Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходилась цивільна справа за позовом [PERSON] , у інтересах якої діє адвокат Цимейко Г.О., до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання наказу про звільнення незаконним та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позов мотивувала тим, що наказом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (на сьогодні це акціонерне товариство «Українська залізниця») №20.09.2016р. №1829/ос [PERSON] призначено на посаду начальника відділу аудиту Департаменту аудиту та контролю. Після чого, згідно наказу відповідача від 01.09.2017р. №2208/ос - позивача було переведено на посаду начальника відділу внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту та контролю. Наказом № 2352/ос від 12.12.2023р. [PERSON] було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв`язку зі скороченням штату. Вважає, що звільнення відбулось з порушенням встановленого порядку, оскільки, підприємством їй було безпідставно відмовлено у переведенні за її згодою на одну із запропонованих вакантних посад, також відповідач, отримавши письмову згоду [PERSON] , висунув нові вимоги і умови для переведення. Позивач просила захистити її порушені трудові права шляхом: - визнання незаконним та скасування наказу № 2352/ос від 12.12.2023р. про звільнення [PERSON] на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників; - поновлення [PERSON] на посаді начальника відділу внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту та контролю з 13.12.2023р. - стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.12.2023р. по день ухвалення судового рішення та понесені судові витрати. Присутня у судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник Цимейко Г.О. підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Присутня у судовому засіданні представник відповідача Лазаренко В.В. , позовні вимоги не визнала, подала відзив на позовну заяву, за змістом якого виклала наступні обставини. Дійсно, позивач працювала в АТ «Українська залізниця» на посаді начальник відділу внутрішнього аудиту у вказаний у позовній заяві період. Однак, 23.02.2023р. наглядова рада АТ «Укрзалізниця» прийняла рішення «Ліквідувати структурний підрозділ Департамент внутрішнього аудиту та контролю АТ Укрзалізниця». 15.05.2023р. правління ухвалило рішення про втрату чинності рішення правління в частині затвердження організаційної структури та Положення Департаменту внутрішнього аудиту та контролю ПАТ «Укрзалізниця». 17.07.2023р. було вилучено зі штатного розпису «26.Департамент внутрішнього аудиту та контролю-00», «разом вилучається 214 штатних одиниць», включаючи посаду «1226.2 начальник відділу внутрішнього аудиту». 21.08.2023р. АТ «Укрзалізниця» видало Попередження про наступне вивільнення від 21.08.2023р. №ЦПК-112 начальнику відділу внутрішнього аудиту та контролю Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» [PERSON] Щодо незгоди позивача з відмовою їй у переведенні на одну з 810 посад, які були їй запропоновані та яку вона обрала для себе - представником відповідача зазначено, що [PERSON] не відповідала усім кваліфікаційним вимогам посади - менеджер відділу планування, звітування та дотримання стандартів якості аудитів Департаменту аудиту, а інших заяв про переведення на іншу посаду, від позивача не надходило. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. По справі встановлено, що на підставі наказу ПАТ «Укрзалізниця» №20.09.2016р. №1829/ос [PERSON] призначено на посаду начальника відділу аудиту Департаменту аудиту та контролю Після чого, згідно наказу відповідача від 01.09.2017р. №2208/ос - позивача було переведено на посаду начальника відділу внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту та контролю. Наказом № 2352/ос від 12.12.2023р. [PERSON] звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв`язку зі скороченням штату. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, що передбачає кілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, а саме: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників. Штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тобто, скорочення штату представляє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами. Відповідно до ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При проведенні звільнення працівників в зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України керівниками підприємства повинні бути дотримані вимоги ст. 42 та ст.492 КЗпП України. У постанові Верховного Суду України від 23.03.2016 по справі №6-2748цс15 викладено правовий висновок про те, що під час звільнення працівника на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації праці, у тому числі скорочення штату працівників, необхідно дотримуватись гарантій, передбачених ст.492 КЗпП України. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважене право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Власник є таким, що належно виконав наведені вище вимоги КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. У разі відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник підлягає звільненню відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. Ч. 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у п. 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою, на іншу роботу. Перевіряючи доводи позивача щодо обставин її звільнення, судом встановлено, що 23.02.2023р. наглядова рада АТ «Укрзалізниця» прийняла рішення «Ліквідувати структурний підрозділ Департамент внутрішнього аудиту та контролю АТ Укрзалізниця». 15.05.2023р. правління ухвалило рішення про втрату чинності рішення правління в частині затвердження організаційної структури та Положення Департаменту внутрішнього аудиту та контролю ПАТ «Укрзалізниця». 17.07.2023р. було вилучено зі штатного розпису «26.Департамент внутрішнього аудиту та контролю-00», «разом вилучається 214 штатних одиниць», включаючи посаду «1226.2 начальник відділу внутрішнього аудиту». 21.08.2023р. АТ «Укрзалізниця» видало Попередження про наступне вивільнення від 21.08.2023р. №ЦПК-112 начальнику відділу внутрішнього аудиту та контролю Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» [PERSON] Тобто відповідачем додержано вимоги щодо строків попередження позивача про наступне вивільнення працівників. Також, письмовими доказами, вивченими у судовому засіданні, встановлено, що [PERSON] були запропоновані на вибір для переведення 810 посад, з яким вона обрала одну - менеджер відділу планування, звітування та дотримання стандартів якості аудитів Департаменту аудиту, однак, внаслідок проведеної відповідачем перевірки було з`ясовано, що [PERSON] дійсно не відповідала усім кваліфікаційним вимогам вказаної посади. Враховуючи, що інших заяв про переведення її на інші посади на підприємстві - відбулось правомірне звільнення позивача. Отже відповідач є таким, що не порушив вимоги ч.2 ст. 40 КЗпП України, ч.3 ст.49-2 КЗпП України, а тому підстав для задоволення позову, суд не вбачає. Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а витрати на правову допомогу слід залишити за позивачем на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed