Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на його утримання як повнолітньої дитини, що продовжує навчання, у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 гривень щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення заяви до суду і до припинення навчання. Підставою звернення до суду з даним позовом є те, що батьки одружилися 05.12.2003 року. Він, тобто позивач, народився [INFO] . Рішенням Верховинського районного суду від 11.12.2023 року шлюб між батьками розірвано. Він вступив до державного професійно-технічного навчального закладу «Чернівецький професійний ліцей автомобільного сервісу» і навчається на першому курсі денної форми навчання, винаймає житло, харчується власним коштом, купує книги та навчальне приладдя. Все це потребує досить значних коштів. Всі витрати на його навчання та утримання несе як матір, так і він сам, намагаючись підзаробляти. Але цих коштів не вистачає. Вони з відповідачем часто конфліктують, оскільки він захищає матір, коли батько починає скандали. З приводу вчинення батьком насильства в сім`ї у Верховинському районному суді знаходиться кримінальне провадження. Крім того, батько намагається виселити з будинку матір і їх, тобто дітей, подавши позов до суду. Добровільно батько не хоче допомагати. Позивачу не відомо, чи працює батько офіційно, але останній заробляє, працюючи за приватними замовленнями, їздить автомобілем, витрачає кошти на алкоголь та поїздки, тому позивач вважає, що аліменти в розмірі, який він просить визначити, не є для відповідача обтяжливими. Ухвалою суду від 25.11.2024 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 27), подав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.9). \~ \~ \~ \~Такі дії не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та його представник у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач є інвалідом ІІ групи та не має матеріальної спроможності утримувати повнолітнього сина. \~ \~ \~ \~Суд, оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для вирішення спору та приходить до такого висновку. Встановлено, що батьками позивача [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис №8 (а.с. 3, 4). \~ \~ \~ \~Батьки позивача перебували у шлюбі, зареєстрованому 05.12.2003 року (актовий запис №9), який розірвано рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 11.12.2023 року (а.с. 5). \~ \~ \~ \~Із довідки державного професійно-технічного навчального закладу «Чернівецький професійний ліцей автомобільного сервісу» від 06.09.2024 року №419 (а.с.6) вбачається, що [PERSON] навчається на першому курсі деннної форми навчання з 01.09.2024 року, термін закінчення навчання 30.01.2026 року. Відповідно до ст. 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (ч. 3 ст.3 Закону України «Про освіту»). Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст.198 СК України). Відповідно до\~ст.199 СК України,\~якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі\~ст. 200 СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У ч. 1 ст.\~182\~СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.\~ Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Вказане судам також роз`яснено у п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до положень\~ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст.ст.\~187,189-192,194-197 цього\~Кодексу. При цьому, як зазначено в правовому висновку Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 року в справі №382/1093/16-ц (провадження №61-12568св18), положеннями\~ст. 201 СК України\~не передбачено застосування вимог ст. 182 для визначення мінімального граничного розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Зазначене у\~ст.200 СК України\~відсилання до норми\~статті 182 цього Кодексу\~стосується лише врахування судом тих обставин, які мають істотне значення та впливають на розмір аліментів (частина перша\~статті 182 СК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Таким чином. позивачем доведено, що він є сином відповідача, набув повноліття та не досяг віку 23 років, продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Верховний Суд у постанові від 17.04.2019 року в справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) дійшов висновку про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У постанові від 16.02.2022 року в справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідач стверджує про те, що не може сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання через те, що він є особою з інвалідністю та йому протипоказана важка фізична праця, на підтвердження чого долучає посвідчення серії [NUMBER] особи з інвалідністю другої групи, довідку до акта огляду медико- соціальною експертною комісією №478341 від 29.03.2024 року, в якій вказано про встановлення інвалідності на строк до квітня 2027 року, а також виписку епікриз із медичної карти станціонарного хворого №9741[24], дата госпіталізації з 26.10.2024 року до 02.11.2024 року з діагнозом - стійкі наслідки перенесеного проникаючого поранення головного мозку, перелому луски скроневої кістки, забою головного мозку середнього ст. важкості (10.01.2015 року). Однак надані доводи відповідача не свідчать про його скрутне матеріальне становище, пропоказання до фізичної праці та не можливість надавати допомогу сину, який її потребує, а лише підтверджують факт, що відповідач є особою з інвалідністю 2 групи (загального захворювання) та у 2024 році пербував на стаціонарному лікування протягом семи днів. Таким чином, суд приходить до переконання, що оскільки утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, є обов`язком обох батьків, а відповідач добровільно не надає в достатній мірі матеріальну допомогу, хоча може її надавати, то позов [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, яка досягла повноліття і продовжує навчання, підлягає до задоволення частково. Зважаючи на викладене, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати дітей, а також те, що позивачем не доведено, а судом не встановлено наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу саме у розмірі 2\~000 гривень щомісячно на період навчання сина, суд вважає, що стягнення аліментів у розмірі 1700 гривень щомісячно є справедливим та достатнім, оскільки враховує майнове становище сторін по справі та відповідає вимогам закону й інтересам повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. У ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ст.\~123\~ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами 20.11.2024 року, тому з 21.11.2024 року слід присудити стягнення аліментів і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23 років. Крім того, відповідно до ч.1 ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. В ст. 430 ЦПК України закріплено, що суд допускає негайне виконання рішень у справі про стягнення аліментів у межах суми платежів за 1 місяць. Враховуючи вищезазначені вимоги законодавства, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення у межах суми платежів за 1 місяць. У ст. 265 ЦПК України закріплено, що в рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (як позивач у справі про стягнення аліментів). Відповідач є інвалідом ІІ групи, а тому на підставі п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» також звільнений\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Згідно зі ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed