Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-24 00:00:00

[PERSON] , через свого представника - адвоката Статіву О.В., звернулася до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і визнання права власності в порядку спадкування, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із нерухомого майна, а саме: квартири, загальною площею 48, 4 кв.м., за адресою [ADDRESS] . Відповідно до Заповіту № 1026 НАМ 513308, [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй належало на момент смерті і на що за законом вона мала право, вона заповіла [PERSON] , [INFO] . Вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та 26 червня 2024 року нотаріусом Другої слов`янської державної нотаріальної контори позивачу було надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом , оскільки спадкоємцем надано рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 жовтня 2014 року про визнання права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] за [PERSON] . Однак на підставі цього рішення 03.11.2014 року була внесена інформація до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на цілу частку (1) квартири за [PERSON] , що не дає можливості встановити розмір частки спадкового майна. Виправити помилку неможливо, тому позивач вважає, що є необхідність в скасуванні рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень індексний номер 16994076 від 06.11.2014 року прийнятого державним реєстратором Слов`янського міськрайонного управління юстиції в Донецькій області. Просить суд, скасувати рішення державного реєстратора Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень індексний номер 16994076 від 06.11.2014 року, щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом, після померлої [INFO] [PERSON] , 1931 року народження на двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 48, 4 кв.м., житловою площею 29,4. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Статіва О.В. не з`явилися, до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Представник відповідача Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, не з`явився, однак від керівника Слов`янської міської військової\~адміністрації \~Краматорського району\~Донецької області надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу у відсутності їх представника. Рішення просив ухвалити на розсуд суду у відповідності до вимог діючого законодавства України. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Згідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Відповідно до\~ст. 392 Цивільного кодексу України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~способом захисту цивільних прав є визнання права. В судовому засіданні встановлено, та підтверджено Свідоцтвом про право власності на житло від 16.07.1993 року № [NUMBER] -р (номер у реєстраційній книзі 1008/2), виданого на підставі розпорядження Виконавчого комітету Слов`янської міської ради народних депутатів від 14 липня 1993 року, що квартира за адресою [ADDRESS] , загальною площею 48,4 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] [INFO] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську реєстраційної служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №1990. Рішенням Слов`янського\~міськрайонного суду\~Донецької області\~№243/3835/14\~від 16.10.2014\~року за\~ [PERSON] визнано\~ право\~власності на\~1/2\~частку квартири\~ [ADDRESS] , загальною площею 48,4 кв.м., житловою площею 29,4, як на майно отримане в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] . Рішення набуло законної сили 28.10.2014. Таким чином, [PERSON] є власницею цілої частки квартири [ADDRESS] . 07.11.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області було здійснено запис про реєстрацію права власності за [PERSON] на цілу частку квартири [ADDRESS] . При цьому, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно (індексний номер 29171150) підставою виникнення права власності на цілу частку зазначено рішення суду, 243/3835/14, видане 16.10.2014, Слов`янським міськрайонним судом Донецької області. 24 березня 2015 року [PERSON] склала Заповіт, яким заповідала все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй належало на момент смерті і на що за законом вона мала право [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління юстиції, актовий запис про смерть 2302. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у виді цілої частки квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч.1\~ст. 1298 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця». Спадкова справа після смерті [PERSON] , за заповітом, 16.01.2024 заведена Грецькою Т.П. - державним нотаріусом Другої слов`янської державної нотаріальної контори. Спадкова справа № 5/2024. Проте,\~у встановленому\~нотаріальному порядку\~позивач не\~може оформити\~право власності\~на \~ \~ квартиру\~ [ADDRESS] , \~яку їй\~заповідала [PERSON] оскільки спадкоємцем надано рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 жовтня 2014 року про визнання права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] за [PERSON] . Однак на підставі цього рішення 03.11.2014 року була внесена інформація до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на цілу частку (1) квартири за [PERSON] , що не дає можливості встановити розмір частки спадкового майна. У зв`язку\~з цим,\~26\~червня 2024\~року державним\~нотаріусом Другої\~слов`янської державної\~нотаріальної \~контори Донецької\~області Грецькою\~Т.П.\~було відмовлено\~ [PERSON] \~у видачі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~заповітом \~після померлої\~ [INFO] \~ [PERSON] \~,\~квартиру [ADDRESS] . В силу приписів ст.26 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень У разі якщо після отримання заявником документів за результатами розгляду заяви виявлено технічну помилку, допущену під час внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права, обтяження речових прав, зокрема помилку у відомостях про суб`єкта речового права, обтяження, відомостях про речове право, обтяження, відомостях про нерухоме майно, у тому числі його технічних характеристиках, або якщо відбулося виправлення такої помилки в документах, що подавалися для державної реєстрації прав, або відбулася зміна адреси об`єкта нерухомого майна, такі помилки, відомості виправляються державним реєстратором на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, відомості…….». «Виправлення помилки, відомостей, що впливають на права третіх осіб, здійснюється державним реєстратором виключно за наявності згоди таких осіб або на підставі судового рішення.» Оскільки власник квартири - [PERSON] померла, то виправити помилку у спосіб встановлений законом є неможливим. Разом з тим, суд вважає належним зазначити, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є, передусім, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Такий висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18. Починаючи з 16.01.2020 такий спосіб захисту, як скасування запису про проведену державну реєстрацію права вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції, згідно з якою виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Такий висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19. Таким чином, вимоги позивача щодо скасування рішення державного реєстратора Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень індексний номер 16994076 від 06.11.2014 року, щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , підлягає задоволенню. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст.\~1216,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених\~Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Вказане також підтверджене і роз`ясненнями, наданими у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3\~ст. 1296 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України\~встановлено обов`язки спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті\~1296,\~1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (а.с.1299\~ЦК України). Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно, здійснюється відповідно до ст. ст.\~15,\~16 ЦК України,\~шляхом визнання прав. Відповідно до 392\~ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1\~ст. 1298 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця». Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності\~відповідна територіальна громада. Умови для отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду. Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Так, в судовому засіданні, на підставі зібраних судом доказів, встановлено, що [PERSON] померла [INFO] . 16 січня 2024 року [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] за заповітом, оскільки звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом у передбачений законом строк, однак її право не визнається, що є, відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»,\~правовою підставою звернення до суду, відповідно до вимог\~ст. 392 ЦК України. Умов для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі у позивача немає, тому, відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~7\~від 30\~травня 2008\~р.\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду та підлягає задоволенню. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті\~15 та статті\~392 ЦК\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved