Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 09.07.2021 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] на підставі анкети на видачу готівки №14707059 від 09.07.2021 укладено кредитний договір №2036882441 згідно з яким відповідачу надані кошти в сумі 33 330 грн строком на 60 місяців, зі сплатою процентів за користуванням кредитом 40% річних. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 45\~987,48грн. На підставі договору відступлення прав вимоги №21/10/22 від 21.10.2021, укладеного між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс», первісний передає новому кредитору свої права вимоги до позичальників. Відповідно до вказаного договору ТОВ «Діджи Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги щодо осіб, які є боржниками АТ «ОТП Банк», у тому числі і до [PERSON] за кредитним договором №14707059 від 09.07.2021. Просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 45\~987,48грн, із яких: заборгованість по тілу кредиту в розмірі 31\~802,63грн; заборгованості по відсоткам в сумі 14\~184,85грн. Відповідач надав відзив, у якому зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки він дійсно мав кредитну карту, яка була відкрита у АТ «ОТП банк» 20.06.2018, але 09.07.2021 звернувся до банку з заявою про закриття поточного рахунку, після чого додатково з прохання про відкриття іншого рахунку до банку не звертався. Посилався на те, що матеріали справи не містять відомостей про картковий рахунок позичальника, видачу чи перерахування кредитних коштів у розмірі 33\~330грн, отже відсутні докази отримання ним коштів та докази відступлення прав вимоги. Крім того, вважає, що надані позивачем розрахунки заборгованості є неналежними та недопустимими доказами, оскільки не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідають ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та, відповідно, не можуть підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. Позивачем не надано жодного належного доказу отримання ним кредитних коштів та переходу до нового кредитора від первісного кредитора у зобов`язанні. Посилався на те, що у матеріалах справи відсутні докази направлення йому повідомлення про відступлення прав вимоги новому кредитору. Також просив суд звернути увагу на те, що позивач у січні 2024 року вже звертався до суду з аналогічним позовом, але ухвалою суду від 31.01.2024 позовну заяву повернуто у зв`язку з неусуненням недоліків, а тому вказана ухвала підтверджує факт відсутності у позивача доказів існування заборгованості. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача надав відповідь на відзив, у якій зазначив, що відповідачем 09.07.2021 дійсно було надано заяву про припинення дії договору №2019293368 САRD від 20.06.2018, у той час як предметом розгляду цієї справи є заборгованість за кредитним договором №2036882441 від 09.07.2021, тому зазначені доводи відповідача не заслуговують на увагу суду. Наданий розрахунок заборгованості сформований первісним кредитором за період з 09.07.2021 про 21.10.2022 та відображає порядок нарахування заборгованості. Доказів, які б спростували правильність складеного позивачем розрахунку, суду не надані. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач здійснював погашення заборгованості за кредитним договором №2036882441 від 09.07.2021, що є безспірним доказом того що відповідач отримав кредитні кошти. Вважає, що зміна суб`єктного складу внаслідок укладення договору факторингу не впливає на зміну зобов`язань боржника та не порушує його права, а тому посилання відповідача на те, що додаток до договору факторингу не є допустимим доказом відступлення прав вимоги є неприйнятними. Крім того, вказана відповідачем ухвали від 08.01.2024 та 31.01.2024 у справі 545/4322/23 не є підтвердженням факту відсутності заборгованості відповідача перед позивачем. У судове засідання представник позивача не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи без його участі не надав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно із ст.13ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Згідно із ч.6 ст.81ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлено, що на підставі заяви на видачу готівки №14707059 від 09.07.2021, яка власноручно підписана відповідачем, між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №2036882441. За умовами кредитного договору [PERSON] отримав кредит в розмірі 33 330 грн, строком на 60 місяців, термін повернення 09.07.2026 року. Згідно з умовами договору, протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка 40% річних, що також підтверджується паспортом споживчого кредиту (а.с.39-41,111). 09.07.2021 було складено графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, з яким [PERSON] того ж дня був ознайомлений, що підтверджується його особистим підписом (а.с.43). Тож, АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Відповідач не сплачував згідно встановленого графіку АТ «ОТП Банк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, як вбачається з розрахунку заборгованості не здійснював платежі по погашенню заборгованості за тілом кредиту у строк, визначений договором. На підставі договору факторингу №21/10/22 від 21.10.2022, укладеного між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №2036882441 (а.с.20-27). Згідно із витягом з додатку до договору факторингу №21/10/22 від 21.10.2022 та реєстром боржників №1 за кредитним договором №2036882441боржником є [PERSON] , сума заборгованості 45\~987,48(а.с.28,84-85). Відповіднодо розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2036882441від 09.07.2022 за період з 09.07.2021 по 21.10.2022 за [PERSON] рахується заборгованість в сумі 45\~987,48 грн, з яких: 31\~802,63грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 14\~184,85грн заборгованість за відсотками, крім того з вказаного розрахунку вбачається, що відповідач сплачував заборгованість по кредитному договору на загальну суму 1\~527,37грн, а саме: за період з 10.08.2021 по 09.09.2021 в сумі 167,69грн та 1\~365,23грн; з 12.10.2021 по 09.11.2021 в розмірі 0,45грн (а.с.10). У судовому засіданні досліджено оригінал кредитного договору №2036882441 від 09.07.2021, паспорт споживчого кредиту, орієнтовний графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, заяву на видачу готівки №14707059 від 09.07.2021, анкету заяву, які підписані особисто відповідачем, доказів що на вказаних документах міститься не його підпис, відповідач не надав, та не звертався до суду з клопотанням про проведення почеркознавчої експертизи. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №2036882441, [PERSON] періодично сплачував кошти на погашення кредиту, а саме: за період з 10.08.2021 по 09.09.2021 в сумі 161,69грн та 1\~365,23грн; за період 12.10.2021 по 09.11.2021 в сумі 0,45грн, що не заперечувалося відповідачем, а тому підтверджує факт існування заборгованості відповідача перед кредитором. Таким чином, факт укладення договору про надання банківських послуг між сторонами та отримання відповідачем коштів є доведеним. Доказів на підтвердження заперечень відповідач не надав. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено: «Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом». Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі, що узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15. У зв`язку з вище викладеним, суд не бере до уваги твердження відповідача, що у випадку не повідомлення боржника про відступлення прав вимоги новому кредиторі, він має право не виконувати зобов`язання перед новим кредитором. [PERSON] своїх зобов`язань вчасно не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість за вищевказаним кредитним договором, що підтверджується відповідними довідками про розрахунок заборгованості. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит. Також встановлено, що в порушення умов договору позичальник свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 20.02.2024 складає 32108,10 грн, що складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10098грн, заборгованості по відсоткам в розмірі 20960,10 грн, заборгованість за комісійними винагородами в розмірі 1050 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДіджиФінанс» є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 45\~987,48грн. Також, суд не бере до уваги посилання відповідача на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 31.01.2024 про повернення позовної заяви у зв`язку з не усуненням недоліків, як доказ відсутності заборгованості перед кредитором, оскільки дана ухвала ніяким чином не може підтверджувати відсутність заборгованості відповідача перед банком. Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити таке. Встановлено, що 22.09.2023 між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатським об`єднанням «Анастасії Міньковської» укладено договір №42649746 про надання правової допомоги. 22.09.2023 укладено додаткову угоду №002429404618 до договору про надання правової допомоги. Відповідно до договору, акту на підтвердження факту надання правової допомоги від 22.09.2023 та детального опису робіт (наданих послуг), адвокатом виконано ряд послуг за даним договором, на суму в розмірі 7500 грн. Згідно з ч.1 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 137\~ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Статтею 137\~ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст.141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 4 ст.137\~ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Необхідно зауважити, що ч. 6 ст.137\~ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги від 22.09.2023, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи. Так, детальним описом робіт (надання послуг), виконаних адвокатським об`єднанням «Анастасії Міньковської» від 22.09.2023 встановлено, що правнича допомога адвоката полягала у правовому аналізі обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи; формування додатків до позовної заяви та подачі позову до суду. Враховуючи, що відповідач будь-яких заперечень стосовно неспівмірності витрат на правничу допомогу у розмірі 7 500 грн не надав, тому суд не вбачає підстав для їх зменшення; отже, з позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у вказаному розмірі. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі відповідно до ст.\~141\~ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved