Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивано тим, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Шлюб між батьками розірваний, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 31.07.1990 року. На випадок своєї смерті батько позивачів залишив заповіт, який 12.10.2007 року, посвідчений державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2508, в якому все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що за законом матиме правом і що буде належати йому на момент смерті заповів на користь позивачів в рівних долях. Інших спадкоємців, які будуть претендувати на майно спадкодавця немає. Після смерті [PERSON] який помер [INFO] , відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що видане Виноградівською міською радою 30.03.2005 року на підставі рішення виконкому Виноградівської міської ради від 22.03.2005 року №62, та земельних ділянок за цією ж адресою, що належали спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серії ЗК 003-00529 від 28.11.1994 року. Позивачі спадщину прийняли в порядку ч.4 ст.1268 ЦК України, оскільки на момент смерті батька були неповнолітніми. Позивачі звернулася до Виноградівської державної контори з метою вчинення нотаріальної дії, проте, державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. позивачам видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок иа земельні ділянки немає можливості, у зв`язку з відсутністю у них оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. У зв`язку з ситуацією, яка виникла необхідно визнатиу судовому порядку право власності у порядку спадкування за заповітом на спадкове майно за позивачами. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивачів - адвокат Нечаєв В.В. до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує. Відповідач до суду не з`явилася, проте надала письмову заяву в якій просила слухати справу у її відсутність. Не заперечує проти задоволення позовних вимог та визнання за позивачами права власності на спадкове майно. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст.1217 ЦК України, зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1268, 1269, 1270, 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.4 статті 1268 Цивільного кодексу України малолітня, неповнолітня дитина вважається такою, що прийняла спадщину, якщо не було подано заяву про відмову від прийняття спадщини. Відповідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пленумом Верховного Суду України у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Шлюб між батьками розірваний, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 31.07.1990 року. На випадок своєї смерті батько позивачів залишив заповіт, який 12.10.2007 року, посвідчений державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2508, в якому все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що за законом матиме правом і що буде належати йому на момент смерті заповів на користь позивачів в рівних долях. Інших спадкоємців, які будуть претендувати на майно спадкодавця немає. Після смерті [PERSON] який померла [INFO] , відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що видане Виноградівською міською радою 30.03.2005 року на підставі рішення виконкому Виноградівської міської ради від 22.03.2005 року №62, та земельних ділянок за цією ж адресою, що належали спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серії ЗК 003-00529 від 28.11.1994 року. Проте, державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. позивачам видати свідоцтво про про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельні ділянки немає можливості, оскільки у спадкоємців відсутні оригінали правовстановлюючих докуменів, що унеможливлює видачу спадщини у позасудовому порядку. Судом встановлено, що житловий будинок в [ADDRESS] та земельні ділянки за цією ж адресою належали спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що видане Виноградівською міською радою 30.03.2005 року на підставі рішення виконкому Виноградівської міської ради від 22.03.2005 року №62 та на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серії ЗК 003-00529 від 28.11.1994 року. Оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно у позивачів відсутні. Ці обставини суд встановив на підставі достатньої сукупності належних та допустимих доказів Відповідно до п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його с Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до вимог ст.392 ЦК України - власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати документа, який засвідчує його право власності. У пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов`язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до ч. 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно положень ст. 380 ЦК України, об`єктом права власності може бути житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги, обґрунтовані, знайшли підтвердження наданими суду письмовими доказами, а тому підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved