Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

13 лютого 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позивач [PERSON] посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що з 07 лютого 1997 року по 26 травня 2021 року вона та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. В період спільного проживання сторони придбали нежитлову будівлю - матеріальний склад, розташований по [ADDRESS] , загальною площею 293,6 кв.м., який належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Після розірвання шлюбу сторони однією сім`єю не проживають, поділити спільне майно в позасудовому порядку не можуть. На підставі викладеного позивач [PERSON] просить суд поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частку вказаної нежитлової будівлі. 27 лютого 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 13 квітня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача Савченко О.В. про призначення у справі судової оціночно-будівельної експертизи. 13 квітня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 17 травня 2023 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] , а саме: в цивільній справі призначена судова оціночно-будівельна експертиза, з метою визначення ринкової вартості нежитлової будівлі - матеріального складу, розташованого по [ADDRESS] . Проведення експертизи доручено експертам ТОВ "Незалежна судова експертиза і оцінка". Провадження в цивільній справі зупинено на час проведення експертизи. 27 вересня 2023 року до суду надійшло повідомлення ТОВ "Незалежна судова експертиза і оцінка" від 21 вересня 2023 року № 114 про неможливість проведення експертизи, оскільки відповідач [PERSON] , як ініціатор призначення експертизи, не оплатив її вартість. 06 жовтня 2023 року поновлено провадження в цивільній справі. 21 лютого 2024 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про виправлення описки в позовній заяві, оскільки в тексті позовної заяви вона помилково вказала, що нежитлова будівля - матеріальний склад, який є предметом спору в даній цивільній справі, розташований по [ADDRESS] , хоча правильною адресою об`єкту нерухомості є [ADDRESS] . 22 лютого 2024 року суд прийняв до розгляду заяву позивача [PERSON] про виправлення описки в позовній заяві. 19 березня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи щодо визначення варіантів поділу спільного майна в натурі. 19 березня 2024 року задоволено клопотання позивача [PERSON] , а саме: в цивільній справі призначена судова оціночно-будівельна експертиза, з метою визначення ринкової вартості нежитлової будівлі - матеріального складу, розташованого по [ADDRESS] . Проведення експертизи доручено експертам Хмельницького відділення КНДІСЕ. Провадження в цивільній справі зупинено на час проведення експертизи. 23 жовтня 2024 року до суду надійшло повідомлення судового експерта Хмельницького відділення КНДІСЕ від 16 жовтня 2024 року № 1276/480/24-26/26 про неможливість проведення експертизи, оскільки позивач [PERSON] , як ініціатор призначення експертизи, не оплатила її вартість. 29 жовтня 2024 року поновлено провадження в цивільній справі. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином - позивач просить суд розглядати справу за її відсутності, позов підтримує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача, на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що він дійсно перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем [PERSON] . В період спільного проживання сторони придбали нежитлову будівлю - матеріальний склад, розташований по [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу сторони однією сім`єю не проживають. Вказану будівлю він використовує для власних потреб. Позов він не визнає, оскільки впевнений, що після ухвалення судового рішення позивач буде вимагати поділу цієї будівлі в натурі, що його не влаштовує. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. З 07 лютого 1997 року по 27 травня 2021 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. 15 вересня 2010 року відповідач [PERSON] купив нежитлову будівлю - матеріальний склад, розташований по [ADDRESS] (на даний час - м.Дунаївці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області), загальною площею 293,6 кв.м., на підставі договору купівлі - продажу нежитлової будівлі, укладеного 15 вересня 2010 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] 15 вересня 2010 року договір купівлі - продажу нежитлової будівлі був посвідчений приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу Хмельницької області та зареєстрований в реєстрі за № 2667. 11 жовтня 2010 року право власності відповідача [PERSON] на вказану нежитлову будівлю було зареєстровано в КП "Інвентарбюро" Дунаєвецької районної ради Хмельницької області за реєстраційним номером 21594434. Згідно ч.1 ст.60 СК України м айно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.2 ст.60 СК України в важається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.61 СК України о б`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч.3 ст.61 СК України я кщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.63 СК України д ружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.68 СК України р озірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ч.2 ст.68 СК України р озпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ч.1 ст.355 СК України м айно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч.1 ст.368 ЦК України с пільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч.2 ст.368 ЦК України с уб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України м айно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.369 ЦК України с піввласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Зазначені правові норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, а саме: один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17, а також в постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року в справі № 235/9895/15-ц та від 05 квітня 2018 року в справі № 404/1515/16-ц. В судовому засіданні відповідач [PERSON] хоча і не визнав позов, але не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на нежитлову будівлю - матеріальний склад, розташований по [ADDRESS] . Суд вважає необхідним звернути увагу на те, що якщо майно придбане під час шлюбу, то державна реєстрація прав на це майно лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпції належності цього майна до спільної сумісної власності подружжя. Оскільки нежитлова будівля - матеріальний склад, розташований по [ADDRESS] , був придбаний подружжям в період шлюбу, тому вказане нерухоме майно належить позивачеві [PERSON] та відповідачеві [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України п равом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України в ласникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.2 ст.317 ЦК України н а зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України в ласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.319 ЦК України в ласник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч.3 ст.319 ЦК України у сім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Згідно ч.1 ст.69 СК України д ружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1\~ст.70\~СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.2 ст.70 СК України п ри вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Згідно ч.1 ст.372 ЦК України м айно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. В судовому засіданні ніхто із сторін не заявив про наявність обставин для відступу від засади рівності часток подружжя. На підставі викладеного суд вважає можливим задовольнити позов та в порядку поділу майна подружжя визнати за позивачем [PERSON] та за відповідачем [PERSON] право власності за кожним з них на 1/2 частку нежитлової будівлі - матеріального складу, розташованого по [ADDRESS] , загальною площею 293,6 кв.м.

Outcome: approved