Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

До Садгірського районного суду м. Чернівці звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди завданої злочином у якому позивач просить суд стягнути із відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн та понесені витрати на адвоката у розмірі 12 000 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] 13.05.2024 о 15:30 в м. Чернівці вул Калиніаська, 13-Б ТЦ «Добробут», сектор № 15, наніс йому приблизно 5 ударів кулаком правої руки та кулаком лівої руки у різні частини тулуба та голови, чим спричинив легкі тілесні ушкодження та вироком Сагірського районного суду м. Чернівці [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, а тому вина останнього доведена. Також позивач зазначає, що в результаті вчинення вказаного кримінального правопорушення йому було завдано моральної шкоди, а [PERSON] несе цивільно-правову відповідальність за її завдання. Вказує, що в результаті вчиненого кримінального правопорушення лікувався і у зв`язку із завданими тілесними ушкодженнями зазнав душевних страждань. Крім того, зазначає, що після лікування його життя ускладнилося в бік погіршення, порушилися життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушився звичайний життєвий ритм, а також тривалий час не міг вночі спокійно спати, це все спричинило виникнення пригніченого стану. Розмір заподіяної шкоди позивач оцінює у 50 000 грн, які вважає достатніми для загоєння отриманих душевних страждань та моральних переживань. Також вказує про те, що поніс витрати на правничу допомогу у зв`язку із розслідуванням злочину та розглядом справи у суді, а саме 30 травня 2024 року уклав із адвокатом Колчановим Р.В. договір про надання професійної правничої допомоги, у додатку № 1 до якого визначено вартість такої допомоги у розмірі 12 000 грн. З посиланням на відповідні норми просить суд задовольнити позовні вимоги. Відповідачем [PERSON] відзив на позовну заяву не подано. Вказаний вище позов [PERSON] надійшов до суду засобами поштового зв`язку та отриманий судом 11.09.2024. Згідно із даними протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2024, такий позов передано на розгляд головуючого судді Асташева С.А. Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 12 вересня 2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 23 вересня 2024 року, про що повідомлено сторони у справі. Ухвалою суду від 23.09.2024 залишено позовну заяву без руху, у зв`язку із несплатою судового збору у справі. 25.09.2024 судом отримано заяву та квитанцію про оплату судового збору від позивача на виконання ухвали суду. Крім того позивачем долучено ряд доказів у справі. Судове засідання у справі призначено на 15.10.2024, про що повідомлено сторін. В подальшому судові засідання у справі неодноразово відкладалися. Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося. Заходів спрямованих на забезпечення позову чи доказів судом не вживалося. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Колчанов Р.В. підтримав заявлені вимоги та проси суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у ньому. Відповідач [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, заперечуючи щодо їх обґрунтованості. Вказав, що [PERSON] не лікувався, адже весь час перебував на роботі. Також відповідач просив врахувати, що не має змови відшкодувати заявлену шкоду, оскільки на його утриманні перебувають діти, які хворіють, а тому несе значні витрати на їх лікування. Не погодився із заявленими розміром витрат. Заслухавши позицію сторін, їх доводи, дослідивши матеріали справи, наявні у ній докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить такого висновку. Так судом встановлено, що вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 10.06.2024 у справі № 726/1475/24, який набрав законної сили 10.07.2024, визнано [PERSON] , [INFO] , винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок, вирішено питання речових доказів у справі. Вказаним вироком суду визнано [PERSON] винуватим у тому, що він 13.05.2024 о 15:30, перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , в ході раптово виниклого конфлікту, умисно, протиправно, усвідомлюючи значення своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, наніс [PERSON] , [INFO] , приблизно 5 ударів кулаком правої руки та кулаком лівої руки у різні частини тулуба та голови, чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, відповідно до зазначених положень ЦПК України, вищевказані обставини нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] , а також винуватість [PERSON] у їх спричиненні, що визначені у вироку Садгірського районного суду м. Чернівці, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Згідно із положень п.7 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Крім того, судом встановлено і те, що згідно із даними висновку експерта № 351 екс від 15.05.2024, отриманого у межах досудового розслідування у кримінальному провадженні, при проведені судово-медичної експертизи гр. [PERSON] виявлено наступні тілесні ушкодження: синці: по передній поверхні грудної клітки зліва, по боковій поверхні тулуба справа, - які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також струс головного мозку, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. Згідно із даних Довідки ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» № 105 від 14.05.2024 [PERSON] звертався 14.05.2024 до них із діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку, множинні забої м`яких тканин волосистої частини голови, ПВХ, грудної клітини. Хворий від госпіталізації відмовився, був оглянутий лікарем та йому рекомендовано лікування у невропатолога за місцем проживання та КТ головного мозку (при погіршенні стану пацієнта). Відповідно до даних Довідки лікаря травмпункту Чернівецької лікарні швидкої медичної допомоги № 4039 від 14.05.2024 [PERSON] звертався за медичною допомогою у зв`язку із забоєм грудної клітини, підшкірними гематомами та струсом головного мозку. Відповідач долучив документи на підтвердження наявності дітей на його утриманні та проходження дітьми лікування. Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При прийнятті рішення суд керується наступними правовими нормами. Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Згідно із положеннями ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Як передбачено ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦПК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Факт заподіяння відповідачем позивачу тілесних ушкоджень та ступень їх тяжкості підтверджено вищезазначеним та дослідженим судом вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 10.06.2024 у справі № 726/1475/24 та додатковому доведенню не підлягає. Тобто, доведено факту того, що протиправною поведінкою [PERSON] 13.05.2024 завдано позивачу [PERSON] тілесних ушкоджень, а тому останній, відповідно до наведених положень закону має право, як особа, що є потерпілою у кримінальному провадженні, на відшкодування шкоди, завданої такою протиправною поведінкою. Законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду. При визначенні суми моральної шкоди суд керується постановою ВП ВС від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц, у якій було висловлено правову позицію, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Таким чином, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує: стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяних страждань, вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, наявність події, що є травмуючою для позивача. При оцінці обґрунтованості вимог позивача,

Outcome: partial