Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просить: - розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 25.12.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано - Франківської області, актовий запис №262; - малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишити проживати з ним. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він перебуває з відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. За час проживання у шлюбі в них народилоась двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у нього з відповідачкою [PERSON] не склалось через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Вона веде себе агресивно, як по відношенню до нього, так і відносно дітей. Більше того, відповідачка [PERSON] зрадила йому в подружній вірності і зараз проживає окремо з іншим чоловіком. Діти залишені проживати разом з ним, оскільки відповідачка заявила, що хоче влаштувати своє особисте життя. Зазначає, що ним створені всі умови для належного рівня життя дітей, а тому малолітнього сина просить залишити проживати разом з ним. Подальше спільне життя з відповідачкою суперечитиме його інтересам та інтересам дітей. Строк на примирення просить не надавати. У судове засідання призначене 13.01.2025 позивач [PERSON] та його представниця - адвокатка Кобилинець Т.В. не з`явились, остання через канцелярію суду подала заяву (а.с. 54-56), в якій просить розгляд справи проводити без їх участі. Зазначила про підтримання позовних вимог. Просила також врахувати, що позивач [PERSON] займається вихованням дитини, піклується про сина, дитина має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, 13.01.2025 через канцелярію суду подала заяву (а.с. 57-58), в якій просить розгляд справи проводити без її участі. Зазначила, що вона з позивачем [PERSON] проживає окремо. Їй необхідно облаштувати побут і створити умови для проживання дитини, у зв`язку із чим на даний час діти проживають з позивачем. Також їй важко на даний час фінансово забезпечити дитину всім необхідним, а тому вона позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення. Однак, пізніше, як у неї буде така можливість, вона буде ставити питання про проживання дитини разом з нею. ІІ. Заяви сторін та процесуальні дії у справі: 26 вересня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. Представниця позивача [PERSON] - адвокатка Кобилинець Т.В. 25.10.2024 через канцелярію суду подала заяву про проведення підготовчого судового засідання без їх участі. 25 жовтня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 28 листопада 2024 року судове засідання було відкладено у зв`язку із відсутністю електроенергії в приміщенні суду. Представниця позивача [PERSON] - адвокатка Кобилинець Т.В. 18.12.2024 на електронну пошту суду надіслала заяву про відкладення судового засідання у зв`язку із її зайнятістю в іншій справі. 13 січня 2024 року через канцелярію суду представниця позивача [PERSON] - адвокатка Кобилинець Т.В. подала заяву про розгляд справи без їх участі та про підтримання позовних вимог, а відповідачка [PERSON] подала заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що визнання відповідачкою [PERSON] позовних вимог не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Беручи до уваги те, що учасники справи в судове засідання не з`явились, суд ухвалює рішення без участі учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенню ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 25.12.2007 (а.с. 9). Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 15, 17). Відповідно до копії постанови Долинського районного суду Івано - Франківської області від 08.11.2024, справа №343/2323/24, яка набрала законної сили 18.11.2024 (а.с. 47-48), відповідачку [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Зі змісту постанови, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя та виховання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а саме 13.10.2024 та 15.10.2024 розпивала алкогольні напої, залишивши дітей без догляду. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивача припинити шлюбні відносини з відповідачкою, які вони враховуючи наявність неповнолітніх дітей не можуть вирішити в позасудовому порядку. ІV. Оцінка суду: дослідивши письмові докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить такого висновку. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні відносини, позивач не бажає зберегти сім`ю, відповідачка з цього приводу заперечень не заявляла, позов визнала, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Таким чином, позов в частині позовних вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про залишення після розірвання шлюбу малолітнього сина [PERSON] проживати разом з позивачем [PERSON] , суд вважає за необхідне зазначити таке. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Як передбачено ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. У постанові Верховного Суду від 15.01.2020, справа №200/952/18 (провадження № 61-14859св19) зазначено, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. В даній справі існує спір між сторонами щодо залишення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 1 ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. За приписами ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Оскільки проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з батьком не суперечить інтересам малолітньої дитини, судом встановлено, що відповідачка належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, що підтверджується притягненням її до адміністративної відповідльності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, суд приходить висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що також підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 114, 160 СК України,

Outcome: approved