Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

В лютому 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 18 вересня 2021 року укладений між [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . На обґрунтування позову вказав, що 18 вересня 2021 року [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] за 100000 (сто тисяч) гривень, про що склали відповідну розписку. При цьому [PERSON] передав [PERSON] ключі від будинку та правовстановлюючі документи на нерухоме майно, останній почав проживати у ньому, проводити ремонт, оплачувати комунальні послуги де і проживає по теперішній час. Між ними було досягнуто домовленості оформити договір купівлі-продажу нотаріально після збору всіх необхідних документів. Зазначений житловий будинок належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №2-75 від 27.04.1999 року укладеного з [PERSON] посвідченого на універсальній товарній біржі «Віконт-Т»., який зареєстрований у Новоодеському МБТІ за реєстровим номером №2475 від 28.04.1999 року. Вказаний договір вважається недійсним через недодержання форми його укладення, а саме: в порушення вимог ст. 227 ЦК України ( в ред.. 1963 року), договір купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б одна із сторін є громадянин, повинен бути нотаріально посвідчений. Власник нерухомого майна [PERSON] після фактичного укладання договору купівлі-продажу ухилявся від збору документів для нотаріального посвідчення угоди. Потім, [INFO] [PERSON] помер внаслідок чого [PERSON] втратив можливість посвідчити нотаріально договір купівлі-продажу придбаного ним майна. Посилаючись на те, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу спірного житлового будинку, який посвідчено на універсальній товарній біржі «Віконт-Т», умови договору повністю виконано, а тому відповідно до положень ст. 47ЦК УРСР (в редакції 1963р.), статті 227 ЦК УРСР просив суд визнати дійсним договір №2-75 купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами розташованого за адресою: [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] 27 квітня 1999 року на універсальній товарній біржі «Віконт-Т». Крім цього, посилаючись на те, що між [PERSON] та [PERSON] було фактично укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, виконано його умови,згідно ч.2 ст.220 ЦК України \~просив суд визнати договір купівлі-продажу від 18 вересня 2021 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , за яким [PERSON] придбав житловий будинок з усіма господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на зазначений житловий будинок У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги позивача підтримує, просить суд про їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає просить суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день,час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. 27 квітня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , який посвідчений на універсальній товарній біржі «Віконт-Т» за №2-75. Згідно умов договору [PERSON] продала, а [PERSON] купив зазначений житловий будинок за 1000 гривень, які були сплачені покупцем до підписання договору. На підставі вказаного договору купівлі-продажу, 28 квітня 1999 року за [PERSON] в ВМБТІ було зареєстровано право власності на житловий будинок та відповідно внесено запис до реєстраційної книги за №15. Відповідно до положень ст. 47ЦК УРСР (в редакції 1963р.), нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі, за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно статті 227 ЦК УРСР (в редакції 1963р., яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що хоча сторони, у відповідності до вимог законодавства, не посвідчили нотаріально договір купівлі-продажу спірного майна, але домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, позовні вимоги про визнання дійсним договору №2-75\~купівлі-продажу\~житлового будинку\~з господарськими\~спорудами розташованого\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~укладений між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] 27\~квітня 1999\~року на\~універсальній товарній\~біржі «Віконт-Т» підлягають задоволенню. 18 вересня 2021 року [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] про що склали відповідну розписку. Між ними проведено розрахунок в сумі 100000 гривень та домовлено оформити договір купівлі-продажу нотаріально. [INFO] [PERSON] помер, внаслідок чого позивач по справі безповоротно втратив можливість посвідчити нотаріально договір купівлі-продажу придбаного майна. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його батько [PERSON] , який свої спадкові права на житловий будинок по [ADDRESS] не оформляв та визнав позовні вимоги позивача [PERSON] . Стаття 41 Конституції України передбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень Цивільного кодексу України, фізична особа має право мати у своїй власності будь-яке майно, яке вона придбала внаслідок правочинів не заборонених законом. Згідно\~ст. 657 ЦК України\~договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (ст. 220 ЦК України). Однією з умов застосування ч.2 ст.220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. \~ \~ \~ \~Позивач по справі [PERSON] домовився з [PERSON] щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, що підтверджується розпискою складеною у простій письмовій формі, виконали його умови, але нотаріально не посвідчили. Позивач по справі безповоротно втратив можливість нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку. За таких обставин суд може визнати укладений між ними договір дійсним. Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що хоча сторони, у відповідності до вимог законодавства, не посвідчили нотаріально договір купівлі-продажу спірного майна, але домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки відбулася втрата можливості нотаріально посвідчити такий договір.

Outcome: approved