Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~У листопаді 2024 позивач [PERSON] звернулися до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер її дід [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. На випадок смерті [PERSON] залишив заповіт, відповідно до якого належне йому майно 54/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] заповідав [PERSON] . Заяву про прийняття спадщини у встановлений строк позивач не подала, оскільки про наявність заповіту дізнався в жовтні 2024 року. Звернувшись до Миронівської державної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Просить суд визначити їй [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася [INFO] після смерті [PERSON] терміном на два місяці з моменту набрання рішенням законної сили. Ухвалою суду від 06 листопада 2024 року провадження у зазначеній справі було відкрито в загальному порядку та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 26 грудня 2024 року підготовче провадження у зазначеній справі було закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволенні позову не заперечує. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини,\~\~суд приходить до висновку,\~\~що\~\~позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав: Згідно з вимогами\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з п. 4\~ст. 129 Конституції України\~однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Суд, відповідно до\~\~ст. ст.\~81,\~13, ч.5 ст.263 ЦПК України\~розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, що повністю узгоджується з\~Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».\~\~\~\~ Положення\~ст.4 ЦПК України,\~ст. 15 ЦК\~Україні, а також положення\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом.\~\~\~\~\~\~\~\~ Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині\~\~надання доказів на підтвердження позовних вимог.\~\~\~\~\~\~\~\~ З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті.\~\~ Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 11). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.10.1986 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). 13.08.2009 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: з належного йому майна - 54/100 (п`ятдесят чотири сотих) частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , заповідав своїй онуці [PERSON] . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Захарченко Н.Ф. та зареєстровано в реєстрі за №1261 (а.с. 18). Судом встановлено, що [INFO] в с. Попівка Канівського району Черкаської області помер [PERSON] у віці 84 років, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Богуславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 09 жовтня 2024 року, актовий запис №90 (а.с. 7). Відповідно до довідки, виданої Відділом (Центр) надання адміністративних послуг Миронівської міської ради, [PERSON] був зареєстрований, згідно будинкової книги: [ADDRESS] , до дня смерті [INFO] (а.с. 15). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернулася до Миронівської державної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , 1926 року народження, який до дня смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). В листі державного нотаріуса Штогріної Н. №711/02-14 від 22.10.2024 року зазначено, що [PERSON] заяву про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] в нотаріальну контору в установлений законом строк не подала, вона пропустила строк для прийняття спадщини, в зв`язку з чим їй рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку, достатнього для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті померлого [PERSON] (а.с. 19). Судом встановлено, що у встановлений законом строк позивач не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, причиною пропуску строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач [PERSON] назвала ту обставину, що вона була не обізнана про наявність заповіту. Відповідно до\~статті 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою\~статті 1235 ЦК України. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша\~статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої\~статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-16153св20). Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Відповідно до положень статті 63 Закону України Про нотаріат в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, в редакції, чинній на момент відкриття спадщини, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. У спадковій справі №357/2010, заведеної до майна [PERSON] , була наявна інформація про заповіт останнього на користь [PERSON] , проте нотаріус не виконала вимог статті 63 Закону України Про нотаріат та не вчиняла дії для повідомлення позивача про відкриття спадщини, не здійснила її виклик як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчить про неналежне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Пунктом 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~судам роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3\~ст. 1272 ЦК України. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.\~\~\~\~\~\~ Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Обов`язок доведення поважності причин пропуску встановленого законодавством строку для подання заяви про прийняття спадщини лежить на позивачу, оскільки відповідно до ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.\~\~\~\~\~\~ В абз. 6 п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.\~\~ Судом встановлено, що у встановлений законом строк позивач не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, так як до жовтня місяця 2024 року не знала про наявність заповіту. Суд вважає, що\~\~позивач пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не знала про наявність заповіту, що підтверджується матеріалами справи, а також подальші дії позивача свідчать про те, що позивач не втрачала інтерес до спадкового майна і бажала реалізувати своє право на його прийняття.\~\~Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи все вищевикладене, виходячи з сукупності усіх обставин, що виникли у справі, а саме, що [PERSON] є онукою спадкодавця, не проживала з останнім, про існування заповіту дізналася лише в жовтні місяці 2024 року, тобто вже після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини, заяву про відмову від спадщини позивач не подавала, спадщина не визнана судом відумерлою, позивач в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, тому суд вважає за доцільним визнати поважною причину пропуску позивачем строку для прийняття спадщини та визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , терміном два місяці з дня набрання рішенням законної сили. На підставі ст.\~1216,\~1218,\~1268,\~1270,\~1272 ЦК України,\~Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування»,

Outcome: approved