Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа - Галицька районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що сторони у справі є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Після народження сина [PERSON] позивач і відповідач проживали без реєстрації шлюбу у помешканні відповідачки за адресою: [ADDRESS] , впродовж півтора року. Син [PERSON] зареєстрований за адресою матері. Однак, їхнє сімейне життя не склалося. Відповідач зловживала алкогольними напоями, не виконувала своїх материнських обов`язків, зникала на цілий день з маленьким сином [PERSON] . Також неодноразово, по вечорам зникала із сином та поверталася у стані алкогольного сп`яніння. Крім цього, були випадки, коли невідомі люди телефонували позивачу з телефону відповідачки та повідомляли, що вона лежить поруч з візочком, у якому знаходився син [PERSON] (якому ще не було року на цей момент), і просили, щоб він прийшов та забрав дитину. Тому після півтора роки спільного проживання із відповідачем за адресою: [ADDRESS] , позивач забрав сина [PERSON] та переїхав проживати за своєю адресою: [ADDRESS] , де син [PERSON] проживає з ним без реєстрації. У позовній заяві звертається увага на те, що відповідач проходила лікування у зв`язку із алкогольною залежністю в КЗ «Львівська обласна державна клінічна психіатрична лікарня». Також відповідач неодноразово вчиняла кримінальні правопорушення та щодо неї постановлено судами вироки. Позивач наголошує, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків щодо утримання сина [PERSON] , протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням сина, матеріально не допомагає, не проявляє інтересу до стану здоров`я дитини, не спілкується з сином, не відвідує його, не сплачує аліменти, зловживає алкоголем, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за що їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць. Як зазначається у позовній заяві, вихованням та утриманням сина займається виключно позивач, водночас відповідач повністю усунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, проявляє до сина [PERSON] абсолютну байдужість. У зв`язку з цим позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо дитини - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 09.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24.01.2024 року підготовче провадження в цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Галицька районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги заяви підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили позов задовольнити. При цьому, позивач вказав, що на час звернення з позовом і розгляду справи відповідач відбувала покарання у місцях позбавлення волі, надалі була звільнена від подальшого відбування покарання, однак, це не вплинуло на її ставлення до сина [PERSON] , якого вона не навідує, з ним не спілкується, його вихованням не займається. Вважає це свідомим вибором відповідача, який є абсолютно вільним і не зумовлений будь-яким тиском на неї. Відповідач в судове засідання не з`являлася, однак, на адресу суду скерувала заяву, відповідно до змісту якої не заперечує щодо задоволення позовних вимог та позбавлення її батьківських прав. Окрім того, просила суд справу розглядати у її відсутності. Під час перебування відповідача в ДУ "Збаразька виправна колонія (№63)" відповідачу була забезпечена можливість брати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції та вона особисто заявила, що визнає позов, а також підтвердила, що син з півторарічного віку дійсно проживає разом з батьком. Після звільнення з місць позбавлення волі відповідач жодного разу до суду не прибула. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника Галицької районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування. При цьому, скерував на адресу суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьком дитини є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (повторне свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 18.05.2021 року, видане Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис про народження №239 від 09.07.2019 року). Згідно акту ЛКП «Айсберг» від 28.10.2022 року [PERSON] , [INFO] , не зареєстрований, однак, фактично проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] . У вказаному помешканні, яке є приватизованим, проживають також [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (мати, сестра і брат позивача). Згідно характеристики №366 від 13.02.2023 року, наданої ЛКП "Айсберг", на [PERSON] скарги від мешканців будинку не поступали. Відповідно до характеристики закладу дошкільної освіти ясла-садок № 96 [PERSON] відвідує заклад з 10.09.2021 року, за час відвідування дитину приводили батько, тітка [PERSON] та бабуся [PERSON] . [PERSON] забезпечений всім необхідним приладдям, батько дбає про фізичний розвиток дитини, хлопчик відвідує гурток спортивної гімнастики. Дитина комунікабельна, мова чиста, емоційна, що свідчить про те, що хлопчиком займаються, багато читають, він щоразу ділиться свіжою інформацією. За весь час перебування [PERSON] у закладі дошкільної освіти мати відвідувала дитину лише двічі. Згідно постанови Залізничного районного суду м. Львова від 13.07.2022 року у справі №462/1419/22 [PERSON] притягалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.51 КУпАП. Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 09.09.2022 року у справі №462/2622/22 [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено їй покарання у виді 5 років позбавлення волі із звільненням на підставі ст.79 КК України від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком тривалістю 1 рік. В подальшому вироком Залізничного районного суду м. Львова від 04.11.2022 року у справі №462/4071/22 [PERSON] засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України до остаточного покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Призначене покарання [PERSON] відбувала в ДУ "Збаразька виправна колонія (№63)". Відповідно до висновку Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 05.12.2023 року № 260001-вих-149653 на підставі ст.ст. 150, 152, 155, 164, 180 Сімейного кодексу України, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при Галицькій районній адміністрації Львівської міської ради від 30.11.2023 року (протокол №23), Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] ) відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні також допитувалися свідки [PERSON] (сестра позивача) та [PERSON] (дядько позивача), які зазначили, що відповідач [PERSON] довгий час не бере участі у вихованні сина [PERSON] . Остання має проблеми із законом, відбувала покарання у місцях позбавлення волі. Більше того, зловживає спиртними напоями, неодноразово перебувала разом із сином у стані алкогольного сп`яніння. Вихованням дитини опікується батько - [PERSON] . Також свідок [PERSON] підтвердила, що раніше [PERSON] питав, де його матір, однак, на даний час про неї не згадує. Остання дитину не провідувала, за останній час лише один раз телефонувала, однак, інформацією про дитину не цікавилася і з сином не розмовляла. Як ствердила свідок, поведінка відповідача зумовлена алкоголізмом, внаслідок якого [PERSON] не виконує своїх материнських обов`язків стоcовно дитини. Аналогічно свідок [PERSON] зазначив, що постійне зловживання алкоголем з боку [PERSON] стало причиною окремого проживання сторін і переїзду дитини до батька. При цьому, матір дитиною не цікавилася, за весь час одиничні рази з`являлася до дитини, однак, сина не доглядала, не годувала, натомість позичала кошти, нібито на хліб, а в дійсності витрачала їх на алкоголь. Про дитину завжди дбав батько - [PERSON] , йому допомагає в цьому також його сестра - [PERSON] . Зусиллями останніх [PERSON] доглянутий, завжди охайний, відвідує дитячий садочок, нормально розвивається. Положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частина 8 ст.7 СК України також передбачає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 р.), дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У відповідності до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Згідно з ч.2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" ухиленням батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього стану; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проявляє до дитини [PERSON] материнської турботи, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням та навчанням дитини не займається та матеріально не підтримує, зловживає алкогольними напоями, неодноразово притягалася до адміністративної та кримінальної відповідальності, відбувала покарання у місцях позбавлення волі, а тому, суд вважає, що така поведінка відповідача є достатньою підставою для застосування такої крайньої міри до неї, як позбавлення батьківських прав, відповідно, слід позов в частині позбавлення батьківських прав відповідача задовольнити. Окрім того, суд враховує подану відповідачем заяву про визнання позову та позбавлення її батьківських прав, а також показання свідків, які під присягою підтвердили, що [PERSON] участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, до спілкування з сином не прагне і внаслідок зловживання алкоголем подає дитині поганий приклад, який може негативно в майбутньому вплинути на модель поведінки сина, а також спричинити формування у дитини неправильних соціальних установок. Відповідно до ч. ч. 2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Отже, у випадку ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини незалежно від того, чи така вимога заявлялася у позовній заяві. В судовому засіданні позивач [PERSON] не заперечив щодо отримання ним аліментів з відповідача і вказав, що зобов`язується використовувати такі виключно на потреби дитини - [PERSON] . Згідно з ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у відповідності до ст. 182 згаданого кодексу при визначенні розміру аліментів, суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у справі № 755/14148/18 не підтримав практику призначення аліментів у мінімальному розмірі і роз`яснив, що при ухваленні рішення про стягнення аліментів, суди мають керуватись інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення. ВС визначив, що аліменти не обов`язково мають присуджуватись у мінімальному розмірі, передбаченому ст.182 СК України, а також встановив, що відповідач має довести свою неспроможність платити аліменти, встановлені судом. Також ВС дійшов висновку, що сам факт відсутності у одного з батьків можливості надавати певний розмір утримання своїй дитині не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при встановленні розміру аліментів. Така обставина не є підставою звільнення батьків від обов`язку по утриманню дитини. Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц. Згідно частин 2,3 ст. 193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідач не надала суду доказів щодо перебування на утриманні відповідача інших дітей, непрацездатних осіб та існування інших обставин, що мають істотне значення для справи. та те, що вона утримує сина в позасудовому порядку. Разом з тим, при визначенні розміру аліментного забезпечення суд, вирішуючи справу в межах заявлених вимог (ст.13 ЦПК України) та відповідно до вимог ст. 182 СК України враховує стан здоров`я та матеріальне становище як дитини, так і платника аліментів. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч.8 ст.7 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України»). На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку щодо необхідності стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивача до суду, тобто з 14.03.2023 року, і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на той факт, що відповідач визнала позовні вимоги, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, а решту 50 відсотків - повернути позивачу з державного бюджету. Разом із тим, з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. за постановлення рішення в частині стягнення аліментів. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: approved