому шлюбі від 15.07.2000 року... Нами прийнято спільне рішення про розірвання шлюбу. Від шлюбу маємо двох дітей: [PERSON] : [INFO] , яка після припинення шлюбу згідно укладеного нами письмового договору про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні від 25.05.2015 року буде проживати з матір`ю, [PERSON] , та [PERSON] , [INFO] , яка після припинення шлюбу, згідно вищезазначеного договору буде проживати з батьком, [PERSON] . 2. Нашу малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , батьками якої ми зареєстровані, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , виданим Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області 07.04.2010 (сьомого квітня дві тисячі десятого) року я, [PERSON] зобов`язуюсь повністю утримувати самостійно....». Вищевказані обставини підтверджуються копією договору про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні від 25 травня 2015 року, копією договору про сплату аліментів на дитину від 01 липня 2015 року, а також копією рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. від 17 липня 2015 року у справі № 209/2527/15-ц (а.с. 14-15, 16-17, 18). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із батьком [PERSON] , який самостійно виховує та доглядає за своєю дитиною, приймає безпосередню участь у її навчанні, вихованні, спортивному житті дочки, піклується про стан її здоров`я, гігієну рук та ніг, забезпечує отримання дочкою перукарських послуг і стоматологічної допомоги, користується правом на додаткову відпустку, як одинокий батько. Позивач виховує дитину без матері, дитина перебуває на повному матеріальному забезпеченні [PERSON] , лише тільки під його наглядом і вихованням. Мати, [PERSON] , не приймає участі у вихованні дитини, її житті і фінансуванні потреб дочки та не має наміру робити це у майбутньому. Ці обставини підтверджуються витягом з реєстру територіальної громади, довідкою № 001284327 про склад сім`ї від 01 травня 2024 року, актом № 334 про проживання від 06 травня 2024 року, довідкою АТ «ДНІПРОАЗОТ», актом щодо перевірки факту місця проживання, самостійного виховання та утримання дитини [PERSON] для підтвердження надання соціальної відпустки, характеристикою АТ «ДНІПРОАЗОТ», характеристикою КЗ «Ліцей інформаційних технологій» КМР, довідкою КЗ «ДЮСШ № 2» КМР, довідкою ФОП РНОКПП [NUMBER] [PERSON] , довідкою ФОП Виписка з ЄДР № 2 223 000 0000 025978 [PERSON] , довідкою лікаря-стоматолога [PERSON] , копією листа-згоди на участь [PERSON] у 5 стані «Пліч-о-пліч всеукраїнські шкільні ліги» (а.с. 12, 19-28, 31), а також підтверджено у судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні;3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Враховуючи вище викладені обставини, суд приходить до висновку про те, що відповідачка [PERSON] самоусунулась від виховання та утримання своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , не приймає участі у її вихованні, лікуванні та розвитку, взагалі не цікавиться її життям. Позивач без участі матері самостійно виховує свою дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , повністю утримує її, опікується її здоров`ям та розвитком, а тому вимога про встановлення даного факту підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідачки аліментів, суд зазначає наступне: Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи, що відповідно до договору про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні від 25 травня 2015 року та договору про сплату аліментів на дитину від 01 липня 2015 року сторони узгодили у позасудовому порядку, яку участь у забезпечення умов життя [PERSON] братимуть батько та матір, а також визначили порядок сплати аліментів на дитину, зазначені договори у судовому порядку не визнані не дійсними, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] . Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: partial