Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та виконавчого комітету Чутівської селищної ради Полтавської області, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, яке складається із житлового будинку загальною площею 57,0 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 2600 м2, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою по [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є уродженцем с. Паравакар Шамшадинського району, Вірменія. У 1997 році позивач приїхав проживати до своїх родичів в смт. Чутове, Чутівського району, Полтавської області, а в 1998 році перевіз до України свою родину. Громадянство України позивач отримав у 2009 році. Деякий час після переїзду він з родиною проживали у родичів в смт. Чутове, а потім почали шукати для себе окремий будинок. У 2000 році знайомі повідомили позивачу, що у с. Кочубеївка вже пару років пустує невеликий житловий будинок з присадибною ділянкою, в якому давно ніхто не проживає та за ним не доглядає, навіть не відвідує. Власником даного будинку є [PERSON] , який дозволив позивачу проживати у цьому будинку разом з родиною і погодився продати йому цей будинок, та 24.04.2000 року оформив на позивача довіреність з правом оформити договір купівлі-продажу на цей будинок і передав [PERSON] документи на будинок та земельну ділянку. Оформити договір купівлі-продажу на даний будинок за час дії довіреності [PERSON] не встиг та почав шукати [PERSON] щоб отримати ще одну довіреність, та виявилось, що він виїхав, та місце його знаходження не відомо, і з 2000 року він вже не з`являвся в с. Кочубеївка. У Черняківській сільській раді [PERSON] повідомили, що власник цього будинку десь виїхав, та взагалі тривалий час не з`являвся, родичі у власника будинку відсутні. Так в 2000 році позивач разом з дружиною та дітьми переїхали та вселилися у житловий будинок, що знаходився за адресою: [ADDRESS] і почали постійно і безперервно проживати в цьому будинку, відкрито господарюючи, проводили поточні ремонти, обробляли земельну ділянку, яка знаходиться біля цього будинку. Позивач брав дозвіл на підключення цього будинку до газової мережі та підключив його до газопостачання, уклав договір на постачання електроенергії. На даний час в будинку проживає позивач разом зі своєю дружиною, діти після повноліття проживають окремо. Враховуючи викладене, позивач прохає визнати за ним право власності за набувальною давністю на вищезазначений житловий будинок та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Ухвалою судді Чутівського районного суду Полтавської області від 22.07.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 13.11.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом опублікування оголошення про виклик відповідача на офіційному веб-сайті судової влади України на сторінці Чутівського районного суду Полтавської області відповідно до приписів ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Про поважні причини своєї неявки суду він не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позовних вимог від нього не надходило. Представник відповідача Чутівської селищної ради Полтавського району Полтавської області, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до вимог ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, за необхідне провадити розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] , народився [INFO] в с. Паравакар Шамшадинського району, Вірменія. Згідно довідки виконавчого комітету Чутівської селищної ради Полтавського району Полтавської області №02.1.05/113 від 04.03.2024 року, [PERSON] , [INFO] з 2000 року по теперішній час проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , (а.с.10). Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.09.1999 року, [PERSON] купив жилий будинок з господарчими та побутовими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , та складається з жилого будинку жилою площею 29,80 кв.м. та земельної ділянки розміром 0,26 га, розташованої на території с. Кочубеївка, Чутівського району, Полтавської області, наданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства (а.с.25). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ПЛ №029447 від 18.04.2008 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,26 га, розташованої на території с. Кочубеївка, Черняківської сільської ради Чутівського району, переданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства (а.с.24). 10.04.2001 року [PERSON] було надано письмову згоду вуличного комітету по газифікації, погодженого Черняківським сільським головою, на підключення до газової мережі (а.с.23). 25.09.2001 року між Чутівським УЕГГ та [PERSON] було укладено Договір про надання послуг з газопостачання за адресою: [ADDRESS] (а.с.21-22). Згідно договору №19389 про користування електричною енергією від 15.12.2004 року [PERSON] є споживачем електричної енергії за адресою: [ADDRESS] (а.с.19-20). Технічний паспорт на житловий будинок садибного типу виготовлено на замовлення позивача 13 березня 2024 року, згідно якого по [ADDRESS] знаходиться житловий будинок садибного типу літ. «А-1» 1965 року побудови загальною площею 57,0 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м. (а.с.11-17). Крім того, позивачем надано до суду Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №385833081 від 08.07.2024 року, згідно якої вбачається про відсутність відомостей щодо державної реєстрації речових прав на спірне нерухоме майно, а саме житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.55). Відповідно до письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , підписи на яких засвідчені старостою Черняківського старостинського округу Чутівської селищної ради, разом з дружиною та дітьми - [PERSON] і Саргісом у 2000 році переїхали та вселилися в житловий будинок [ADDRESS] . Діти навчалися та закінчили Кочубеївську школу, зараз вони мають власні сім`ї та проживають окремо. [PERSON] разом з дружиною більше 20 років є їхніми сусідами, постійно і безперервно проживають у даному будинку, відкрито господарюють і проводять поточні ремонти, облаштовують двір та присадибну територію, обробляють земельну ділянку, яка знаходиться біля будинку. Власник житлового будинку - їх колишній сусід [PERSON] десь виїхав, місце свого проживання не повідомляв, більше 20 років його не бачили, родичі у нього відсутні (а.с.82, 83). Таким чином, судом встановлено, що позивач проживає в спірному будинку з 2000 року відкрито, безперервно володіє та користується ним та земельною ділянкою для його обслуговування, сплачує комунальні послуги, тобто є споживачем електричної енергії, що підтверджується договором №19389 про користування електричною енергією від 15.12.2004 року укладеним між позивачем та Чутівською філією ВАТ «Полтаваобленерго». Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству (ст. 13 Конституції України). Згідно ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюється також на випадки, коли володіння майном почалось за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з п.1 ч.1 ст.395 ЦК України, речовими правами на чуже майно зокрема є право володіння. Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом (ч.1\~ст.398 ЦК України). Згідно з п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»( далі за текстом також Постанова) при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Зважаючи на положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що\~ЦК\~набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Відповідно до п.14 вказаної Постанови, виходячи зі змісту частини першої\~статті 344 ЦК України відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. За ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно (саме право власності та інші речові права підлягають державній реєстрації) у цьому випадку не є підставою виникнення права власності, оскільки воно виникає на підставі набувальної давності. Реєстрація визначає лише момент виникнення права власності, але не є підставою для його набуття. Це означає, що право власності виникає на підставі набувальної давності і, водночас, закріплюється за новим власником у момент його державної реєстрації. Частиною 1 статті 120 Земельного Кодексу України (набув чинності 01.01.2002 року) передбачено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. Пунктом 7. «Розділу X Перехідних положень» ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно протягом п`ятнадцяти років користуються земельною ділянкою, але не мають документів, що засвідчують наявність у них прав на зазначену земельну ділянку, можуть звернутися до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування з заявою про передачу такої земельної ділянки у їхню власність(ч.1 ст.119 ЗК України). Отже, судом встановлено, що позивач добросовісно(не будучи обізнаною про відсутність підстав для набуття права власності на майно) володів та відкрито безперервно користувався нерухомим майном за адресою: по [ADDRESS] з 2000 року, що підтверджується: довідкою виконавчого комітету Чутівської селищної ради Полтавського району Полтавської області №02.1.05/113 від 04.03.2024 року; договором про надання послуг з газопостачання від 25.09.2001 року між Чутівським УЕГГ та [PERSON] ; договором №19389 про користування електричною енергією від 15.12.2004 року між [PERSON] та Чутівською філією ВАТ «Полтаваобленерго»; письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON] , підписи на яких засвідчені старостою Черняківського старостинського округу Чутівської селищної ради; письмовим погодженням вуличного комітету по газифікації, погодженого Черняківським сільським головою від 10.04.2001 року про надання дозволу [PERSON] на підключення до газової мережі. У свою чергу, співвідповідач гр. [PERSON] протягом майже 24(двадцяти чотирьох) років всупереч приписам ст.13 Конституції України(щодо зобов`язальної дії власності) покинув свою власність, не вчинивши жодних дій по її утриманню та догляду, фактично відмовившись від неї. Суд вважає, що приписи ч.1 ст.119 ЗК України не підлягають застосуванню до правовідносин у даній справі, оскільки стаття регулює ситуацію відсутності документів на земельну ділянку, а в даній цивільній справі право на земельну ділянку підтверджене відповідним Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії IV-ПЛ №029447 від 18.04.2008 року. На підставі досліджених письмових доказів та пояснень свідків, суд вважає, що позивач добросовісно заволодів житловим будинком та земельною ділянкою площею 2600 м2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані по [ADDRESS] , та протягом 24 років відкрито користується ним, а отже згідно ст. 344 ЦК України набув право власності на це майно за набувальною давністю, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved