Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу посилаючись на те, що між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» (скорочена назва - АТ «А-БАНК») та [PERSON] було укладено кредитний договір, у зв`язку із порушенням умов якого у відповідача станом на 20 квітня 2024 року склалася заборгованість, що становить 29 454,54 гривень - за тілом кредиту; 18 906,02 гривень - по відсотках за користування кредитом. Відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справи щодо спорів про стягнення заборгованості розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Новоселицького районного суду від 16.08.2024 року було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідач у встановлений судом п`ятнадцятиденний строк відзив на позов не подав, тож відповідно до положень ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 23.06.2016 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, у якій наявні особисті дані відповідача. У заяві-анкеті зазначено, що [PERSON] згідна із тим, що дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті складають між ними договір про надання банківських послуг. Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки А-БАНКУ встановлено, що [PERSON] було відкрито рахунок № [NUMBER] та надано картки: № [NUMBER] зі строком дії до січня 2020 року, № [NUMBER] зі строком дії до липня 2027 року. Представником позивача також надано довідку за лімітами клієнта [PERSON] за кредитним договором б/н від 23.06.2016 року за період з 23.06.2016 року по 12.08.2021 року, відповідно до якої 23.06.2016 року клієнту було встановлено кредитний ліміт у розмірі 500 грн; 05.08.2016 року банком було збільшено кредитний ліміт до 4000 грн; 12.08.2021 року банком було збільшено кредитний ліміт до 30 000 грн. Також до матеріалів справи долучено витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК», який розміщений на сайті в розділі «Умови та правила» Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD». У вказаному витязі вказані умови щодо двох карток «Універсальна» та «Універсальна Gold»: валюта карткового рахунку, обслуговування платіжної картки, базова процентна ставка на залишок заборгованості в місяць (після закінчення пільгового періоду), перевипуск картки після закінченню терміну дії та інше. Випискою за договором по картковим рахункам відповідача у взаємозв`язку з іншими відомостями, які надав позивач, підтверджується, що [PERSON] , починаючи з 24 червня 2016 року активно користувалась банківською карткою, що видавалась їй, як платіжним засобом дебетно-кредитного типу у споживчих цілях шляхом здійснення покупок, зняття готівки, здійснення грошових переказів, погашення заборгованості, тощо. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування у справі. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст.628 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Надані позивачем Умови та правила банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин судом враховуються висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Позивачем, всупереч вищезазначених вимог закону, не надано суду належних і допустимих доказів того, що між сторонами склалися договірні відносини щодо надання банківського кредиту на заявлених умовах банку та відповідач не визнала факту укладення кредитного договору. Як вбачається з матеріалів справи, в анкеті-заяві від 23.06.2016 року не зазначено термін дії кредитного договору, строк повернення кредитних коштів, відсутня домовленість сторін про сплату комісії та відсотків за користування кредитними коштами. Матеріали справи не містять пам`ятки клієнта про умови кредитування, а витяг з Умов та правил надання банківських послуг АТ «Акцент-банк» наданий позивачем без підпису відповідача. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не вбачається з матеріалів справи. Із виписки про рух коштів за кредитною карткою [PERSON] за період з 24.06.2016 року по 20.04.2024 року судом встановлено, що відповідач користувалася кредитними коштами, шляхом зняття готівки, оплати товарів тощо, мала заборгованість, яку періодично погашала. Суд враховує, що у даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів» (далі -Закону). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем Акціонерне товариство «Акцент-Банк» дотрималось вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17-ц (провадження№14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі №229/1953/16-ц (провадження №61-32390св18), від 21 серпня 2019 року у справі №643/5386/17-ц (провадження №61-2699св18), від 16 серпня 2019 року у справі №595/290/17-ц (провадження №61-29972св18), від 03 лютого 2021 року у справі №333/36/18 (провадження №61-11081св19) тощо. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Отже, виходячи із викладеного вище, суд вважає, що між сторонами по справі не було досягнуто домовленості про розмір відсоткової ставки, а тому в частині стягнення 18 906,02 грн заборгованості по відсотках слід відмовити. Крім цього, з розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що у відповідачки станом на 28.08.2021 року не існувало заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитними коштами, а отже заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості по відсотках у розмірі 18 906,02 грн нарахована кредитодавцем за період з 31.08.2021 року по 20.04.2024 року стягненню не підлягають. Судом також встановлено, що за період з 23.06.2016 року по 30.08.2021 року відповідачці нараховано та останньою сплачено відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 5079,24 грн (16.57 + 3.96 + 209.17 + 159.23 + 200.56 + 156.13 + 155.58 + 142.61 + 334.73 + 168 + 164.91 + 160.13 + 166.75 + 208.24 + 151.31 + 157.94 + 322.86 + 275.48 + 165.62 + 158.2 + 356.12 + 382.45 + 436.2 + 388.59 + 2.24 + 3.8 + 4.34 + 2.9 + 1.4 + 1.55 + 1.5 + 1.55 + 1.47 + 1.52 + 1.51 + 1.47 + 1.52 + 1.46 + 1.51 + 1.41 + 0.76 + 0.73 + 1.5 + 0.74 + 0.76 + 0.62 + 0.76 + 0.73 + 0.15). Разом з цим, з виписки по картковим рахункам відповідача вбачається, що банк безпідставно враховував в суму заборгованості (29 454,54 грн) непогоджених відповідачкою відсотків у розмірі 5079,24 грн та безпідставно списав 1474,72 грн в рахунок не передбачених умовами анкети-заяви від 23.06.2016 року комісії. Таким чином, оскільки [PERSON] не погоджувала сплату відсотків за користування кредитними коштами та сплату комісії за договором від 23.06.2023 року, суд вважає неправомірним та безпідставним списання позивачем внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення вказаних платежів за даним кредитом. Натомість дана сума коштів підлягає зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов АТ «АКЦЕНТ БАНК» підлягає частковому задоволенню та з відповідачки на користь Банку слід стягнути заборгованість по тілу кредиту у розмірі 22 900,58 грн, тобто із зарахуванням до нього сплачених [PERSON] комісії та відсотків за користування кредитом (29 454,54 грн - 5079,24 грн - 1474,72 грн). Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З мотивувальної частини даного рішення вбачається, що суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог (47,35%), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1433,87 грн (3028 * 22 900,58 / 48 360,56). На підставі ст. ст. 525, 526, 530, 549, 610, 611, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: partial