Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

20 грудня 2024 року до суду надійшла позовна заява про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що з відповідачем по справі [PERSON] вона уклала шлюб 14 серпня 2024 року, який зареєстрований Шепетівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 228. Спільних дітей у них немає. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Вважає, що їхнє рішення про реєстрацію шлюбу було поспішним, після чого на побутовому ґрунті із-за різниці в поглядах на життя між ними почали виникати непорозуміння, конфлікти, що привели до напружених відносин в сім`ї. Все це призвело до того, що між ними встановились відчужені стосунки, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. На даний час проживають окремо один від одного та не підтримують жодних сімейних відносин. Враховуючи наведене позивач вважає, що їхня сім`я остаточно розпалася, шлюб має формальний характер. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Спільне господарство не ведеться. На її прохання розірвати шлюб в органах реєстрації актів цивільного стану за спільною заявою відповідач їй відмовив, а тому вона вимушена звертатися до суду. У зв`язку з зазначеними обставинами у справі, строк на примирення просить не надавати. Своє дошлюбне прізвище вона не змінювала, а тому питання щодо зміни чи подальшого іменування дошлюбним прізвищем не потребує вирішенню. 20 грудня 2024 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Згідно поданої від позивача [PERSON] заяви від 19 грудня 2024 року просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить строк для примирення не надавати. 30 грудня 2024 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] від 26 грудня 2024 року, у якій просить у зв`язку з неможливістю з`явитися у судове засідання, розгляд справи здійснювати у його відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечує. Справу розглянуто в порядку ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 14 серпня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Шепетівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про що складено відповідний актовий запис № 228, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 14 серпня 2024 року. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . В ч. 1 ст. 51 Конституції України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини (ч. 3). Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 4). В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як зазначено у ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя (ч. 1). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2). У ч. 1 ст. 113 СК України зазначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статті 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У пункті 126 рішення у справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». За таких обставин, суд, приходить до висновку, що позовна заява про розірвання шлюбу є виваженою та свідомою, відповідає її дійсній волі, причини, з яких вона наполягає на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, сімейні стосунки подружжя є формальними, поновити шлюбно-сімейні стосунки сторони наміру не мають, не ведуть спільного господарства, у зв`язку з чим подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та порушувало принцип добровільності шлюбу, визначений статтею 24 Сімейного кодексу України, що має істотне значення, а отже перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Беручи до уваги те, що позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки є особою з інвалідністю 1 групи, та позовні вимоги підлягають задоволенню, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved