Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

У жовтні 2024 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей, в якому просить суд стягнути на її користь з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 158 608, 21 грн за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що за рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02 грудня 2014 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09 квітня 2015 року, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання двох дітей у розмірі частини усіх видів доходу, але не менше встановленого законом мінімуму. Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва № 54465710 відкрито 16 серпня 2017 року виконавче провадження. Відповідачу достовірно відомо про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення аліментів. Відповідач злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей, внаслідок чого станом на 01 липня 2024 року утворилась заборгованість в сумі 378 768,61 грн. Позивачка просить суд, згідно проведеного розрахунку, стягнути з відповідача на її користь пеню у розмірі, що становить 158 608,21 грн за період з 01 квітня 2023 року по 31 серпня 2024 року. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Відповідач судом належним чином повідомлявся на адресою його реєстрації (а.с.51) про розгляд справи, поштове відправлення повернулось до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 56). Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до ч. 7, 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. На підставі наведеного, суд вважає, що відповідач був належним чином сповіщений про проведення судового розгляду цивільної справи, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористався. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02 грудня 2014 року (справа № 752/8294/14-ц) між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб, укладений 20 липня 2011 року. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 09 квітня 2015 року у вказаній справі змінено заочне рішення суду першої інстанції Та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частці від заробітку (доходу) батька дітей, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.13-16). Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] позивачка після реєстрації шлюбу 13 березня 2021 року з [PERSON] , змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.12). За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження, постановою про відкриття виконавчого провадження від 16 серпня 2017 року старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві Верес В.В. відкрито виконавче провадження № 54465710 (а.с.18,19). Також згідно з інформації про виконавче провадження, отриманої з Автоматизованої системи виконавчого провадження, за несплату та несвоєчасну сплату аліментів [PERSON] притягувався до відповідальності: - 02 січня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника; - 22 січня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про тимчасове обмеження відповідача у праві виїзду за межі України; - 22 лютого 2019 року державним виконавцем винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження відповідача у праві: полювання; користування зброєю; керування транспортними засобами; - 14 березня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника; - 12 квітня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду зі сплати аліментів у розмірі 99057,15 грн (а.с. 26); - 19 грудня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника; - 11 січня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника; - 01 листопада 2022 року державним виконавцем вдруге винесено постанови про: арешт коштів боржника; тимчасове обмеження відповідача у праві керування транспортними засобами; тимчасове обмеження відповідача у праві користування зброєю; тимчасове обмеження відповідача у праві полювання; тимчасове обмеження відповідача у праві виїзду за межі України (а.с. 18-25). За несплату аліментів відносно [PERSON] відкрите кримінальне провадження № 12019100010001290 за ст.164 ч.1 КК України, дата реєстрації провадження - 19 лютого 2019 року (а.с.29). Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх праві не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що пеня на заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. У постанові заначено, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: р = (А1 х 1% х QI) + (А2 х 1% х Q2) + (An х 1% х Qn), де: р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Згідно з розрахунком, складеним державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кушніренко Д.А. від 24 вересня 2024 року у ВП № 54465710 станом на 01 вересня 2024 року заборгованість по сплаті аліментів за боржником [PERSON] починаючи з 09 квітня 2015 року становить 378 768,61 грн. (а.с.9,10). Згідно проведеного позивачкою розрахунку за період з 01 квітня 2023 року по 31 серпня 2024 року розмір пені за прострочення сплати аліментів складає 158 608,21 грн. (а.с.11). При цьому, постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також зазначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає за наявності вини цієї особи. При цьому підкреслено, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Дослідивши наданий позивачкою розрахунок пені по аліментах за період з квітня 2023 року по серпень (включно) 2024 року, за яким нараховано пені на загальну суму 158 608,21 грн, суд вважає його обґрунтованим, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до постанови Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі №316/639/18, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.» Таким чином, саме на платника аліментів покладається обов`язок довести, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банківськими установами, наявністю форс-мажорних обставин тощо. В інших випадках, застосовується презумпція вини платника аліментів у виникненні заборгованості по сплаті аліментів та пеня стягується за весь період прострочення. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини виникла з вини відповідача, оскільки доказів, що заборгованість по аліментах утворилась з незалежних від відповідача причин не надано, ним не доведено належними та допустимими доказами відсутність його вини у простроченні сплати аліментів та об`єктивних причин, які перешкоджали йому своєчасно сплачувати аліменти на дитину, а тому є всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів. Також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт заборгованості за аліментами підтверджується розрахунком заборгованості державного виконавця, що не спростовано стороною відповідача, який не надав доказів неправильності проведеного державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому, за змістом п.п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 586,08 грн.

Outcome: approved