Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа фізична особа-підприємець [PERSON] з вимогами про застосування правових наслідків недійсності правочину, повернення коштів та стягнення моральної шкоди, за яким просив суд стягнути на користь [PERSON] солідарно з [PERSON] , та [PERSON] 36000 (тридцять шість тисяч) доларів США, що за курсом НБУ на час подання позову дорівнює 987589,0 (дев`ятсот вісімдесят сім тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять гривень) сплачених відповідно до Договору купівлі-продажу від 12 вересня 2013 року; 26884,0 (двадцять шість тисяч вісімсот вісімдесят чотири) гривень в якості компенсації за ремонт квартири [ADDRESS] ; 500000,0 (п`ятсот тисяч) гривень за завдану моральну шкоду; 10000,0 (десять тисяч) гривень витрати на правову допомогу у справі, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на такі обставини. 12 вересня 2013 року на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Пенчевим Костянтином Леонтійовичем, [PERSON] придбав у власність у [PERSON] , від імені якої діяла [PERSON] , квартиру під [ADDRESS] , що складається в цілому з однієї житлової кімнати та приміщень, житловою площею -16,5 кв. м., загальною площею - 29,2 кв. м. Відповідно до п. 2 зазначеного договору купівлі-продажу, вартість квартири становила - 180418,0 (сто вісімдесят тисяч чотириста вісімнадцять) гривень. Фактично позивачем було передано відповідачу [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності в інтересах відповідача [PERSON] 36000,0 (тридцять шість тисяч) доларів США, що за курсом НБУ на час подання позову дорівнює 987589,0 (дев`ятсот вісімдесят сім тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять гривень) грн. Зазначене підтверджується Угодою про передачу авансу від 16.08.2013 року, складеною в агентстві нерухомості «Порто-Франко» СПД «Тишина Т.С.». Крім того, факт передачі відповідачам зазначеної сумі відповідачам може підтвердити в суді третя особа [PERSON] . Після посвідчення у нотаріуса договору купівлі-продажу квартири, державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л. був внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 2473234 (реєстраційний номер майна 154074351101) про реєстрацію права власності на квартиру під [ADDRESS] за позивачем. У наступні місяці після придбання квартири, позивач здійснив в квартирі ремонт, на який було витрачено 980,0 доларів США, що за курсом НБУ на час подання позову дорівнює 26\~884,0 (двадцять шість тисяч вісімсот вісімдесят чотири) грн. На даний час в квартирі зареєстровані та проживають дружина позивача та двоє його неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 25.05.2015 року перший заступник Прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах Одеської міської ради звернувся до Малиновського районного суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , державного нотаріуса Шостої одеської нотаріальної контори Пенчева Констянтина Леонтійовича про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, витребування майна, визнання квартири відумерлою спадщиною, визнання права власності, який згодом був уточнений. 30.11.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси було винесене рішення, яким визнано недійсним свідоцтво про спадщину за законом від 11.09.2013 року № 4-2362, видане державним нотаріусом Шостої Одеської нотаріальної контори Пенчевим К.Л. на ім`я [PERSON] , на спадщину, яка складається з квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Визнано квартиру [ADDRESS] , відумерлою спадщиною після смерті [PERSON] . Визнано за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру [ADDRESS] . Витребувано у власність територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради з володіння [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.03.2017 року зазначене рішення Малиновського районного суду м. Одеси було залишено без змін. В ухвалі зазначено, що невстановлені особи разом із [PERSON] за фактом шахрайського заволодіння квартирою заволоділи рядом житлових об`єктів, в тому числі і спірною квартирою [ADDRESS] . Далі в ухвалі суду зазначено, що за фактом шахрайських дій, 13.11.2013 року внесено до ЄРДР кримінальне провадження за № 12013170470007406. Є вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 14.04.2015 року, на підставі якого [PERSON] визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ст. ст. 190 ч. 3, 358 ч. 4 КК України. Вирок набрав чинності. В процесі розгляду кримінальної справи була затверджена угода про визнання винуватості від 28.01.2015 року, яка була ухвалено між обвинуваченою [PERSON] та прокурором прокуратури Малиновського району м. Одеси. За вказаною угодою [PERSON] визнала свою вину щодо незаконного заволодіння спірною квартирою. За таких обставин і доказів, прокурором було обґрунтовано заявлено позов в інтересах суспільства. На підставі ст. 661 ЦК України, як зазначено далі в ухвалі суду, відповідачі [PERSON] і [PERSON] мають право за рахунок відповідача [PERSON] відшкодувати завдані їм збитки. На підставі викладених обставин, позивач вимушений звернутися до суду з означеним позовом за захистом своїх законних прав та інтересів. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2021 року позов [PERSON] задоволений частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] (останнє місце реєстрації: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 16.02.1996 р., РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] ( [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , виданий Приморським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 23.12.2011 р., РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] ,\~РНОКПП [NUMBER] ) 36000,0 (тридцять шість тисяч) доларів США, що за курсом НБУ на час подання позову дорівнює 987\~589,0 (дев`ятсот вісімдесят сім тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять гривень), сплачених відповідно до Договору купівлі-продажу від 12 вересня 2013 року; 26\~884,0 (двадцять шість тисяч вісімсот вісімдесят чотири) гривень в якості компенсації за ремонт квартири [ADDRESS] ; 25\~000,0 (двадцять п`ять тисяч) гривень за завдану моральну шкоду. Стягнуто в рівних частках з [PERSON] (останнє місце реєстрації: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 16.02.1996 р., РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] ( [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , виданий Приморським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 23.12.2011 р., РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] ,\~РНОКПП [NUMBER] )9000,0 (дев`ять тисяч) гривень витрат на правову допомогу, 8810,0 (вісім тисяч вісімсот десять) гривень судового збору. 14 вересня 2022 року до суду подана заява представника відповідача [PERSON] адвоката Зав`ялова О.А. про перегляд заочного рішення суду від 18 червня 2019 року. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2022 року заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2019 року скасовано, призначено підготовче судове засідання на 18 жовтня 2022 року о 12 годині 00 хвилин в залі судового засідання № 218 у приміщенні суду. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2023 року витребувано з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі ОМУЮ копію актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2023 року витребувано з Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради інформацію про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] . Витребувано з Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса інформацію про те, хто звертався до нотаріальної контори із відповідними заявами після смерті [PERSON] , [INFO] , чи складався від імені [PERSON] заповіт. Якщо такі звертання мали місце та заводилася спадкова справа - надати суду посвідчені копії документів спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , яка померла [INFO] . Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2024 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа фізична особа-підприємець [PERSON] про застосування правових наслідків недійсності правочину, повернення коштів та стягнення моральної шкоди\~поновлено. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2024 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник відповідача [PERSON] адвокат Давидова К.І. надала до суду додаткові пояснення, за яким позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити з тих підстав, що [PERSON] представляла інтереси [PERSON] та діяла на підставі довіреності. Вина [PERSON] в завданні матеріальної та моральної шкоди позивачу є повністю доведеною вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2016 року у справі 521/1371/15-к. [PERSON] не була фігурантом вказаної вище справи, щодо неї не було відкрито жодне кримінальне провадження, не оголошувалася підозра, а тому її вина в завданні майнової та моральної шкоди позивачу відсутня. В судове засідання учасники справи не з`явилися, повідомлялися у встановленому законом порядку. Позивач [PERSON] та його представник на розгляд справи по суті не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили. Представник відповідача [PERSON] надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Враховуючи тривалий розгляд справи, фактичне усунення позивача від участі в судових засіданнях, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи з метою вирішення спору по суті заявлених вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. 12 вересня 2013 року на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Пенчевим Костянтином Леонтійовичем, [PERSON] придбав у власність у [PERSON] , від імені якої діяла [PERSON] , квартиру під [ADDRESS] , що складається в цілому з однієї житлової кімнати та приміщень, житловою площею -16,5 кв. м., загальною площею - 29,2 кв. м. Відповідно до п. 2 зазначеного договору купівлі-продажу, вартість квартири становила - 180418,0 (сто вісімдесят тисяч чотириста вісімнадцять) гривень. За твердженням позивача фактично позивачем було передано [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності в інтересах відповідача [PERSON] 36000,0 (тридцять шість тисяч) доларів США, що за курсом НБУ на час подання позову дорівнює 987589,0 (дев`ятсот вісімдесят сім тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять гривень) грн, підтверджено Угодою про передачу авансу від 16.08.2013 року, складеною в агентстві нерухомості «Порто-Франко» СПД «Тишина Т.С.». Після посвідчення у нотаріуса договору купівлі-продажу квартири, державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л. був внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 2473234 (реєстраційний номер майна 154074351101) про реєстрацію права власності на квартиру під [ADDRESS] за позивачем [PERSON] . В подальшому позивач здійснив в квартирі ремонт, на який було витрачено 980,0 доларів США, що за курсом НБУ на час подання позову дорівнює 26884,0 (двадцять шість тисяч вісімсот вісімдесят чотири) грн. В квартирі були зареєстровані дружина позивача та двоє його неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 25.05.2015 року перший заступник Прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах Одеської міської ради звернувся до Малиновського районного суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , державного нотаріуса Шостої одеської нотаріальної контори Пенчева Констянтина Леонтійовича про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, витребування майна, визнання квартири відумерлою спадщиною, визнання права власності, який згодом був уточнений. 30.11.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення, за яким визнано недійсним свідоцтво про спадщину за законом від 11.09.2013 року № 4-2362, видане державним нотаріусом Шостої Одеської нотаріальної контори Пенчевим К.Л. на ім`я [PERSON] , на спадщину, яка складається з квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Визнано квартиру [ADDRESS] , відумерлою спадщиною після смерті [PERSON] . Визнано за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру [ADDRESS] . Витребувано у власність територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради з володіння [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.03.2017 року зазначене рішення Малиновського районного суду м. Одеси було залишено без змін. В ухвалі зазначено, що невстановлені особи разом із [PERSON] за фактом шахрайського заволодіння квартирою заволоділи рядом житлових об`єктів, в тому числі і спірною квартирою [ADDRESS] . Далі в ухвалі суду зазначено, що за фактом шахрайських дій, 13.11.2013 року внесено до ЄРДР кримінальне провадження за № 12013170470007406. Є вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 14.04.2015 року, на підставі якого [PERSON] визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ст. ст. 190 ч. 3, 358 ч. 4 КК України. Вирок набрав чинності. В процесі розгляду кримінальної справи була затверджена угода про визнання винуватості від 28.01.2015 року, яка була ухвалено між обвинуваченою [PERSON] та прокурором прокуратури Малиновського району м. Одеси. За вказаною угодою [PERSON] визнала свою вину щодо незаконного заволодіння спірною квартирою. За таких обставин і доказів, прокурором було обґрунтовано заявлено позов в інтересах суспільства. На підставі ст. 661 ЦК України, як зазначено далі в ухвалі суду, відповідачі [PERSON] і [PERSON] мають право за рахунок відповідача [PERSON] відшкодувати завдані їм збитки. Постановою Верховного Суду від 20 березня 2019 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2017 року в частині позовних вимог прокуратури Малиновського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , державного нотаріуса Шостої одеської нотаріальної контори Пенчева Костянтина Леонідовича про витребування квартири із чужого незаконного володіння скасовані. У задоволенні позову прокуратури Малиновського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , державного нотаріуса Шостої одеської нотаріальної контори Пенчева Костянтина Леонідовича про витребування у власність територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської, ради з володіння [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] відмовлено. В іншій частині рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2017 року залишено без змін. Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна щодо\~об`єкта нерухомого\~майна від\~05.12.2018\~року,14.07.2017 року право власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі рішення суду було зареєстроване за Територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради, тобто з 14.07.2017 року було припинено право власності позивача на зазначену квартиру. Відповідно до ч. 1 ст. 661 ЦК України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Спірну квартиру не було вилучено з власності [PERSON] , а отже в даному випадку стаття 661 ЦК України не може застосовуватися. В рамках судової справи 521/19739/19, яку розглядав Малиновський районний суд, [PERSON] звернулась до суду з вимогами про визнання за її малолітніми дітьми - [PERSON] та [PERSON] , права користування квартирою адресою [ADDRESS] та зобов`язання відповідача, Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради, укласти з нею договір найму вказаного житлового приміщення. Скасовуючи рішення першої та апеляційної інстанцій (справа № 521/8368/15-ц) у частині витребування спірної квартири з володіння [PERSON] , [PERSON] , Верховний Суд дійшов таких висновків. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку в органів місцевого самоврядування здійснити все необхідне, щоб відшкодувати збитки, завдані таким відчуженням. Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про те, що задоволення віндікаційного позову і витребування у [PERSON] , [PERSON] , як добросовісних набувачів, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Малиновський районний суд в м. Одеса в рамках судової справи 521/19739/19 дійшов висновку, що спірні правовідносини фактично були врегульовані між сторонами, оскільки рішенням Верховного Суду було відмовлено у витребуванні майна з володіння, але при цьому реалізувати у повному обсязі своє право на володіння та користування спірним майном позивач та члени її сім`ї невзмозі, оскільки це прямо не відображено у судовому рішенні. А отже, встановивши, що позивачка [PERSON] , разом зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] вселилася до квартири за адресою [ADDRESS] з підстав, що не суперечать ЖК України, тривалий час користувалися та користуються цим житлом - протягом 7 років, дійшов до висновку, що право користування позивачкою та її малолітніми дітьми вищезазначеним житловим Приміщенням підпадає під гарантії передбачені пунктом 2 статті 8 Конвенції. Зважаючи на викладене вище рішенням Малиновського районного суду в м. Одеса від 17.07.2020 року у справі № 521/19739/19 було визнано за [PERSON] та [PERSON] , право користування квартирою за адресою [ADDRESS] . Зобов`язано Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з [PERSON] , яка діє в інтересах своїх дітей - [PERSON] та [PERSON] , договір найму житлової площі квартири за адресою [ADDRESS] . 16 грудня 2020 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності, серія та номер: [NUMBER] (додаток № 1,2), яким посвідчили, що квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , малолітнім [PERSON] та [PERSON] . 30 червня 2023 року відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого Саркісовою В.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу № 675, [PERSON] , яка діяла в інтересах своїх малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] , було продано квартиру за адресою [ADDRESS] [PERSON] . Відповідно до п. 2 вказаного вище договору квартира за адресою: [ADDRESS] була продана [PERSON] за 658300,0 (шістсот п`ятдесят вісім тисяч триста) грн. Щодо вимог про стягнення коштів. 12 вересня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Пенчевим Костянтином Леонтійовичем, [PERSON] придбав у власність у [PERSON] , від імені якої діяла [PERSON] , квартиру за адресою [ADDRESS] , що складається в цілому з однієї житлової кімнати та приміщень, житловою площею -16,5 кв. м., загальною площею - 29,2 кв. м. Відповідно до п. 2 зазначеного договору купівлі-продажу, вартість квартири становила - 180418 (сто вісімдесят тисяч чотириста вісімнадцять) гривень. При цьому, відповідно до цього ж пункту вказану суму продавець отримав до підписання договору. Вказане положення позивач підтвердив підписавши вказаний вище договір купівлі-продажу. В договорі вказано, що саме продавець, а не представник продавця отримав вказану грошову суму, яка становить вартість квартири. У своїй позовній заяві позивач вказує, що фактично ним було передано [PERSON] 36000,0 (тридцять шість тисяч) доларів США, що підтверджується Угодою про передачу авансу від 16.08.2013 року, складеною в агентстві нерухомості «Порто-Франко». При цьому, Угода про передачу авансу від 16.08.2013 року в розмірі 8000,0 грн, що еквівалентно на той час 1000,0 доларів, була укладена\~між [PERSON] та ФОП [PERSON] . [PERSON] не є учасником справи та не заявляє жодні вимоги в рамках цього судового провадження. Угода про передачу авансу від 16.08.2013 року [PERSON] не підписувалася, а тому відповідач не є учасником цього правочину та не має нести правові наслідки його виконання/невиконання. Крім того, в Угоді про передачу авансу від 16.08.2013 року вказано, що в строк до 31.08.2013 року [PERSON] повинна\~передати ФОП\~ [PERSON] грошові\~кошти в\~розмірі 280000,0\~тисяч гривень, що еквівалентно 35000,0 доларів США. Таким чином, грошову суму, яка становить вартість квартири, в розмірі 180418,0 гривень продавець, тобто [PERSON] , отримала від покупця [PERSON] до підписання договору купівлі-продажу від 12.09.2013 (п. 2 договору). При цьому Угода про передачу авансу від 16.08.2013 року була укладена між [PERSON] (яка не є учасником справи і не заявляє жодних вимог) та ФОП [PERSON] . Жодних доказів передачі коштів відповідачу [PERSON] в розмірі 36000,0 (тридцять шість тисяч) доларів США, що за курсом НБУ на час подання позову дорівнює 987589,0 (дев`ятсот вісімдесят сім тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять гривень) сплачених відповідно до Договору купівлі-продажу від 12 вересня 2013 року до суду не надано. Щодо представництва [PERSON] 28 серпня 2013 року [PERSON] була видана нотаріальна довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. № 1380, на підставі якої я 12 вересня 2013 року уклала зазначений вище договір купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] . Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина 1 статті 237 ЦК України). Згідно з частинами 1 та 3 статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії (частина 1 статті 1000 ЦК України). У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України). Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (частина 1 статті 1004 ЦК України). Повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення (стаття 1006ЦК України). Довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення (частина 1 статті 1007ЦК України). У своїй постанові від 25 березня 2024 року у справі № 458/229/18 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов до таких висновків: - традиційно в доктрині приватного права виокремлюють договірне представництво або добровільне, що виникає на підставі договору. Цим договором, зокрема, є договір доручення (глава 68 ЦК України); - довіреність видається однією особою іншій особі, тому видача довіреності є одностороннім правочином. Для цього не потрібна наявність волі іншої особи, тобто другої сторони договору доручення. Довіреність видається на підставі договору доручення (стаття 1003 ЦК України), при чому це робиться обов`язково (частина перша статті 1007 ЦК України). Це означає, що наявність довіреності свідчить про договірне представництво; - глава 68 ЦК України не містить спеціальних вимог до форми договору доручення, тому й не виключається вчинення договору доручення в усній формі. Формулювання, які вживаються в статті 1003 ЦК України і сутність правовідносин представництва, вимагають фіксації його повноважень, що може бути здійснено в договорі та/або в довіреності. Натомість в статті 1007 ЦК України міститься вимога видати довіреність повіреному і це означає, що вона є обов`язковою. Але можливо вчинити договір доручення в усній формі, й у цьому разі довіреність слугуватиме підтвердженням його укладання; - з урахуванням змісту статті 244 ЦК України та принципу розумності, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Тобто довіреність має містити повноваження представника необхідні для представництва довірителя перед третіми особами, а не обов`язки представника перед особою, яку він представляє (довірителем). Тим паче конструкція договірного представництва апріорі виключає можливість вчинення довіреності, яка містить можливість представника розпоряджатися коштами на власний розсуд, оскільки це суперечить конструкції цивілістичного представництва; - видача довіреності на підставі усного договору доручення є підтвердженням укладання договору доручення, і очевидно, що на такі правовідносини поширюються положення, зокрема, статті 1006 ЦК України. У разі відсутності домовленості між повіреним та довірителем про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, така передача має відбуватися негайно. При цьому для довірителя не потрібно пред`являти вимогу про передачу одержаного у зв`язку з виконанням доручення, оскільки пункт 3 частини першої статті 1006 ЦК України є виключенням, що допускається частиною другою статті 530 ЦК України. Таким чином, як зазначив Верховний Суд, повірений апріорі не може зберегти у себе або розпоряджатися коштами, які могли бути ним отримані в результаті виконання своїх повноважень за довіреністю. Відповідно до статті 1190 ЦК особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Діями [PERSON] не було завдано позивачу шкоди, оскільки грошову суму, яка становить вартість квартири, в розмірі 180418,0 гривень продавець, тобто [PERSON] , отримала від покупця, [PERSON] , до підписання договору купівлі-продажу від 12.09.2013 р. Відповідно до вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2016 року у справі 521/1371/15-к встановлено вину [PERSON] , яка полягала в тому, що остання звернулася з позовом до Приморського суду м. Одеси і надала неправдиві свідчення з приводу того, що вона протягом 5 років до смерті [PERSON] перебувала з ним у сімейних відносинах. Такі дії були необхідні для прийняття спадщини у вигляді квартири після смерті [PERSON] . Під час розгляду позову в суді [PERSON] дала неправдиві свідчення щодо проживання однією сім`єю з [PERSON] , хоча насправді не була з ним знайома і перебувала у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком. Вина [PERSON] в завданні матеріальної та моральної шкоди позивачу є повністю доведеною вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2016 року у справі 521/1371/15-к. [PERSON] не була фігурантом вказаної вище справи, щодо неї не було відкрито жодне кримінальне провадження, не оголошувалася підозра, а тому її вина в завданні матеріальної та моральної шкоди позивачу відсутня. Щодо завдання майнової шкоди. Позивачем не надано до суду жодного документу, який би обґрунтовував суму в розмірі 26884,0 (двадцять шість тисяч вісімсот вісімдесят чотири) гривень в якості компенсації за ремонт квартири. Щодо клопотання представника позивача про допит співвідповідача [PERSON] та третьої особи фізичної особи-підприємця [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 92 ЦПК України сторони,\~треті особи\~та їхні\~представники за\~їхньою згодою,\~в тому\~числі за\~власною ініціативою,\~якщо інше\~не встановлено\~цим Кодексом,\~можуть бути\~допитані як\~свідки про\~відомі їм\~обставини,\~що мають\~значення для\~справи. Відповідач [PERSON] та третя особа - фізична особа-підприємець [PERSON] не надавали своєї згоди на допит як свідків, а тому судом в такій якості не допитувалися. Щодо вимог до [PERSON] . Відповідно до актового запису про смерть № 9144 від 02 вересня 2019 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , померла [INFO] . З метою встановлення правонаступників після смерті [PERSON] ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2023 року витребувано з Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради інформацію про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] . Витребувано з Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса інформацію про те, хто звертався до нотаріальної контори із відповідними заявами після смерті [PERSON] , [INFO] , чи складався від імені [PERSON] заповіт. Якщо такі звертання мали місце та заводилася спадкова справа - надати суду посвідчені копії документів спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , яка померла [INFO] . Згідно відповіді Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса від 02.10.2024 року № 2412с/01-16 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , Приморською державною нотаріальною конторою у місті Одеса спадкова справа не заводилася. Реєстрація місця проживання [PERSON] проведена в Комунальній установі «Обласний центр обліку бездомних громадян» за адресою: м. Одеса, вул. Троїцька, 54. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Оскільки інформація учасниками справи щодо правонаступників [PERSON] до суду не надана, правонаступники судом не встановлені, то провадження у справі в частині вимог до [PERSON] має бути закрито. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed