Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») через систему «Електронний суд» звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором №102423818 від 19.06.2021р. у розмірі 31955 грн та судові витрати (судовий збір у сумі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн). Свої вимоги обгрунтовує тим, що 19.06.2021р. між ТОВ «Мілоан» і [PERSON] у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» було укладено вказаний кредитний договір у електронній формі, підписаний позичальником за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а до його укладення позичальник отримав проект договору з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами та Правилами, що розміщені на вебсайті товариства. За умовами даного договору товариство платіжним дорученням перерахувало відповідачу на його банківську карту кредитні кошти в сумі 7000 грн, цим самим виконавши свої фінансові зобов`язання. Однак відповідач свої кредитні зобов`язання за цим договором належним чином та своєчасно не виконав, у зв`язку з чим допустив прострочену заборгованість, яка становить 31955 грн, з яких: 7000 грн борг за тілом кредиту, 23625 грн борг за відсотками, 1330 грн борг за комісією, 0 грн борг за пенею. У подальшому за договором факторингу №08Т від 14.09.2021р. ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс», як новому кредитору, право вимоги за вказаним кредитним договором, у зв`язку з чим позивач набув право вимоги до [PERSON] , направив їй досудову вимогу і зазначену суму заборгованості просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Позивачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 25 листопада 2024 року було направлено в електронній формі через систему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до його електронного кабінету (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), але той інших заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подав. При цьому, суд зважує на те, що позивач у п.5 прохальної частини позову просив розглядати справу саме в такому порядку, а приписи ст.274 ЦПК України не містять обмежень для вирішення даної категорії справ у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 25 листопада 2024 року було надіслано за місцем реєстраційного обліку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), однак той відзиву на позов чи інших заяв з процесуальних питань не подав. Третій особі ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 25 листопада 2024 року було направлено в електронній формі через систему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до його електронного кабінету (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), але той пояснень щодо позову чи інших заяв з процесуальних питань не подав. Також в установлений строк від сторін не надходило заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відтак, у силу положень ч.13 ст.7, ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами й у такому випадку судове засідання не проводиться та згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до такого висновку За змістом положень ст.526, 530, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У судовому засіданні встановлено, що 19 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» і [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №102423818 (невід`ємними частинами якого є Правила надання фінансових кредитів, розміщені на вебсайті товариства, Паспорт споживчого кредиту, Графік платежів), згідно умов якого кредитодавець зобов`язувався надати позичальнику кредит у сумі 7000 грн строком на 15 днів до 04.07.2021р., а позичальник повинен був своєчасно повернути кредит, сплатити нараховані відсотки за його користуванням та комісію в сумі 1330 грн. Умовами даного договору передбачено можливість його пролонгації, зокрема шляхом користування позичальником кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, з нарахуванням процентів за стандартною (базовою) ставкою. Оскільки зміст укладеного між сторонами кредитного договору зафіксований в кількох документах, вчинений в електронній формі в Інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та підписаний позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, з огляду на його неоспорювання відповідачем, письмова форма даного правочину дотримана, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування» та не суперечить приписам ст.6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України. При цьому, на виконання вимог ч.1 ст.638\~ЦК України сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Мілоан» зазначені свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши [PERSON] можливість користуватися обумовленим розміром фінансових ресурсів, що підтверджується платіжним дорученням від 19.06.2021р. про перерахування 7000 грн на банківську карту відповідача. Натомість, [PERSON] кредит, відсотки за його користуванням та комісію у відповідності до умов кредитного договору в повному обсязі та своєчасно не повернула. Згідно наданого ТОВ «Мілоан» розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором №102423818 від станом на 02.09.2021р. складала 31955 грн, з яких: 7000 грн борг за тілом кредиту, 23625 грн борг за відсотками, 1330 грн борг за комісією, 0 грн борг за пенею . Одночасно суд констатує, що ТОВ «Мілоан» з огляду на неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань до закінчення первісного строку кредитування (п.1.3, 1.4) здійснювало [PERSON] нарахування процентів за користування кредитом, передбачених п.1.6 договору, саме у межах встановленого та погодженого сторонами пролонгованого строку договору, обчисленого у відповідності до розділу 2.3 його умов, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 05.04.2023р. у справі №910/4518/16. На підставі договору факторингу №08Т від 14 вересня 2021 року, укладених між ТОВ «Діджи Фінанс» (Фактор) і ТОВ «Мілоан» (Клієнт), останнє відступило позивачу, як Новому кредитору, право грошової вимоги до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому, зокрема й до [PERSON] за кредитним договором №102423818 від 19.06.2021р., вказаним у реєстрі боржників , у загальній сумі 31955 грн, з яких: 7000 грн борг за тілом кредиту, 23625 грн борг за відсотками, 1330 грн борг за комісією, 0 грн борг за пенею. Право позикодавця на відступлення права вимоги без згоди позичальника передбачено в п.3.2.6 кредитного договору. ТОВ «Діджи Фінанс» (Фактор) 27.09.2023р. направило [PERSON] досудову вимогу про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 31955 грн, яка відповідачкою проігнорована. Крім того, [PERSON] усупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання нею своїх кредитних зобов`язань та спростування позовних вимог позикодавця, зокрема й щодо укладення кредитного договору та отримання кредиту, а відсутність у неї коштів не може бути підставою для звільнення її від погашення кредитної заборгованості. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, даний позов ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є обгрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1, 3 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать й витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з\~ч.1,\~2\~ст.141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По даній справі ТОВ «Діджи Фінанс» понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та на професійну правничу допомогу адвоката Білецького Б.М. у сумі 6000 грн, які підтверджені належними й допустимими доказами (договір про надання правової допомоги №42649746 від 01.04.2024р., додаткова угода №102423818 від 16.09.2024р. до договору, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) від 16.09.2024р). При цьому, суд враховує, що до понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу адвоката відносяться як оплачені, так і ті, що будуть оплачені ним у майбутньому, що відповідає умовам договору та усталеній практиці Верховного Суду (постанови від 27.07.2022р. у справі №686/28627/18, від 15.06.2021р. у справі №159/5837/19,\~від 03.10.2019р.\~у справі\~№922445/19та ЄСПЛ (п.115 рішення в справі «Бєлоусов проти України від 07.11.2013р»). Суд зважує на ту обставину, що відповідачем не було подано заперечень чи клопотань про зменшення пред`явлених стороною позивача до стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Водночас, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р.); відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (рішення у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р). Наведене також узгоджується й з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.05.2020р. у справі №904/4507/18, \~де ВП ВС зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З урахуванням вищенаведеного, слід виснувати, що не є обов`язковими для суду договірні зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Відтак, зважаючи на типовість та поширеність такої категорії справ (за інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень), які є малозначними, суд вважає, що наведені в детальному описі складові елементи виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) не становили якоїсь особливої складності та не потребувало стільки затрати часу, тобто не були необхідними і неминучими. Зокрема, з урахуванням цих критеріїв у даній справі необхідним і достатнім часом для правового аналізу обставин спірних правовідносин та наданих правових рекомендацій (консультацій щодо захисту інтересів клієнта) є 1 год, що у вартісному виразі становитиме 1500 грн, складання позовної заяви - 1 год, що у вартісному виразі становитиме 1000 грн; з іншою складовою (п.3) суд погоджується. У зв`язку з цим, з огляду на критерії співмірності, розумності, обгрунтованості та пропорційності, витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача, слід зменшити до 3250 грн (1500+1000+750), що забезпечить справедливий баланс між інтересами сторін. Таким чином, зважаючи на повне задоволення позову, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 2422,40 грн сплаченого ним при подачі заяви судового збору та 3250,00 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а всього 5672,40 грн судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved