Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-24 00:00:00

30.10.2024 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс 15» про стягнення заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за невикористану відпустку. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] працювала за сумісництвом у ТОВ «Технополіс 15» із вересня 2020 по 15 вересня 2023 на посаді старшого касира торговельного залу Департаменту роздрібної торгівлі з оплатою праці згідно із штатним розписом. На підставі наказу № Т15/14/09/001 від 15 вересня 2023 року [PERSON] звільнено за згодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення 15 вересня 2023 року, в порушення вимог, передбачених ч. 1 ст. 116 КЗпП України, відповідач не видав позивачу письмове повідомлення про нараховані суми заробітної плати та не провів повний розрахунок і не виплатив заборгованість по зарплаті та компенсації за невикористані дні відпустки, а саме [PERSON] не здійснювалась виплата заробітної плати у липні, серпні та вересні 2023 року, а також при звільненні не було здійснено розрахунок за дев`ять днів невикористаної щорічної основної відпустки. При цьому, на численні звернення позивача із проханням надати довідку про заборгованість по заробітній платі та здійснити розрахунок ТОВ «Дієса» жодним чином не реагувало. Окрім того, 02.09.2024 представником позивача адвокатом Касьян М.С. на офіційну електронну пошту відповідача було направлено адвокатський запит № 357 із проханням надати довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої позивачеві заробітної плати, вказаний запит було також продубльовано того ж дня і засобами поштового зв`язку, однак жодної відповіді від відповідача не надійшло. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи із виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно довідки № Т1500000023 від 10.09.2023 про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно правовими договорами), видану ТОВ «Технополіс 15» у липні 2023 позивачу було нараховано заробітну плату у розмірі 3374,50 грн, в серпні 2023 3446,91 грн. Позивач зазначає, що період затримки розрахунку при звільненні позивача, за який відсутня будь яка інформація щодо розміру виплати, складає одинадцять робочих днів (період із 01.09.2023 по 15.09.2023), а також дев`ять днів невикористаної щорічної основної відпустки, що в сукупності становить двадцять днів. На підставі викладеного, позивач просить стягнути із відповідача на свою користь 9922,01 грн, з яких: 3374,50 грн сума заборгованості по заробітній платі за липень 2023 року, 3446,91 грн сума заборгованості по заробітній платі за серпень 2023 року, 1705,33 грн сума заборгованості за вересень 2023, а також 1395,27 грн сума компенсації за невикористану відпустку. Ухвалою суду від 19.11.2024 провадження у справі № 141/692/24 відкрито та розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами 25.12.2024. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про день та місце розгляду справи, жодних заяв чи клопотань до суду не направила. Відповідач ТОВ «Технополіс 15», будучи належним чином повідомленим про день та місце розгляду справи, жодних заяв чи клопотань до суду не направило. Суд, розглянувши матеріали справи №141/692/24, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до наказу Т15/14/09/001 від 14.09.2023 про припинення трудового договору, [PERSON] звільнено із посади старшого касира торговельного залу Департаменту з роздрібної торгівлі за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, при цьому зазначено, що [PERSON] має отримати компенсацію за дев`ять невикористаних календарних днів відпустки. Згідно довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим держаним соціальним страхуванням № Т1500000023 від 10.09.2023, виданої [PERSON] , яка працювала у ТОВ «Технополіс 15», сума заробітної плати (грошового забезпечення, винагороди за цивільно правовим договором), на яку нараховано єдиний внесок та/або страхові внески за період із вересня 2022 по серпень 2023 становить 40385,38 грн. Визначаючись щодо спірних правовідносин та встановлених обставин, суд керується наступним. Як передбачено частиною 1\~статті 15 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1статті 16 ЦК України\~та частиною 1статті 4 ЦПК України\~встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно\~статті 43 Конституції України\~гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 КЗпП України\~встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно статті 115\~КЗпП України,\~статті 24 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до статті\~21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно статті 22 цього Закону\~та\~статті 97 КЗпП України\~суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку (стаття 15 Закону України «Про оплату праці»). Згідно вимог\~статті 47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до частини 1\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Частиною 1\~статті 83 КЗпП України\~встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно\~статті 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середня заробітна плата обраховується згідно з нормами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»\~у разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачується грошова компенсація відповідно до\~статті 24 Закону України "Про відпустки". Частиною 1 статті 24\~Закону України\~"Про\~відпустки" визначено, зокрема, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Крім того, необхідно зазначити, що у частині 2\~статті 233КЗпП України\~передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до статті\~115,\~116 КЗпП України\~відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Відповідно до частини 2\~статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці»\~роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Правила нарахування заробітної плати трудовим законодавством не регламентовано. У cтатті 115\~КЗпП України\~визначено лише порядок її виплати, - не рідше двох разів на місяць. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з частинами 3, 4 статті\~12, частинами 1,\~6\~статті\~81 ЦПК України\~часники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Відповідно до статей\~77,\~78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування та докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, відповідач не довів належними та допустимими доказами відсутність заборгованості із заробітної плати та з компенсації за невикористану відпустку. Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац 2 підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини). Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходить з того, що поняття «заробітна плата і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків. Регулювання оплати праці працівників незалежно від форм власності підприємства, організації, установи здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій. Відповідно до частини 3 статті 94\~КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом,\~ Законом\~України «Про\~оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03.05.1996, ратифікованої Законом України від14.09.2006 № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 8526,74 грн, з яких: 3374,50\~грн сума заборгованості по заробітній платі за липень 2023 року, 3446,91\~грн сума заборгованості по заробітній платі за серпень 2023 року, 1705,33\~грн сума заборгованості за вересень 2023, а також 1395,27\~грн сума компенсації за невикористану відпустку підлягають задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення середньої заробітної плати за один місяць. Також, відповідно до положеньст.141 ЦПК України, з урахуванням результатів розгляду справи, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 1211,20 грн., оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від його сплати. На підставі викладеного,

Outcome: approved