Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості. На обґрунтування позовних вимог позивач указує, що 25.08.2022 відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав паспорт кредиту та заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (надалі - Договір) чим погодився з його умовами. Відповідач користувався кредитними коштами відповідно до умов договору. Водночас з 03.09.2023 відповідач перестав вносити кошти посилаючись на "спірні", на його думку, операції, які були проведені по його картці номер [NUMBER] за 03.09.2023 - списання коштів з карти поза його волею. В ході перевірки даної інформації встановлено, що вхід в обліковий запис Приват24 клієнта [PERSON] відбувалися з різних пристроїв без зміни логіна, але зі зміною пароля, що є компрометацію клієнта власних персональних даних входу в Приват24 та ПІН-кода картки, що і призвело в подальшому до проведення оскаржувальних операцій. Вина банка в проведених операціях по картці - відсутня. У зв`язку з вказаними порушеннями зобов`язання за кредитним договором з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом 05.08.2024 року має заборгованість перед позивачем в сумі - 62 145,73 грн., яка складається з 48 969,24 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 13 176,49 грн. - заборгованості за простроченими відсотками, які останній просить стягнути разом зі сплаченим судовим збором у сумі 2422,40 грн. У відзиві на позовну заяву від 18.09.2024, а також додаткових поясненнях до відзиву від 06.11.2024, відповідач указує, що не погоджується із викладеним в позові вимогами позивача, зазначає, що користувався кредитними коштами за договором, укладеним між ним та позивачем, протягом строку від 28.05.2022 до 03.09.2023. Водночас, 03.09.2023 виявив, що з його кредитної картки відбулося списання коштів поза його волею, не за його письмовим чи електронним розпорядженням, а в результаті шахрайських дій третіх осіб в результаті вибуття з користування його номеру телефону [NUMBER] , внаслідок чого було здійснено переказ коштів з його кредитної карти [NUMBER] в розмірі 48 989,80 гривень. Кошти були перераховані на сторонні кредитні картки за номерами [NUMBER] та [NUMBER] , емітовані АТ "ТАСКОМБАНК", які не належать відповідачу чи його рідним. Також, відповідач указує, що відразу 03.09.2023 після виявлення, що сторонні особи отримали доступ до кредитної карти звернувся на гарячу лінію АТ КБ "ПриватБанк" за номером телефону "3700" з повідомленням про вчинені дії, а також особисто звернувся до відділення АТ "ПриватБанк", та до відділення поліції із заявою щодо вчинення шахрайських дій, де 13.09.2023 відділом поліції №1 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області було розпочато кримінальне провадження за ч. 4 ст. 190 КК України та внесені дані в ЄРДР за №12023111380001583. В зазначеному кримінальному провадженні його визнано потерпілим. Відповідач зауважує, що оскільки вибуття з користування його номеру телефону [NUMBER] відбулося протиправно, він не мав змоги вчасно повідомити АТ КБ "Приватбанк", а саме - в проміжок часу з 10:25 по 13:03. Відповідач вважає, що ним було дотримано вимог банку, які встановлені договором та умовами, в тому числі про негайне повідомлення щодо списання коштів з його рахунку поза його волею. На підставі цього, він не погоджується з доводами позовної заяви та просить у задоволенні позову відмовити. У відповіді на відзив від 10.10.2024 позивач заперечує доводи відповідача, щодо заволодіння коштами з картки третіми особами (шахрайським шляхом), зважаючи на те, що в ході перевірки, не було встановлено вини банку у списанні коштів. Вказує, що згідно п. 2.1.4.12.4., 2.1.4.12.5., 2.1.4.12.6. Умов клієнт несе повну відповідальність за усі операції, які здійснюються за допомогою карток, які є електронним платіжним засобом, емітованим для обслуговування його рахунку. Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати картки. Позивач додатково зауважив, що відкрите кримінальне провадження за заявою відповідача не є підставою звільнення останнього від взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Більш того, за результатами розгляду кримінальної справи та у разі винесення судом вироку, відповідач має право відшкодувати кошти шляхом стягнення з винної особи, якщо така буде встановлена. Враховуючи викладене, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Ухвалою суду від 03 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у судове засідання. Ухвалою суду від 01.10.2024 клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі залишено без задоволення. Ухвалою суду від 01.10.2024 за клопотанням представника відповідача витребувано докази у акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», Національного Банку України, Приватного акціонерного товариства «Київстар». Представником відповідача 06.11.2024 подано заяву про відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи в сумі 10 000,00 грн. Представником позивача 21.11.2024 подано заперечення на заяву про відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи, в якому просив відмовити у задоволенні заяви, а також направлено письмові заперечення позивача на додаткові пояснення відповідача, в яких зазначає, що вина банку в проведених операціях відсутня. Клієнт несе відповідальність за всі операції, що здійснюються з картками, у тому числі з наданими банком його довіреним особам. Просив суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Представником відповідача 27.11.2024 подано заперечення щодо письмових заперечень позивача, де зазначає що списання кредитних коштів з рахунку відповідача відбувалося не за його письмовим чи електронним погодженням, а результаті шахрайських дій, що підтверджується доказами, які були витребувані судом. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у письмових та усних поясненнях, поданих до суду доказів. Представник відповідача у судовому засіданні заперечила позовні вимоги, просила у їх задоволенні відмовити з підстав наведених у письмових та усних поясненнях, наявних у справі доказах, крім того, просила стягнути з позивача 10 000,00 грн витрат на правничу допомогу. Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 25.08.2022 між сторонами було укладено кредитний договір. Відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав паспорт кредиту та заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (надалі - договір), чим погодився з його умовами. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ 13.12.2019 №151 "Про затвердження Положення про застосування цифро власноручного підпису в банківській системі України". Позивач на виконання умов договору надав відповідачу кредитну картку номер - [NUMBER] , строк дії - 04/26, тип - Універсальна GOLD, кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, що підтверджується випискою по рахунку, відповідач в свою чергу користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом до 03.09.2023 (а.с. 11). Викладені обставини сторонами не оспорюються та визнаються. Після указаної дати, 03.09.2023, відповідач припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору,посилаючись на "спірні" операції, які були проведені 03.09.2023 по його картці номер [NUMBER] , в результаті чого станом 05.08.2024 у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 62 145,73 грн., яка складається із 48 969,24 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 13 176,49 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просить стягнути з відповідача, і яка відповідачем оспорюється. З виписки та розрахунку також вбачається, що до цього списання у відповідача була відсутня як прострочена так і поточна заборгованість (а.с. 220-227). Судом встановлено, що за зверненням 04.09.2024 [PERSON] позивачем в ході перевірки було встановлено такі обставини: клієнт не підтверджує списання від: 03/09/2023 12:04:45 03/09/2023 P32 S DB -4,140.60 UAH -4,020.00 -140.60 531008 6012 I0110SW5 UKR P 32 Переказ зі своєї карти; 03/09/2023 12:08:47 03/09/2023 P32 S DB -4,140.60 UAH -4,020.00 -140.60 134009 6012 0110SW5 UKR P 32 Переказ зі своєї карти; 03/09/2023 12:09:43 03/09/2023 P32 S DB -8,281.20 UAH -8,040.00 -281.20 880010 6012 I0110SW5 UKR P 32 Переказ зі своєї карти; 03/09/2023 12:10:19 03/09/2023 P32 S DB -8,281.20 UAH -8,040.00 -281.20 760012 6012 0110SW5 UKR P 32 Переказ зі своєї карти; 03/09/2023 12:11:13 03/09/2023 P32 S DB -8,281.20 UAH -8,040.00 -281.20 003013 6012 I0110SW5 UKR P 32 Переказ зі своєї карти; 03/09/2023 12:11:56 03/09/2023 P32 S DB -8,281.20 UAH -8,040.00 -281.20 133014 6012 I0110SW5 UKR P 32 Переказ зі своєї карти; 03/09/2023 12:12:52 03/09/2023 P32 S DB -8,177.69 UAH -7,939.50 -277.69 690015 6012 I0110SW5 UKR P 32 Переказ зі своєї карти. Списання коштів також підтверджується письмовою відповіддю ПриватБанку на запит суду з долученою банківською випискою. Переказ проведено на картки іншого банку - TASCOMBANK. Встановити власників рахунків, що належать іншому банку під час даної перевірки - не є можливим. Надалі, проводячи службову перевірку, було проведено аналіз вибірки, яка була отримана з Програмного комплексу FINNUM, встановлено, що номер фінансового телефону [NUMBER] клієнта [PERSON] , ІПН [NUMBER] - не змінювався. Аналізом логінів входів в Internet Banking Приват24 (далі Приват24) клієнта за номером [NUMBER] зафіксовано вхід з нетипового пристрою - SMARTPHONE iOS 16.5. Перший вхід з нетипового SMARTPHONE було здійснено 2023-09-03 11:41:32. При цьому було проведено зміну паролю входу до Приват24 під акаунтом [NUMBER] клієнта [PERSON] . Водночас, для відновлення паролю Приват24, необхідно: в полі "логін" вказати фінансовий номер телефону (він має бути активний); на етапі вводу пароля натиснути "Забули пароль?"; підтвердити свої дії, прийнявши дзвінок з банку та виконати озвучені інструкції; вибрати одну з своїх карток, ввести пін-код картки, натиснути "Далі"; після успішного вводу PIN-кода картки необхідно ввести новий пароль, який буде використовуватися для входу та натиснути "Продовжити". Авторизацію в Приват24 з нетипового пристрою підтверджено в СМС: 2023-09-03 о 11:46:19 Контакт проведено (OK) [NUMBER] Р24А restoreaccess. Вхід в обліковий запис Приват24 клієнта [PERSON] ІПН [NUMBER] відбувалися з різних пристроїв без зміни логіна, але зі зміною пароля. З письмової відповіді ПриватБанку від 29.10.2024 №14749281-ВБ на запит суду, встановлено, що спірні транзакції, які заперечує відповідач вдалося провести в результаті телефонного дзвінка до відповідача з пропозицією змінити номер, як результат сім-карта відповідача була перевипущена, та отриманий доступ до Приват24 з нетипового пристрою надав можливість проведення операції р2р на інший банк + Оплата Частинами (пункт 15 відповіді, арк. справи 125). Також, судом встановлено, що 03.09.2023 року о 13:03:54 відповідач звернувся на гарячу лінію АТ КБ "ПриватБанк" номером телефону "3700" з повідомленням про вчинені дії щодо списання коштів з карткового рахунку та проханням негайно заблокувати кредитну карту, вказане підтверджується письмовою відповіддю ПриватБанку на запит суду (а.с. 125-129). За зверненням відповідача до відділення поліції із заявою щодо вчинення шахрайських дій, 13.09.2023 відділом поліції №1 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області було розпочато кримінальне провадження за ч. 4 ст. 190 КК України та внесені дані в ЄРДР за N?12023111380001583 (а.с. 62). З листів izibank від 16.08.2024, у відповідь на звернення відповідача та його дружини [PERSON] , вбачається, що станом на 16.08.2024 на їх ім?я немає та ніколи раніше не було відкрито рахунків за проєктом izibank в АТ "ТАСКОМБАНК" (код банку 339500, ЄДРПОУ 09806443) (а.с. 63 на звороті - 64). З відповіді приватного акціонерного товариства «Київстар», що надійшла на запит суду, встановлено, що електронні комунікаційні послуги по телефонному номеру [NUMBER] о 10 год. 25 хв. 03.09.2023 року надавались на умовах передплаченої форми обслуговування ПрАТ «Київстар», знеособлено (анонімно), без укладання договору в письмовій формі або реєстрації, відповідно до "Порядку ідентифікації кінцевих користувачів послуг", затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв?язку від 07.12.2022 № 235 та за жодною особою зареєстрований не був. В інформаційних системах ПрАТ «Київстар» наявні дані щодо переведення о 10 год 25 хв. 03.09.2023 телефонного номеру [NUMBER] на контрактну форму обслуговування ПрАТ «Київстар» за письмовим договором з фізичною особою [PERSON] (копія замовлення у додатку 1). Також в інформаційних системах компанії зафіксовано, що об 11 год. 20 хв. 03.09.2023 року, у дилерському магазині з назвою «Київстар», який належить іншій юридичній особі та знаходиться за м. Кропивницький, вул. Преображенська, 16-в, здійснено заміну SIM-карти з телефонним номером [NUMBER] на нову SIM-картку (формату USIM) з таким самим телефонним номером. Відомості про особу, яка здійснювала заміну сім-карти з телефонним номером [NUMBER] об 11 год. 20 хв. 03.09.2023 року, в інформаційних системах компанії відсутні (а.с. 148-157). АТ «ТАСКОМБАНК» у своєму листі повідомив, що [PERSON] в АТ«ТАСКОМБАНК» видано миттєву банківську платіжну картку № [NUMBER] , яка не є персоніфікованою міжнародною карткою та оформлено віртуальну банківську платіжну картку № [NUMBER] , яка існує тільки в цифровій формі, без фізичного носія (а.с. 163). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке. Згідно ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження №61-3239св18) зазначено, що «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15». Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження №61-16504св18) вказано: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження №61-17629св18) зазначено, що сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 у справі №751/6050/18 дійшов висновку, що саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного, всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони. Також Верховний Суд у постанові від 20.07.2022 у справі №521/20764/20 виснував, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Позивач, як фізична, та АТ КБ «ПриватБанк», який є одним із найбільших банків України, мають вочевидь різні технічні та фінансові можливості у сфері забезпечення кібербезпеки та захисту від кіберзлочинів. Крім того, саме Банк є фінансовою установою, професійним учасником ринку фінансових послуг, на яку покладається організація та забезпечення безпеки платежів. У подібних правовідносинах клієнт банку є споживачем банківських послуг, а тому не має того рівня знань і засобів, які можуть забезпечити безпеку (схоронність) грошових коштів на своєму рахунку, що обслуговує банк. Банк зі свого боку, надаючи такі фінансові послуги, зобов`язаний забезпечити такий рівень безпеки фінансових активів клієнта, довірених банку, аби убезпечити їх від безпідставного зменшення, зокрема за допомогою систем дистанційного банківського обслуговування (Інтернет-банкінгу), відповідальним за які є банк. З цією метою банк має постійно впроваджувати у своїй діяльності технологічні процеси (алгоритми), що відповідають актуальним викликам безпеки та спрямовані на запобігання помилковому переказу грошових коштів клієнтів, а також здійснювати контроль за їх дотриманням і виконанням. Отже, із умов укладеного з банком договору клієнт банку має чітко зрозуміти, які вимоги висуваються банком щодо обладнання, за допомогою якого здійснюється дистанційне обслуговування рахунку, програмного забезпечення, зокрема, наявності антивірусних та антишпигунських програм. Посилання АТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Крім того, як вказано у позові, перевіркою сервісів банку було встановлено зміни у обліковому записі (зміна паролю) та вхід до застосунку «Приват 24» по клієнту [PERSON] з нетипового пристрою - SMARTPHONE iSO 16.5. Судом встановлено факт звернення відповідача до банку про наявність спірної транзакції, а так само його звернення до правоохоронних органів щодо вчинених щодо нього шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача дійсно було відсутнє волевиявлення на вчинення такого перерахування. Варто зауважити, що ПрАТ «Київстар» у листі від 24.10.2024 вказав, що у них наявні дані про те, що 03.09.2023 о 10:25 телефонний номер [NUMBER] переведено на контрактну форму обслуговування за письмовим договором з фізичною особою [PERSON] . Також в інформаційних системах компанії зафіксовано, що об 11 год. 20 хв. 03.09.2023, у дилерському магазині з назвою «Київстар», який належить іншій юридичній особі та знаходиться за м. Кропивницький, вул. Преображенська, 16-в, здійснено заміну SIM-карти з телефонним номером [NUMBER] на нову SIM-картку (формату USIM) з таким самим телефонним номером (а.с. 148-157). В той же час, відповідач проживає за адресою [ADDRESS] (а.с. 151). Як вбачається з інформації щодо з`єднань по абонентському номеру [NUMBER] , зокрема, 03.09.2023 о 10:11 сигнал зафіксовано за адресою [ADDRESS] , а о 11:23 год - [ADDRESS] (а.с. 151). Суд зауважує на тому, що АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що [PERSON] , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, свого особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції з перерахування коштів з банківської картки [NUMBER] в період 03.09.2023. Отже, суд, вважає, що списання грошових коштів з карткового рахунку відповідача відбулося не за його розпорядженням, поза його волею і він не повинен нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання коштів, відповідач звернувся як до банку, так і до правоохоронних органів. Такі висновки викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 (провадження № 61-8249св23). Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши обставини у справі, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними належними та достатніми доказами, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити. Щодо судових витрат у справі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд, відмовляючи у позові, залишає за позивачем понесені ним судові витрати у справі. У заяві від 06.11.2024 представник відповідача просив стягнути з позивача 10 000,00 грн витрат на правничу допомогу. Представник позивача просив відмовити у задоволенні вказаної заяви. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові - на позивача. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин третьої - п`ятої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у постанові від 15.05.2019 року у справі №308/15007/15-ц вказав, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). В підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник відповідача долучає до матеріалів справи копії договору про надання правової допомоги від 06.05.2024, укладений між адвокатським об`єднанням «Тарасюк і партнери» з додатком від 06.11.2024. У додатку №1 вказано вид послуг, який надавався та вартість послуг, водночас, не вказано час, який затрачений на кожну послугу (а.с. 130). Узгодження сторонами договору про надання правничої допомоги гонорару у фіксованому вигляді не звільняє сторону позивача від виконання вимог ч.3 ст.137 ЦПК України з надання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та обґрунтування суми заявлених витрат на предмет їх співмірності та реальної затрати часу адвоката. Верховний Суд у постанові від 31.08.2023 у справі №824/20/23 висловив правову позицію, що зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Суд зауважує, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні. З огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів відповідача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, участь адвоката у справі,

Outcome: approved