Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

У лютому 2023 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 21 липня 2009 року перебувала у шлюбі з [PERSON] . Згідно договору дарування земельної ділянки її (позивачки) чоловік отримав у власність земельну ділянку з кадастровим номером 3221082004:05:003:0015 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0663 га, за адресою: [ADDRESS] . У 2014 році вона (позивачка) зібрала певну суму коштів і розпочала будівництво будинку за вказаною адресою. У 2016 році будинок був побудований. Потім вона випадково дізналась, що її чоловік зареєстрував за собою право власності на вказане домоволодіння. На початку 2022 року чоловік погодився подарувати їй (позивачці) вказане домоволодіння разом із землею, але 24 лютого 2022 року розпочалося військове вторгнення Російської Федерації в Україну. [INFO] помер її (позивачки) чоловік і після його смерті відкрилась спадщина на вказане домоволодіння та земельну ділянку, а також земельну ділянку, кадастровий номер 3221081000:01:001:0283, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, кадастровий номер 322105600:05:009:0336, площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] . Тому просила визнати за нею (позивачкою) право приватної власності на домоволодіння та земельну ділянку, кадастровий номер 3221082004:05:003:0015, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна) ділянка, площею 0,0663 га, що знаходяться по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 13 березня 2023 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 06 квітня 2023 року від представника відповідачки [PERSON] адвоката Поляцько О.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що спірна земельна ділянка площею 0,0663 га, надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належала [PERSON] на підставі договору дарування, право власності у [PERSON] на житловий будинок виникло під час зареєстрованого шлюбу з позивачкою, тож зазначений будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, як земельна дідянка, так і будинок увійшли до складу спадкової маси і підлягають розподілу в порядку спадкування між усіма спадкоємцями. Твердження позивачки, що вона будувала будинок за свої кошти, які подарували її батьки саме їй, є неправдивими, до позовної заяви не додано доказів на підтвердження наявності як у позивачки так і у її батьків фінансової можливості для зведення житлового будинку, проведення ремонтних робіт у спірному нерухомому майні. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позов підтримали, викладене підтвердили. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначила, що подарувала сину земельну ділянку і він на цій земельній ділянці сам побудував будинок, вона працювала та надавала кошти своєму сину, позивачка ніде не працювала. Представник відповідачки [PERSON] проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позов. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивачка з 21 липня 2009 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 8,17). За договором дарування, посвідченим 18 квітня 2014 року державним нотаріусом Бородянської районної державної нотаріальної контори Рибалкіною Г.Г. за реєстровим № 1-1685, відповідачка [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,0663 га, кадастровий номер 3221082004:05:003:0015, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташова по [ADDRESS] (а.с.20-24). На вказаній земельній ділянці [PERSON] разом із своїм чоловіком [PERSON] , під час шлюбу, побудували житловий будинок за [ADDRESS] , право власності на який 21 квітня 2016 року було зареєстроване за [PERSON] , що підтверджується копіями: технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10-16), показами свідка [PERSON] . Зокрема, свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є рідною сестрою позивачки, з 2015 року позивачка з чоловіком почали будівництво будинку, ще до закінчення всіх будівельних робіт перейшли туди жити, вона (свідок), батьки і родичі давали сестрі гроші на будівництво будинку, [PERSON] також приймав участь у будівництві. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60\~СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу,\~\~може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі\~\~№ 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що спірний будинок було побудовано лише за її особисті кошти, а тому як даний будинок, так і земельна ділянка, на якій він розташований, є її особистою власністю. Однак, дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, жодних доказів щодо цього позивачкою суду не надано. За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що вищезазначений будинок набутий [PERSON] і [PERSON] за час їх шлюбу і належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до\~ч.1,2\~ст.70\~СК України,\~у разі\~поділу майна,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~частки майна\~дружини та\~чоловіка є\~рівними,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними або\~шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Так як підстав для відступлення від рівності часток не вбачається, то суд вважає, що частки подружжя [PERSON] і [PERSON] в їх спільному майні є рівними і позивачка має право на 1/2 частину вказаного будинку. Крім того, відповідно до положень ст. 377 ЦК України, в редакції, що діяла на час набуття подружжям [PERSON] права власності на будинок (реєстрація права власності 21 квітня 2016 року), до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Також відповідно до ч.1,4 ст.120 ЗК України, в редакції на той же час, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, так як позивачка має право на 1/2 частину спірного житлового будинку, то суд вважає, що вона має право і на 1/2 частину земельної ділянки, на якій розміщений цей будинок. З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину будинковолодіння [ADDRESS] та на частину земельної ділянки площею 0,0663 га, кадастровий номер 3221082004:05:003:0015, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в [ADDRESS] , як її частку у спільному майні подружжя. Так як позивачкою не ставиться питання щодо вирішення її спадкових прав після смерті чоловіка [PERSON] , то оформлення сторонами цих прав на інші 1/2 частину вказаного будинку та 1/2 частину земельної ділянки, які належали померлому, має бути здійснено у передбаченому законом порядку нотаріусом. За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, в іншій частині позову необхідно відмовити.

Outcome: partial