Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

Представник позивача - адвокат Крюкова В.О. звернулася до суду в інтересах [PERSON] із вказаним позовом, обгрунтовуючи тим, що 26.06.2021 року між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований 26.06.2021 року Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що у книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 524 від 26.06.2021р. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . Внаслідок погіршення сімейних стосунків між сторонами та їх неможливості спільного проживання, рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 25.06.2024 р. по справі №190/512/24. шлюб було розірвано. З початком повномасштабного вторгнення росії на територію України з міркувань безпеки, подружжя прийняло рішення про виїзд позивача разом із дитиною за межі України до Республіки Польщі, де наразі вони і проживають. Відповідач нехтує своїми обов`язками як батько, не виявляє бажання спілкуватися, виховувати та утримувати дитину. Після припинення спільного проживання відповідач ухиляється від утримання дитини, добровільно матеріальної допомоги не здійснює. Таким чином, позивач змушена самостійно забезпечувати дитину повноцінним харчуванням, сезонним одягом та взуттям, іграшками, засобами гігієни, оплачувати дитячий садочок, лікування, в разі потреби, а також оплачувати інші витрати, пов`язані з розвитком дитини. Через погіршення матеріального становища позивача, остання без участі відповідача не може забезпечити належний рівень життя, тому батько, який є здоровим та працездатним, повинен сплачувати аліменти в розмірі 6 900 (шість тисяч дев`ятсот) гривень 00 коп. Ухвалою суду від 19.09.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу запропоновано у строк, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали, подати відзив на позов та заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 07.10.2024 року представник відповідача - адвокат Сербін Б.О. на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позовні вимоги відповідач визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання малолітнього сина у розмірі 3000 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, саме цей розмір аліментів є достатнім та реальним для сплати відповідачем, який є студентом денної форми навчання та має на утриманні іншу малолітню дитину. Щодо попереднього розрахунку суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн., вважає суму завищеною та не обгрунтованою. Не заперечує проти стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. 21.10.2024 року через систему «Електронний суд» представником позивача - Крюковою В.О. подано відповідь на відзив, відповідно до якої, вважає що відповідач, який проживає в Україні, жодної участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, добровільно матеріальної допомоги не надає. Позивач повністю утримує дитину за власні кошти. На спростування даного факту представник відповідача не надав жодних доказів. Також зазначає, що відповідач не надав доказів про перебування на його утриманні іншої неповнолітньої дитини. Адвокат Крюкова В.О. просить врахувати викладені нею аргументи під час прийняття рішення. Інших заяв по суті спору від сторін не надходило. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Крюкова В.О. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовільнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Сербін Б.О. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника відповідача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідача. Просить врахувати позицію викладену у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] - 26 червня 2021 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.15) . Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . (а.с.16) Згідно копії рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 23.05.2024 року, - шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.17-18) Судом також оглянуто копії квитанцій та чеків наданих позивачем за період з 01.10.2023 р. по 31.10.2023 р. та з 01.02.2024 р по 31.05.2024 р. на підтвердження понесених витрат (а.с.20-51). Відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст. 181 СК України,за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України,суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Так, згідно копії довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти, - [PERSON] навчається в Придніпровській державній академії фізичної культури та спорту на денній формі навчання з 01.09.2024 року по 31.12.2025 року. (а.с.64) Згідно копії акту обстеження домогосподарства від 24.09.2024 року, виданого КП «ЖИЛСЕРВІС-5»ДМР, - за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] та [PERSON] з 09.06.2024 року (а.с.64) У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я,дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті (Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. Неможливість визначення аліментів у частці від заробітку (доходу) може виникнути, наприклад у випадках, коли платник аліментів постійно проживає на території іноземної держави та відомості про його доходи отримати неможливо. Ускладненим та водночас таким, що порушує інтереси дитини, є стягнення аліментів у випадках, коли платник аліментів приховує свої доходи з метою ухилення від їх сплати. Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 6929,34 грн. щомісячно, починаючи з моменту подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідачем до матеріалів справи було долучено довідку про навчання на денній формі навчання в Придніпровській державній академії фізичної культури та спорту. Відомостей про наявність у відповідача офіційних доходів, матеріали справи не містять. Також в матеріалах справи відсутні докази наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; не доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, тобто ті обставини, які необхідно встановити за вимогами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів. Судом встановлено, що розмір аліментів на одну малолітню дитину у твердій грошовій сумі 6900 гривень щомісячно, перебільшує розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку у 2024 році, а достатність заробітку (доходу) відповідача для сплати аліментів у такому розмірі, доказами по справі не підтверджена. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України,мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік», розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років складає 2563 гривень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у зв`язку із об`єктивною потребою неповнолітньої дитини сторін у забезпеченні належного матеріального утримання для дитини відповідного віку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , у розмірі 5000 грн. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання малолітньої дитини. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Відповідно до частини першої статті 191СКУкраїни аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При вирішенні питання, щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом враховується наступне. Відповідно до ч. 1., п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. При постановленні рішення Європейський суд з прав людини (Справа Побегайло проти України, заява № 18368/03) 29 березня 2004 року зазначив, що для компенсації затрат в суму, присуджену у відповідність зі статтею 41 Конвенції, повинно бути встановлено, що ці затрати були необхідними та фактично понесені, з метою запобігання порушення або отримання відшкодування за визнане порушення Конвенції, і якщо вони були розумними відносно їхнього розміру. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 у справі №922/1964/21 викладена правова позиція, в якій зазначено, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Така правова позиція узгоджується із постановою ВС від 13.01.2021 по справі № 596/2305/18. Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі № 922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19. Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Так до матеріалів справи позивачем долучено копію ордеру від 17.10.2024 року та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльність представника позивача Крюкової В.О., також в позовній заяві зазначено попередній розрахунок очікуваних витрат на професійну правничу допомогу складає орієнтовано 8000,00 грн. Вказана сума складається з гонорару адвоката за складання позовної заяви та іншу правничу допомогу,пов`язану з веденням справи. Отже, позивачем доведено, що нею понесено витрати на професійну правничу допомогу. Натомість, відповідач позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу визнає в розмірі не більше 2000,00 грн., оскільки витрати позивача на правову допомогу є завищеними. На підставі вище зазначеного, враховуючи критерії реальності та розумності адвокатських витрат та фінансового стану обох сторін, дослідивши всі надані докази у їх сукупності на підтвердження здійснення таких послуг, а також не визнання відповідачем позовних вимог саме в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн., та з урахуванням того, що суд задовольнив позовні вимоги частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial