Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

У листопаді 2021 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», звернулося до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовну заяву мотивовано тим, що ЗАТ "Альфа Банк" та [PERSON] уклали кредитний договір №SME0012289. Відповідно до протоколу №2/2018 від 26.04.2018 Річних Загальних Зборів Акціонерів Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства з публічного на приватне, а також про зміну найменування акціонерного товариства на АТ "Альфа-Банк". Відповідно до умов вищевказаного договору банк надав відповідачці кредит у розмірі 35 000 доларів США, а відповідачка зобов`язалась виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідачка неналежно виконує свої зобов`язання, в результаті станом на 14.09.2021 утворилась заборгованість в сумі 1 065 867,87 доларів США, а саме: тіло кредита 30069,32 дол. США; відсотки по кредиту 61771,78 дол. США, пеня 974026,77 дол. США. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] укладений іпотечний договір, відповідно до якого кредитору передано в іпотеку нерухоме майно: квартира, загальною площею 50,2 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 24.03.2021 №249638668 зареєстровано право власності на 1/2 частку зазначеної квартири за [PERSON] відповідно до рішення Заводського районного суду м. Миколаєва №2-195/2010 від 15.11.2010. Банк не був стороною по справі, не приймав участь в судовому засіданні, а майно перейшло у власність без згоди іпотекодержателя, що суперечить іпотечному договору. В рахунок погашення заборгованості позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 50,2 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України "Про виконавче провадження", за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності; стягнути солідарно з відповідачів витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 20.12.2021 відкрито провадження у справі і призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 09.11.2023 закрито підготовче провадження і призначено судовий розгляд по суті у відкритому судовому засіданні. 24.01.2022 від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка посилалась на те, що позивачем пропущений строк позовної давності за заявленими вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з чим, просила відмовити у задоволенні позову. 05.07.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що банком не пропущено строк позовної давності, оскільки 02.11.2021 після відкриття виконавчого провадження іпотекодавцю стало відомо про зміну власника майна, що [PERSON] не є єдиним власником іпотеки, тому банк звернувся з позовом до обох власників. В судовому засіданні представник позивача не був присутнім, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засдіання, не з`явились без повідомлення причин. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів. Дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено, що 29 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №SME0012289, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 35 000 доларів США на строк користування 120 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 17,5 % річних. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 29 квітня 2008 року між ЗАТ "Альфа-Банк" та [PERSON] був укладений договір іпотеки №SME0012289/1, предметом якого є двокімнатна квартира [ADDRESS] . 16.12.2009 рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СОЮЗ"за позовом ПАТ "Альфа-Банк" стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Альфа-Банк" заборгованість за кредитним договором: за кредитом 254 831,07 грн, за відсотками 4910,48 грн, пеня в сумі 78 334,74 грн, а разом 338 076,29 грн. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 24.03.2021, 24.02.2015 за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , підстава для державної реєстрації: рішення суду №2-195/2010, видане 15.11.2010 Заводським районним судом м. Миколаєва. Станом на 14 вересня 2021 року, у зв`язку з невиконанням умов договору, позивач нарахував заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 065 867,87 доларів США, з яких тіло кредита 30 069,32 дол. США, відсотки по кредиту 61 771,78 дол. США, пеня 974026,77 дол. США. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону). Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно із частиною першою статті 7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або у частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У статті 33 Закону передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Оскільки позичальник не виконує умови кредитного договору від 29 квітня 2008 року, не повертає банку отримані у кредит кошти разом із нарахованими ідсотками та пенею, банк обґрунтовано звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідачкою [PERSON] заявлено про застосування позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі №201/15310/16 (провадження № 61-547св21) зазначено, що слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни». Суд вважає, що банк звернувся до суду із позовом поза межами позовної давності, про застосування якої заявила відповідачка [PERSON] , про що свідчить рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СОЮЗ" від 16.12.2009 року у справі №3952-9/09. Таким чином, банк змінив строк виконання основного зобов`язання щодо повернення всієї суми кредиту з нарахованими відсотками та пенею. Проте банк звернувся до суду з позовом лише у листопаді 2021 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, який передбачений статтею 257 ЦК України. Доводи позивача про те, що банк не пропустив строки позовної давністі, оскільки про зміну власників квартири [ADDRESS] дізнався лише після відкриття виконавчого провадження 02.11.2021, суд не приймає до уваги і вважає, що кредитор не був позбавлений можливості дізнатися про ці обставини у межах позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід відмовити у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з пропуском банком позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачкою [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed