Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обгрунтування якого послався на те, що вони з відповідачкою 07 березня 1997 року уклали шлюб, про що адміністрацією селища Ігрім Березовського району Тюменської області, зроблено актовий запис №\~21, видано свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу відповідач прийняла прізвище - « [PERSON] ». Неповнолітніх дітей не мають. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за своєю поведінку в ній. Натомість, спільне сімейне життя між сторонами стали погіршуватися, через, постійні суперечки. Кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, втратилось почуття поваги та кохання один до одного, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З 2022 року почали проживати окремо. На даний час відсутній спір про поділ спільного майна. Позивач переконаний, що подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачкою є не можливе, та таким, що суперечить його інтересам. З наведених обставин шлюб з відповідачем носить лише формальний характер, примирення є неможливе. Сім`я фактично розпалась, в зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Позивач в судове засідання не з`явився, представник подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Отже, зважаючи на те, що суд вжив всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачки про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з огляду на наступне. У ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначені підстави визначення підсудності справ судам України, зокрема суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у випадку якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження (п. 1 ч. 1 ст. 76 зазначеного Закону). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.\~58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст.\~63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.\~ч.1, 2 ст. 60 «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. \~ \~ \~ \~Сторони є громадянами України, які зареєстровані та проживають на території України. Позивач просить розірвати шлюб між сторонами, який був 07.03.1997 укладений за межами території України на території рф. Згідно з перекладом свідоцтва про шлюб на українську мову вбачається, що свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 07 березня 1997 року Адміністрацією селища Березовського району Тюменської області, згідно якого [PERSON] , [INFO] уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , після укладення шлюбу прізвище дружини " [PERSON] " про що складено актовий запис №\~21. Малолітніх або неповнолітніх дітей в шлюбі немає. Побудувати спільне життя сторонам не вдалось, вони припинили шлюбні відносини, тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач не має наміру на збереження сімейних відносин та шлюбу. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються законодавством України. Згідно із ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №\~7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3, 4 ст. 56 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.\~1 ст.\~110 СК України). Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved