Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] 15 січня 2024 року звернувся до суду з позовом до відповідачів приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Є.С., ДП «Сетам», [PERSON] і [PERSON] про визнання права власності на автомобіль, придбаний на електронних торгах, усунення перешкод в розпорядженні майном, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач у своєму позові посилається на те, що 06 березня 2023 року відбулися електронні торги по реалізації арештованого майна автомобіля РЕНО ДОКЕР VIN VF 18SR23462470776, реєстраційний номер [NUMBER] , який раніше належав відповідачу [PERSON] .. Електронні торги були організовані за заявкою приватного виконавця Осельського Є.С. та проведені ДП «Сетам». За наслідками прилюдних торгів позивач був визнаний переможцем торгів та отримав автомобіль - РЕНО ДОКЕР VIN VF 18SR23462470776, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який раніше належав відповідачу [PERSON] .. Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник (відповідач [PERSON] ) , а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, - є виконавча служба (відповідач приватний виконавець Осельський Є.С.) та організатор електронних торгів (відповідач ДП «Сетам»). Покупцем відповідно є їхній переможець позивач. Виходячи з наведеного, сторонами договору, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - виконавча служба (приватний виконавець) та організатор електронних торгів (ДП «Сетам»). Покупцем відповідно є їхній переможець позивач. Транспортний засіб автомобіль РЕНО ДОКЕР VIN VF 18SR23462470776, реєстраційний номер [NUMBER] , був переданий позивачу 09 березня 2023 року. Умовами протоколу про проведені електронні торги не визначені певні дії для набуття права власності. Отже з цієї дати позивач став власником автомобіля. 14 січня 2022 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпро по справі № 201/3109/20 за позовом відповідача [PERSON] до відповідача [PERSON] заяву про забезпечення позову по цивільній справі за цим позовом про стягнення боргу за договором позики - задоволено. Зокрема, заборонено відчуження транспортних засобів: причіпа, марки ПГМФ, модель 8304-02, н/з (вказано); легкового автомобіль RENAULT, модель DOKKER, реєстраційний номер [NUMBER] , заборонено переоформлення будь-яких документів щодо цих транспортних засобів. Ухвала суду була направлена до ТСЦ № 1242 м. Дніпрі, який вніс її до Єдиного Державного реєстру транспортних засобів, який належить МВС. На початку квітня 2023 року позивач звернувся до ТСЦ 1248 для реєстрації придбаного на електронних торгах автомобіля РЕНО ДОКЕР VIN VF 18SR23462470776, реєстраційний номер [NUMBER] на своє ім`я як власника. Однак, ТСЦ 1248 відмовив у реєстрації з посиланням на той факт, що в Єдиному Державному Реєстрі транспортних засобів (який належить МВС) є запис про ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська справі № 201/3109/20, яка забороняє відчуження та переоформлення будь-яких документів щодо автомобіля РЕНО ДОКЕР VIN VF 18SR23462470776, реєстраційний номер [NUMBER] . Отже, позивач опинився у ситуації, у якій його право власності не реалізується по незалежним від позивача причинам у повному обсязі тому, що автомобіль як предмет права власності підлягає державній реєстрації. Тобто, фактично позивач володіє та користується придбаним на торгах автомобілем, однак розпоряджатися ним не може, тому, що для вчинення будь яких дій з автомобілем (продаж, довіреність, тощо) необхідно мати свідоцтво про реєстрацію автомобіля на своє ім`я, отримати ж свідоцтво позивач не може внаслідок вказаних вище обставин. Позивач намагався самостійно вирішити питання скасування ухвали суду, звертався до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська з відповідною заявою, однак отримав відмову, оскільки не був стороною у справі. Судом у справі № 201/3109/20 Провадження № 2-зз/201/36/2023 (суддя Наумова О.С.) постановлена ухвала про повернення заяви (клопотання) заявнику так як він не є учасником (стороною) по справі № 201/3109/20, в межах якої він просить скасувати вжиті судом заходи забезпечення позову. Відповідно до п 41 Порядку 1388, яким керуються ТСЦ МВС України:« 41.\~Забороняється перереєстрація на нового власника та зняття з обліку транспортних засобів, які перебувають в розшуку або щодо яких у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів є відомості про накладення арешту або заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію на підставі судового рішення чи постанови державного або приватного виконавця.». Оскільки фактично відповідачі [PERSON] і [PERSON] створюють позивачу перешкоду у розпорядженні автомобілем, він не може провести оформлення права власності до кінця та отримати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім`я позивача. Позивач як новий власник обмежений у реалізації права власності, оскільки без оформлення автомобіля в органах МВС неможливо в подальшому їм розпоряджатися. Отже, на думку позивача, він є власником вказаного автомобіля, право власності було у свій час набуте на торгах згідно законодавства та ніким не оспорювалось, але на даний час позивач не може скористатись своїм правом розпоряджатись своїм майном, а саме відчужити його, оскільки позивач не може отримати юридичний документ щодо свого автомобіля, а значить не може оформити відповідні документи належним чином та відчужити належне позивачу майно. Позивач звертався до відповідачів з питанням вирішити це в позасудовому порядку, але відповіді отримано не було. Тому позивач просив визнати за ним з 09 березня 2023 року право власності на автомобіль РЕНО ДОКЕР VIN VF 18SR23462470776, державний реєстраційний номер [NUMBER] , та усунути йому перешкоди у користуванні та розпорядженні цим рухомим майном - автомобілем РЕНО ДОКЕР VIN VF 18SR23462470776, державний реєстраційний номер [NUMBER] , дозволивши йому відчуження та переоформлення будь-яких належних документів щодо вказаного легкового автомобіля РЕНО ДОКЕР VIN VF 18SR23462470776, державний реєстраційний номер [NUMBER] , задовольнивши позов в повному обсязі. Представник відповідача ДП «Сетам» фактично підтримав позовні вимоги, не заперечували проти них, правом надання відзиву на позов не скористалися, ніяких перешкод власнику не чинять і на його власність не претендують, все зробили згідно закону, їх права не порушують, на звернення позивача надавали відповідь в передбаченому законом порядку, не заперечували проти задоволення позову в повному обсязі. Не заперечували проти розгляду справу без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутністю представника вказаного відповідача згідно ст. 223 ЦПК України. Відповідачі приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Осельський Є.С., [PERSON] і [PERSON] не заперечували проти задоволенні позову в повному обсязі та проти розгляду справи за їх відсутністю. Правом надання відзиву на позов не скористалися. Причини їх та/або представників неприбуття в судове засідання судом визнаються не поважними, оцінюються судом як спосіб затягування розгляду справи і недобросовісне виконання своїх процесуальних прав та обов`язків, оскільки таке намагання і перенесення слухання справи було вже неодноразово, доказів на підтвердження причини відсутності в засіданні сторона цих відповідачів не надавала (з урахуванням зазначеного, відношення сторін до своїх процесуальних прав та обов`язків і тривалості розгляду справи, суд вважає, що чергова заява про перенесення слухання справи і відсутність відповідача не перешкоджає розгляду справи). Незалежно від прибуття чи неприбуття представника відповідача сама особа в судове засідання не прибула без поважних причин і навіть не повідомила суд про причини неприбуття в судове засідання. Отже, суд вважає можливим розгляд справи на підставі наявних матеріалів і доказів. При цьому суд звертає увагу на вимоги\~статті 121 ЦПК України\~про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. При цьому слід керувався саме зазначеним, а не наявністю чи відсутністю права, що підлягає захисту, наявністю іншого спору, що начебто перешкоджає вирішенню цієї справи. Таким чином, суд вважає можливим слухання справи за відсутності вказаних відповідачів відповідно до ст. 223 ЦПК України. З`ясувавши думку сторін, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні з наданих позивачем документів і доказів встановлено, що 06 березня 2023 року відбулися електронні торги по реалізації арештованого майна автомобіля РЕНО ДОКЕР VIN VF 18SR23462470776, реєстраційний номер [NUMBER] , який раніше належав відповідачу [PERSON] .. Електронні торги були організовані за заявкою приватного виконавця Осельського Є.С. та проведені ДП «Сетам». За наслідками прилюдних торгів позивач був визнаний переможцем торгів та отримав автомобіль - РЕНО ДОКЕР VIN VF 18SR23462470776, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який раніше належав відповідачу [PERSON] .. На підтвердження наведених обставин суду надані докази, документи, які видали відповідачі: приватний виконавець та ДП «Сетам»: 1. «АКТ про проведення електронного аукціону…» від 09 березня 2023 року 2. «АКТ видачі майна переможцю торгів» від 09 березня 2023 року 3. Постанова про припинення розшуку майна боржника 4. Постанова про зняття арешту з майна. Також, суду надано копії постанов Соборного ВДВС м. Дніпрі «Про припинення розшуку майна боржника» та «Про зняття арешту з майна», які мають відношення до відповідачів [PERSON] і [PERSON] та стосуються права позивача. Відповідно до ч. 1 ст.\~61\~61 Закону України «Про виконавче провадження», за загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто це правочин. Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник (відповідач [PERSON] ) , а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, - є виконавча служба (відповідач приватний виконавець Осельський Є.С.) та організатор електронних торгів (відповідач ДП «Сетам»). Покупцем відповідно є їхній переможець позивач. На підставі наведеного, позивач набувач майна переможець торгів і звертається до суду за захистом свого права власності, оскільки наразі не існує іншого способу. Як видно з поданих доказів, транспортний засіб автомобіль РЕНО ДОКЕР VIN VF 18SR23462470776, реєстраційний номер [NUMBER] , був переданий позивачу 09 березня 2023 року. Умовами протоколу про проведені електронні торги не визначені певні дії для набуття права власності. Отже з цієї дати позивач став власником автомобіля. 14 січня 2022 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпро по справі № 201/3109/20 за позовом відповідача [PERSON] до відповідача [PERSON] заяву про забезпечення позову по цивільній справі за цим позовом про стягнення боргу за договором позики - задоволено. Зокрема, заборонено відчуження транспортних засобів: причіпа, марки ПГМФ, модель 8304-02, н/з (вказано); легкового автомобіль RENAULT, модель DOKKER, реєстраційний номер [NUMBER] , заборонено переоформлення будь-яких документів щодо цих транспортних засобів. Ухвала суду була направлена до ТСЦ № 1242 м. Дніпрі, який вніс її до Єдиного Державного реєстру транспортних засобів, який належить МВС. На початку квітня 2023 року позивач звернувся до ТСЦ 1248 для реєстрації придбаного на електронних торгах автомобіля РЕНО ДОКЕР VIN VF 18SR23462470776, реєстраційний номер [NUMBER] на своє ім`я як власника. Однак, ТСЦ 1248 відмовив у реєстрації з посиланням на той факт, що в Єдиному Державному Реєстрі транспортних засобів (який належить МВС) є запис про ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська справі № 201/3109/20, яка забороняє відчуження та переоформлення будь-яких документів щодо автомобіля РЕНО ДОКЕР VIN VF 18SR23462470776, реєстраційний номер [NUMBER] . Отже, позивач опинився у ситуації, у якій його право власності не реалізується по незалежним від позивача причинам у повному обсязі тому, що автомобіль як предмет права власності підлягає державній реєстрації. Тобто, фактично позивач володіє та користується придбаним на торгах автомобілем, однак розпоряджатися ним не може, тому, що для вчинення будь яких дій з автомобілем (продаж, довіреність, тощо) необхідно мати свідоцтво про реєстрацію автомобіля на своє ім`я, отримати ж свідоцтво позивач не може внаслідок вказаних вище обставин. Згідно положень ЦК України зміст права власності це право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Позивач намагався самостійно вирішити питання скасування ухвали суду, звертався до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська з відповідною заявою, однак отримав відмову, оскільки не був стороною у справі. Судом у справі № 201/3109/20 Провадження № 2-зз/201/36/2023 (суддя Наумова О.С.) постановлена ухвала про повернення заяви (клопотання) заявнику, оскільки він не є учасником (стороною) по справі № 201/3109/20, в межах якої він просить скасувати вжиті судом заходи забезпечення позову. У апеляційному порядку ухвала не оскаржувалася, рішення апеляційного суду немає. Оскільки відповідачі [PERSON] і [PERSON] створюють позивачу перешкоду у розпорядженні автомобілем, він не може провести оформлення права власності до кінця та отримати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім`я позивача. Позивач як новий власник обмежений у реалізації права власності, оскільки без оформлення автомобіля в органах МВС неможливо в подальшому їм розпоряджатися. Отже, на думку позивача, він є власником вказаного автомобіля, право власності було у свій час набуте на торгах згідно законодавства та ніким не оспорювалось, але на даний час позивач не може скористатись своїм правом розпоряджатись своїм майном, а саме відчужити його, оскільки позивач не може отримати юридичний документ щодо свого автомобіля, а значить не може оформити відповідні документи належним чином та відчужити належне позивачу майно. Позивач звертався до відповідачів з питанням вирішити це в позасудовому порядку, але відповіді отримано не було. Вирішити в іншому порядку це питання сторони не можуть. В добровільному порядку питання не вирішене, виник спір, тому позивач вимушений звернутися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступних підстав. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 316 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, право власності це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складаються із володіння, користування і розпорядження. Володіння майном має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати\~з цього користь, вигоду. Розпорядження\~майном\~ це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що дійсно 06 березня 2023 року відбулися електронні торги по реалізації арештованого майна автомобіля РЕНО ДОКЕР VIN VF 18SR23462470776, реєстраційний номер [NUMBER] , який раніше належав відповідачу [PERSON] .. Електронні торги були організовані за заявкою приватного виконавця Осельського Є.С. та проведені ДП «Сетам». За наслідками прилюдних торгів позивач був визнаний переможцем торгів та отримав автомобіль - РЕНО ДОКЕР VIN VF 18SR23462470776, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який раніше належав відповідачу [PERSON] .. На підтвердження наведених обставин суду надані докази документи які видали відповідачі: приватний виконавець та ДП «Сетам»: 1. «АКТ про проведення електронного аукціону…» від 09 березня 2023 року 2. «АКТ видачі майна переможцю торгів» від 09 березня 2023 року 3. Постанова про припинення розшуку майна боржника 4. Постанова про зняття арешту з майна. Також, суду надано копії постанов Соборного ВДВС м. Дніпрі «Про припинення розшуку майна боржника» та «Про зняття арешту з майна», які мають відношення до відповідачів [PERSON] і [PERSON] та стосуються права позивача. Згідно\~ст.\~1\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Положеннями статей 48, 56, 57, 61\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Відповідно до ч. 1 ст.\~61\~Закону України «Про виконавче провадження», за загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто це правочин. Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник (відповідач [PERSON] ) , а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, - є виконавча служба (відповідач приватний виконавець Осельський Є.С.) та організатор електронних торгів (відповідач ДП «Сетам»). Покупцем відповідно є їхній переможець позивач. Згідно з ч. 1\~ст.\~655\~ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Виходячи з наведеного, сторонами договору, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - виконавча служба (приватний виконавець) та організатор електронних торгів (ДП «Сетам»). Покупцем відповідно є їхній переможець позивач. Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, від 7 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц, від 6 липня 2022 року справі № 914/2618/16, від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори й інші правочини. Згідно ст.\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. На підставі наведеного, позивач набувач майна переможець торгів і звертається до суду за захистом свого права власності, оскільки наразі не існує іншого способу. Постановою ВП ВСУ у справі № 911/1278/20 визначено, що « … положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно, так і спеціальним законодавством, що регулює порядок обліку та реєстрації транспортних засобів, не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації…. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу». Як видно з поданих доказів, транспортний засіб автомобіль РЕНО ДОКЕР VIN VF 18SR23462470776, реєстраційний номер [NUMBER] , був переданий позивачу 09 березня 2023 року. Умовами протоколу про проведені електронні торги не визначені певні дії для набуття права власності. Отже з цієї дати позивач став власником автомобіля. 14 січня 2022 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпро по справі № 201/3109/20 за позовом відповідача [PERSON] до відповідача [PERSON] заяву про забезпечення позову по цивільній справі за цим позовом про стягнення боргу за договором позики - задоволено. Зокрема, заборонено відчуження транспортних засобів: причіпа, марки ПГМФ, модель 8304-02, н/з (вказано); легкового автомобіль RENAULT, модель DOKKER, реєстраційний номер [NUMBER] , заборонено переоформлення будь-яких документів щодо цих транспортних засобів. На підтвердження надано ухвалу суду, яка отримана з реєстру судових рішень. Ухвала суду була направлена до ТСЦ № 1242 м. Дніпрі, який вніс її до Єдиного Державного реєстру транспортних засобів, який належить МВС. На початку квітня 2023 року позивач звернувся до ТСЦ 1248 для реєстрації придбаного на електронних торгах автомобіля РЕНО ДОКЕР VIN VF 18SR23462470776, реєстраційний номер [NUMBER] на своє ім`я як власника. Однак, ТСЦ 1248 відмовив у реєстрації з посиланням на той факт, що в Єдиному Державному Реєстрі транспортних засобів (який належить МВС) є запис про ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська справі № 201/3109/20, яка забороняє відчуження та переоформлення будь-яких документів щодо автомобіля РЕНО ДОКЕР VIN VF 18SR23462470776, реєстраційний номер [NUMBER] . Отже, право власності позивача не реалізується по незалежним від позивача причинам у повному обсязі тому, що автомобіль як предмет права власності підлягає державній реєстрації. Тобто, фактично позивач володіє та користується придбаним на торгах автомобілем, однак розпоряджатися ним не може, тому, що для вчинення будь яких дій з автомобілем (продаж, довіреність, тощо) необхідно мати свідоцтво про реєстрацію автомобіля на своє ім`я, отримати ж свідоцтво позивач не може внаслідок вказаних вище обставин. Згідно положень ЦК України зміст права власності це право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Позивач намагався самостійно вирішити питання скасування ухвали суду, звертався до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська з відповідною заявою, однак отримав відмову, оскільки не був стороною у справі. Судом у справі № 201/3109/20 Провадження № 2-зз/201/36/2023 (суддя Наумова О.С.) постановлена ухвала про повернення заяви (клопотання) заявнику де вказано, що «Відповідно до ч. 1\~4 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Отже, відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або\~за вмотивованим клопотанням учасника справи. Заявник [PERSON] не є учасником (стороною) по справі № 201/3109/20, в межах якої він просить скасувати вжиті судом заходи забезпечення позову. Клопотання … про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі … про стягнення боргу за договором позики,\~- повернути заявнику.». У апеляційному порядку ухвала не оскаржувалася, рішення апеляційного суду немає. Відповідно до п 41 Порядку 1388, яким керуються ТСЦ МВС України:« 41.\~Забороняється перереєстрація на нового власника та зняття з обліку транспортних засобів, які перебувають в розшуку або щодо яких у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів є відомості про накладення арешту або заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію на підставі судового рішення чи постанови державного або приватного виконавця.». Оскільки відповідачі [PERSON] і [PERSON] створюють позивачу перешкоду у розпорядженні автомобілем, він не може провести оформлення права власності до кінця та отримати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім`я позивача. Позивач як новий власник обмежений у реалізації права власності, оскільки без оформлення автомобіля в органах МВС неможливо в подальшому їм розпоряджатися. За наведених обставин наявність накладеного Ухвалою Жовтневого р/с м. Дніпро у справі № 201/3109/20 обмеження на переоформлення автомобіля який належав [PERSON] , бездіяльність вказаних відповідачів, як наслідок перешкоди для позивача у реалізації права власності обгрунтовується нематеріальна вимога позивача про усунення для позивача перешкод у розпорядженні майном шляхом надання дозволу суду на відчуження та переоформлення будь-яких належних документів щодо транспортного засобу: легковий автомобіль РЕНО ДОКЕР VIN VF 18SR23462470776, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Отже, позивач є власником вказаного автомобіля, право власності було у свій час набуте на торгах згідно законодавства та ніким не оспорювалось, але на даний час позивач не може скористатись своїм правом розпоряджатись своїм майном, а саме відчужити його, оскільки позивач не може отримати юридичний документ щодо свого автомобіля, а значить не може оформити відповідні документи належним чином та відчужити належне позивачу майно. Згідно з вимогами ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті З, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Отже, позивачем доведено та надано доказу того, що його права порушуються та/або оспорюються, що свідчить про наявність правових підстав для задоволення позову. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що при здійсненні правосудця у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких грунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) від 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ст. 318, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Право власності насувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правовиків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необгрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. З огляду на вищевикладені приписи чинного законодавства України наявні підстави для задоволення позовних вимог. Згідно з ЦК України, захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом шляхом: визнання цих прав, припинення або зміни правовідношення, тощо. Позовні вимоги, що містяться в даній позовній заяві, не суперечать законодавству України, чинному на сьогоднішній день. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 55 Конституції України, «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. … Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.». Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Не може суд прийняти до уваги не погодження відповідачів чи інших осіб з позовом, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджені. З огляду на наведене та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог та підстав, на які посилається позивач у позові, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. При таких обставинах суд вважає можливим визнати за [PERSON] з 09 березня 2023 року право власності на автомобіль РЕНО ДОКЕР VIN [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] та усунути йому перешкоди у користуванні та розпорядженні цим рухомими майном - автомобілем РЕНО ДОКЕР VIN VF 18SR23462470776, державний реєстраційний номер [NUMBER] , дозволити йому відчуження та переоформлення будь-яких належних документів щодо вказаного легкового автомобіля РЕНО ДОКЕР VIN VF 18SR23462470776, державний реєстраційний номер [NUMBER] , а також стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір: з кожного окремо з цих відповідачів по 427 грн. 80 коп., а всього 2\~711 грн. 20 коп.. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved