Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом в якому просили стягнути з відповідача на їх користь по 300000 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю їх сина [PERSON] без утримання податку з доходів фізичних осіб. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 28 червня 2023 року о 13:59 год. під час виконання трудових обов`язків на структурній одиниці «Могилів-Подільський ЕМ» АТ «Вінниця обленерго», а саме на ПЛ-10 кВ, Ф-3, від ПС 35/10 кв. «Катюжани» поблизу с.Біляни, Могилів-Подільського району, Вінницької області, зі Електромонтером з експлуатації розподільних мереж [PERSON] , стався нещасний випадок на виробництві, який від ураження електричного струму загинув. Згідно із діагнозом встановленим закладом охорони здоров`я, [PERSON] загинув внаслідок дії електричного струму, що підтверджується наявністю типових електроміток на тильній поверхні ІІ-ІІІ пальців лівої кисті та на долоневій поверхні лівої кисті у основи першого пальця, ознаками швидкої смерті, а також відсутністю інших причин, які б могли спричинити його смерть. [PERSON] та [PERSON] є батьками загиблого [INFO] [PERSON] . Також у загиблого залишилися дружина [PERSON] та двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] . Комісією визнано даний нещасний випадок пов`язаний з виробництвом. Вказано осіб, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку, зокрема працівників відповідача. На підприємстві виявлено ряд порушень з питань охорони праці. Акт про нещасний випадок Н-1/П, серед іншого, містить відомості щодо вини відповідача у смертельному травмуванні [PERSON] .. [PERSON] виконував свою роботу в небезпечних умовах праці з підвищеною небезпекою. Смерть [PERSON] завдала невимовного болю та тривалих моральних страждань позивачам. Позивачі втратили будь-який зміст та сенс життя від того, що ніколи не побачить сина. Позивачка є особою з інвалідністю ІІІ групи. Позивач відчуває сильний біль втрати, постійну тугу за померлим сином. Досі не може прийняти втрату сина. Має хворе серце, переніс інсульт і звістка про смерть сина зумовила погіршення стану його здоров`я. В подальшому, неодноразово перебував на лікуванні у медичних закладах. На разі потребує стороннього догляду, який би міг здійснювати його син. Для позивачки звістка про смерть сина стала найгіршою новиною в житі. Поглинуло відчуття самотності та відчуження від інших, що нема сенсу життя без сина. Звернення до відповідача з пропозицією зокрема щодо відшкодування завданої моральної шкоди, залишено без розгляду. На даний час позивачі пенсійного віку, фізично не в силах забезпечити собі старість, а син, який був дуже доброю і дбайливою людиною, будучи живим, у силу положень статті 202 СК України мав би матеріально допомагати їм. Враховуючи глибину моральних та фізичних страждань з приводу смерті [PERSON] при виконані трудових обов`язків, позивачі вважають за необхідне просити суд стягнути з відповідача на їхню відшкодування моральної шкоди. В матеріалах розслідування нещасного випадку відсутні докази встановлення обставин непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Тому, в даному випадку, наявні правові підстави для покладання на відповідача обов`язку по відшкодуванню позивачам завданої моральної шкоди з підстав ст. 1167 ЦК України. Ухвалою судді від 12 серпня 2024 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 12 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивачів у судовому засіданні позов підтримав. Представниця відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила, вказала що підприємство відноситься до критичної інфраструктури, вільні кошти на відшкодування шкоди відсутні. Суд, заслухавши представників сторін, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [INFO] помер [PERSON] (а.с.8). Позивачі є батьками [PERSON] (а.с.8 на звороті, 9) та проживають в [ADDRESS] (а.с.9 на звороті, 10). Разом із ними до дня смерті [INFO] проживав та був зареєстрований їх син [PERSON] та вони перебували на його утриманні (а.с.10 на звороті). Позивачу рекомендовано соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі (а.с.13 на звороті). З 26 лютого 2024 року по 12 березня 2024 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Новоушицька багатопрофільна лікарня» Новоушицької селищної ради (а.с.12, 13). Станом на 08 березня 2024 року позивач з 04 березня 2024 року перебував на лікуванні у ВАІТ КНП «Новоушицька БЛ» Новоушицької селищної ради (а.с.15). Позивач є пенсіонером за віком (а.с.6 на звороті), позивачка є особою з інвалідністю ІІІ групи (а.с.7). ГУПФУ в Хмельницькій області повідомило позивачку про призначення страхових виплат (а.с.7 на звороті). [PERSON] працював в «Могилів-Подільський ЕМ» АТ «Вінницяобленерго» та отримував заробітну плату (а.с.11 на звороті). Наказом Держпраці Центрально-західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці №186/ЦЗ від 29 червня 2023 року утворено комісію з спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком (а.с.43). Згідно із повідомленням про нещасний випадок 28 червня 2023 року під час підготовки робочого місця по наряду допуску №348 для виконання робіт на ПЛ-10 кВ Ф-3 ПС 35/10 кВ «Катюжани» електромонтер з експлуатації розподільних мереж Боднарук Володимир Іванович, IVгр. З електробезпеки, потрапив під напругу. На місце події було викликано карету швидкої допомоги та поліцію. Лікарі швидкої допомоги констатували смерть потерпілого (а.с.42) Відповідно до акту форми Н-1/П від 06 вересня 2023 року за результатами проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 28 червня 2023 року, близько 13 год. 59 хв. в структурному підрозділі «Могилів-Подільські ЕМ» АТ «Вінницяобленерго», комісією визнано даний нещасний випадок пов`язаним з виробництвом (а.с.15 на звороті - 21). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини - є головним обов`язком держави. Відповідно до ст.16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Згідно із ч.ч. 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці» (далі - Закон), роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Приписами ст.4 Закону встановлено, що державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Статтею 153 КЗпП України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавцем трудового договору про дистанційну роботу. Враховуючи зазначені положення основного Закону України та КЗпП України, підприємство мало створити потерпілому та іншим працівникам належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були би неможливим. За правилами ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст.16 Цивільного Кодексу України. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Син позивачів загинув в робочий час та під час виконання трудових обов`язків, а саме зняття перемички № [NUMBER] . Так, факт спричинення моральної шкоди позивачам у зв`язку зі смертю їх сина на підприємстві відповідача підтверджується матеріалами справи. Позивачі, втративши свого сина, рідну людину, опору в житті, що має безповоротну дію, зазнали душевних страждань, що призвело до істотних вимушених змін у житті позивачів, які втратили моральну та матеріальну підтримку близької людини. Таким чином, факт моральних страждань у зв`язку зі смертю сина, на переконання суду, не потрібно доводити за допомогою спеціальних засобів доказування. Доведення наявності цих страждань, саме по собі, полягає у засадничих поняттях людяності та розумінні основ людського життя, яке державою Україна визнається найвищою соціальною цінністю. Враховуючи те, що роботодавець не створив безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, де працював померлий [PERSON] , тим самим порушив ч. 2 ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов`язок, що й стало причиною смерті останнього, а також виходячи з доведеності факту отримання моральної шкоди позивачами внаслідок смерті близької людини - сина позивачів, який не спростовано відповідачем, суд приходить до висновку, що відповідач є особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачам. Частиною 3 ст. 23 ЦК України закріплено, що моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). Відповідно до роз`яснень від 31.03.1995 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. За ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж заявлених позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків для позивачів, глибини моральних страждань у зв`язку з тим, що позивачі втратили близьку людину, залишилася без моральної підтримки, особи на утриманні якої вони перебували, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача у недотриманні положень з охорони праці, які призвели до смертельного нещасного випадку, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивачів, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачами моральних страждань, пов`язаних із втратою сина та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 600000,00 грн, тобто по 300000 грн на користь кожного. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Окрім того, суд звертає увагу, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачів звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено повність, до суду із одним позовом звернулись два позивачі, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 6000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved