Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2005 року по 2023 рік, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти проживають разом з батьком, який самостійно несе витрати по утриманню дітей, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини. Тому позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів її доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з березня 2023 року і до повноліття дитини. 22.10.2024 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 27.11.2024 до суду від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що вона дійсно працює в Управлінні соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації на посаді начальника відділу з питань ветеранської політики. Зазначає, що вона добровільно перераховує кошти своєму неповнолітньому сину [PERSON] . Також вказує, що вона частину свого доходу витрачає на утримання своїх непрацездатних батьків, які є пенсіонерами та інвалідами ІІ групи. Вказує, що хоча старший син [PERSON] , і досяг повноліття та навчається в коледжі, вона продовжує і йому матеріально допомагати в міру своїх можливостей. Таким чином, враховуючи витрати на утримання непрацездатних батьків, надання матеріальної допомоги старшому сину, а також необхідністю задоволення власних потреб просить позов задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/8 частки з усіх видів її доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред"явлення позову (21.10.2024) і до повноліття дитини. 18.12.2024 до суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що додані до відзиву копії пенсійних посвідчень та копії довідок МСЕК є неналежними доказами, оскільки належним чином не засвідчені. Зазначає, що позивач дійсно звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідачки на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 1/4 частки з усіх видів її доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак справа не розглянута, рішення по справі не ухвалено. Позивач у відповідь на відзив зазначає, що він не погоджується з визначенням оплат аліментів відповідачкою на утримання дітей, оскільки такі платежі не містять вказівки оплати саме аліментів на утримання дітей. Такі платежі не носять постійного характеру. Звертає увагу суду, що оплата відповідачкою аліментів синам на суму 10000,00грн кожному в жовтні 2024 року підтверджує її фінансову спроможність сплачувати аліменти в більшому розмірі ніж 1/4 від її заробітку. На підставі викладеного просить позов задовольнити в повному обсязі. Станом на 26.12.2024 закінчились строки для подання додаткових документів/доказів, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Стаття 263 ЦПК України, передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Суд установив такі факти та їм правовідносини. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.07.2023, по справі №754/7351/23, шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. [PERSON] та [PERSON] є рідними батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві. Згідно із Актом про підтвердження місця фактичного проживання особи (не за місцем реєстрації) від 17.10.2024, [PERSON] та його двоє дітей [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані за адресою [ADDRESS] , фактично з березня 2023 року постійно проживають в житловому будинку, який належить на праві приватної власності [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] працює в ТОВ "Інтеріум Компані" на посаді менеджер (управитель) в оптовій торгівлі з 08.08.2024, з посадовим окладом 15000,00грн, що підтверджується довідкою № 1-08-08/2024 від 08.08.2024. [PERSON] працює в Управлінні соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації з 09.11.2011 на посаді начальника відділу з питань ветеранської політики. Згідно із Довідки про заробітну плату [PERSON] , її заробіток з січня 2024 року по жовтень 2024 року включно становить 357197,98грн. У відповідачки [PERSON] є двоє батьків пенсійного віку, які також є інвалідами ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням та Довідкою до акта огляду МСЕК, виданими на ім`я [PERSON] та [PERSON] . Позивачем до суду надано довідку про рух коштів по картці, відкритої на ім`я [PERSON] , [INFO] , з якої вбачається що з листопада 2023 року по листопад 2024 року відповідачка [PERSON] щомісячно перераховує сину [PERSON] грошові кошти. Відповідачкою також до суду надано копії квитанції на підтвердження переказу коштів сину [PERSON] , за період 2023-2024 років. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, відповідно до статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Згідно із ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України" прожитковий мінімум на одну особу, за 2024 рік становить для дітей віком до 6 років - 2563грн; для дітей віком від 6 до 18 років - 3196; для працездатних осіб - 3028грн; для осіб, які втратили працездатність - 2361грн. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто як відповідач так і позивач повинні утримувати своїх дітей. Відповідно до статей 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Таким чином, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Згідно зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі: на одну дитину - однієї чверті; на двох дітей - однієї третини; на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (що також відповідає приписам п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України). Отже з матеріалів справи вбачається, що відповідачка [PERSON] є особою працездатного віку, офіційно працевлаштована та має стабільний щомісячний дохід. Дійсно відповідачка має батьків пенсіонерів, інвалідів ІІ групи. Однак жодних доказів, того що батьки перебувають на її утриманні, чи потребують саме додаткового утримання від відповідачки, або вона є офіційно встановленим опікуном своїх батьків, суду не надано. А тому суд критично ставиться до тверджень відповідачки про те, що на її утриманні знаходяться непрацездатні батьки, та вважає, що підстав для зменшення розміру аліментів не має. Також суд критично ставиться до тверджень відповідачки, як на обставину зменшення розміру аліментів до 1/8 частини, про тещо позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з неї аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Однак до матеріалів справи не додано копію рішення суду по справі, з якої суд би міг дійсно встановити, що за рішенням суду з відповідачки вже стягуються аліменти. Згідно із ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Так в позовній заяві позивач просить стягнути аліменти з відповідачки [PERSON] починаючи з березня 2023 року. Однак як убачається з матеріалів справи, а саме поданими до суду позивачем довідки про рух коштів по картці, відкритої на ім`я [PERSON] , та копіями квитанцій про перерахунок коштів, наданий відповідачкою, остання в добровільному порядку, перераховувала грошові кошти своєму неповнолітньому сини [PERSON] на його утримання. А тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідачки [PERSON] , починаючи з березня 2023 року, не підлягають задоволенню. А стягнення аліментів на дитину необхідно розпочати від дня пред`явлення позову до суду, а саме з 21.10.2024. Крім того суд вважає правильним зазначити, що відповідно до змісту статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів стягувач може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища боржника може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Таким чином, аналізуючи викладене вище та беручи до уваги положення статей 182 Сімейного кодексу України, прожитковий мінімум передбачений Законом України «Про Державний бюджет України» та обставини справи, суд вважає, що задля забезпечення гармонійного розвитку дитини необхідно задовольнити позов та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів її доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.10.2024 і до повноліття дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20грн. Згідно із ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial