Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивував тим, що 17.08.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено електронний договір № 4632762 про надання споживчого кредиту. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 9000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . Крім того 21.06.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 21-06/2022, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитними договорами, у тому числі і до відповідача. Про відступлення права грошової вимоги відповідача було повідомлено на електронну адресу. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором перед позивачем не сплачена та складає 29520,00 грн., яка, в свою чергу, складається із нарахованих відсотків у сумі 20520,00 грн. та тіла кредиту у сумі 9000,00 грн. Крім того у зв`язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання з останнього підлягає стягненню сума інфляційних витрат, яка складає 8383,68 грн. та три відсотки річних у розмірі 2060,60 грн., які позивач просить стягнути з відповідача разом із сумою судового збору. Представниця позивача у судове засідання не з`явилася, але надіслала до суду заяву, в якій просила про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка, будучи належним чином, у відповідності до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, повідомленою про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилася, про причини неявки не повідомляла, будь-яких заяв чи клопотань не подавала, правом надання відзиву не скористалася. У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність сторін, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, представник позивача не заперечував проти такого порядку вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 17.08.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4632762 про надання споживчого кредиту (далі Кредитний договір). Згідно з умовами Кредитного договору, зокрема п.п. 1.3, 1.4, сума кредиту (загальний розмір) складає 9000,00 гривень. Строк кредиту 30 днів. Отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 9000,00 грн. на платіжну карту [NUMBER] підтверджується довідкою про перерахування коштів, що свідчить про виконання ТОВ «Авентус Україна» зобов`язань, взятих на себе за кредитним договором. Разом з тим відповідно до п. 1.5. Кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 Кредитного договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 Кредитного договору. Пунктом 1.5.2. Кредитного договору визначено, що знижена процентна ставка становить 1,425 % в день та застосовується відповідно до таких умов: якщо споживач у межах строку, визначеного в п. 1.4 Кредитного договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п. 1.4 Кредитного договору , а у випадку пролонгації до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. 22.09.2021 року відповідачем здійснено часткову оплату на користь кредитора у сумі 6156,00 грн., в зв`язку з чим, дію Кредитного договору, у відповідності до п. 1.4. та п. 4.2., було продовжено на 30 днів із стандартною процентною ставкою. 22.10.2021 року відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав та не уклав угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, у зв`язку з чим, у відповідності до п. 4.3 Кредитного договору такий було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів із стандартною процентною ставкою 1,90% на день. Відповідно до картки обліку договору (розрахунок заборгованості) за період з 17.08.2021 року до 20.06.2022 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 4632762 від 17.08.2021, розмір якої складає 29520,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 9000,00 гривень, за процентами 20520,00 гривень. Крім того 21.06.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 21-06/2022, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги за кредитним договором № 4632762 від 17.08.2021 року. Згідно з п. 1.2 вказаного вище договору факторингу права вимоги до боржників переходять до фактора (позивача) з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей Отже до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу, акту прийому-передачі реєстру боржників, витягу з реєстру боржників, перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4632762 від 17.08.2021 року в загальному розмірі 29520,00 грн. У позові ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості у загальному розмірі 39964,28 грн., з яких: інфляційні втрати 8383,68 грн., три проценти річних в розмірі 2060,60 грн., 9000,00 грн. сума кредиту, 20520,00 грн. нараховані проценти. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не оспорюється та не спростований. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У частині 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому договором. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з яким погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що кредитний договір № 4632762 від 17.08.2021 року укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. На підставі вказаних норм, враховуючи, що відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, укладеним між сторонами, суд доходить до висновку, що право позивача порушене і підлягає захисту, у зв`язку з чим з [PERSON] слід стягнути на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» суму заборгованості у загальному розмірі 39964,28 грн., з яких: інфляційні втрати 8383,68 грн., три проценти річних 2060,60 грн., сума кредиту 9000,00 грн., нараховані проценти 20520,00 грн. З урахуванням норм ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,41 грн. Крім того позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Положеннями ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц). Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02.02.2024 по справі № 910/9714/22 виснував, що під час вирішення заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд

Outcome: approved