Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-02 00:00:00

[PERSON] 05.07.2024 звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що з 28.05.2016 перебуває в шлюбі з відповідачем, від шлюбу подружжя має малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] .. Подружнє життя у сторін не склалось. Причиною цього є несумісність характерів, поглядів на сім`ю та спільне майбутнє, втрата любові та поваги один до одного. Позивачка вважає, що подальше спільне життя разом як подружжя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Шлюб носить винятково формальний характер, оскільки сторони не підтримують шлюбних відносин та проживають окремо з серпня 2019 року. Позивачка [PERSON] під час судового розгляду справи свої вимоги підтримала, наголошувала на необхідності їх задоволення, навела аргументи, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представниця позивача надіслала на адресу суду клопотання про проведення судового засідання за відсутності позивачки та її представниці, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] під час судового розгляду справи не заперечував проти задоволення позову, просив шлюб розірвати. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вислухавши пояснення позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення вимог [PERSON] з таких підстав. Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їхньої переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивачка [PERSON] є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , внесена до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (а. с. 6-8). Відповідач [PERSON] є громадянином України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , внесений до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків. Між позивачкою та відповідачем 28.05.2016 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 28.05.2016 Нововолинським міським відідлом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області. (а.с. 7) Від шлюбу подружжя має малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.9), спору щодо визначення місця проживання дитини, щодо участі обох батьків у вихованні дитини у подружжя немає, що не заперечується сторонами. За клопотанням відповідача ухвалою суду від 28.08.2024 подружжю було визначено строк для примирення тривалістю три місяці. Однак за цей час нормальні сімейні відносини між позивачкою та відповідачем не були відновлені, сторони визнали, що [PERSON] на теперішній час не проживає однією родиною з [PERSON] . Відповідно до ст. 32 Основного Закону ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ст. 104, 105 Сімейного кодексу (СК) України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Нормами ч.1 ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст. 56 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин забороняється законом. Згідно з правовою позицією, висловленою у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Таким чином, суд убачає, що заходи, вжиті задля налагодження нормальних подружніх стосунків між позивачкою і відповідачем, не дали позитивних результатів, подружжя фактично припинило спільне проживання, подальше спільне проживання фактично порушує інтереси позивачки. Крім того, в судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував проти розірвання шлюбу. За таких обставин суд вважає за необхідне шлюб, зареєстрований між сторонами, розірвати. Крім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що при реєстрації шлюбу позивачка змінила своє дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », вона має право після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд зазначає таке. Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Позивачка [PERSON] 05.07.2024 звернулась до суду з вимогами до відповідача. За подання позовної заяви немайнового характеру позивачкою сплачено судовий збір (за чинною на той час ставкою) в розмірі 1211,20 грн. (квитанція АТ «ТАСКОМБАНК» від 02.07.2024 № 0479-7653-9231-7092 - а.с.1). Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, суд стягує ці витрати з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved