Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

23.08.2017 року позивач ПАТ «Альфа - Банк» звернувся до Московського районного суду м.Харкова із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 12 067,34 доларів США та судові витрати у розмірі 4705,40 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 30.05.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», який у подальшому здійснив перейменування в ПАТ «Альфа-Банк», та відповідачем укладено кредитний договір № 490073792, згідно якого [PERSON] отримав кредит у сумі 21609,30 доларів США. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого, станом на 25.05.2017 року має прострочену заборгованість за кредитом 9209,73 доларів США, за відсотками - 2857,61 дол. США, пеня - 26 286,58 дол. США. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість лише в частині заборгованості за кредитом та відсотками, без нарахованої неустойки, та судові витрати. 19.10.2017 року суддею Московського районного суду м. Харкова Майстренко О.М. відкрито провадження у справі. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 № 2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судових справ позовна заява надійшла у провадження судді Октябрського районного суду м. Полтави Гольник Л.В. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 15.09.2023 року прийнято справу до провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 13.02.2024 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. 18.02.2019 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у позовній заяві. Вказував, що відповідно до доданих до позовної заяви доказів, вимога банку до [PERSON] про досудове врегулювання спору датована 26.05.2017 року. Проте, у відповідача є документально оформлені відомості, що вимога позивача до нього про дострокове повернення кредиту мала місце ще 15.01.2014 р. З урахуванням положень закону та вищенаведеної правової позиції Верховного Суду, обов`язок відповідача щодо сплати відсотків припинився разом із пред`явленням до відповідача вимоги згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, тобто 15.01.2014 року. Позивач у якості доказу наявності заборгованості та її величини надав суду відповідний розрахунок. Однак цей розрахунок заборгованості за кредитом не є первинним документом, тобто не є належним доказом існування заборгованості та її розміру, оскільки з вказаного розрахунку не зрозуміло як формувалися величини, які у ньому вказані (т.1, а.с. 91-93). 08.05.2024 року до суду надійшла заява представника відповідача про застосування позовної давності, оскільки вимоги позивача про стягнення заборгованості за зобов`язаннями відповідача необхідно рахувати до дати 30.07.2014 року. Вважає, що заявлені позивачем вимоги подані поза межами трирічного строку позовної давності. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Крім того, вказувала на те, що АТ «Альфа Банк» змінило найменування з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк» без зміни організаційно-правової форми. Також наголошувала, що строк позовної давності не закінчився, оскільки останні сплати за кредитом відповідача були здійснені у липні 2015 року, а з позовом банк звернувся у серпні 2017 року. Також, положення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі усунення порушень виконання договору боржником за достроковою вимогою банку, ця вимога стає нечинною. У судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, на підставі викладених у відзиві обставин. Вказував, що відповідач не оспорює укладення ним кредитного договору та доповнень до нього. Водночас вважає, що банк не довів належними та допустимими доказами суму боргу, надавши недостовірні докази .Просив застосувати строк позовної давності до заявлених вимог. Заслухавши сторони, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до таких висновків. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 30.05.2008 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено кредитний договір №490073792, згідно якого [PERSON] отримав у сумі 21609,30 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом 14,49 % річних строком на 72 місяці, дата остаточного повернення кредиту - 30.05.2014 року (т. 1, а. с.5-7). 06.11.2009 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк», що є правонаступником усіх прав та зобов`язань ЗАТ «Альфа-банк», уклали Договір про внесення змін та доповнень № 1 до Кредитного договору № 490073792 від 30.05.2008 року, згідно якого змінено п. 2.3 розділу № 1 «Базові умови кредитування» Кредитного договору та викладено його в наступній редакції: «Дата остаточного повернення Кредиту - 30.05.2018 року», Додаток № 1 до Кредитного договору викладено у новій редакції, наведеній у додатку № 1 до нього Договору про внесення змін і доповнень. Вказаними змінами та доповненнями сторони погодили, що з 01.09.2008 року відсоткова ставка за користування кредитом становить 16,5%, строк повернення кредиту становить 30.05.2018 року. Позивач свої зобов`язання виконав, надав відповідачу кредит у розмірі 21 609,30 доларів США , однак відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 25.05.2017 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 9209,73 доларів США, за відсотками - 2857,61 доларів США, за неустойкою - 26286,58 доларів США. Враховуючи те, що станом на 25.05.2017 року [PERSON] прострочив сплату кредиту позивач направив вимогу про дострокове врегулювання спору, зазначивши загальну суму заборгованості 38353,92 долари США, в тому числі штрафні нарахування 26286,58 доларів США. (т.1, а.с.17). 23.08.2017 року позивач звернувся до позовом до суду про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] , яка утворилася станом на 25.05.2017 року, виходячи з принципу розумності та справедливості, без врахування неустойки, а саме заборгованість за кредитом в сумі 9209,73 доларів США, за відсотками - 2857,61 доларів США, всього 12067,34 доларів США. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 01.12.2022 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» змінило найменування з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк» без зміни організаційно- правової форми. За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтями 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Суд приймає до уваги, що відповідач неналежним чином виконувала умови кредитного договору, а тому банк у відповідності до ст. 526 ЦК України правомірно вимагає від відповідача повернення коштів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач довів належними та допустимими доказами суму боргу відповідача перед банком станом на 25.05.2017 року. Водночас відповідач жодним належним доказом не спростував обставини, викладені позивачем, тому суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Щодо досудової вимоги банку від 15.01.2014 року, суд зауважує таке. Відповідно до ч. 10 ст. 11 Закон України «Про захист право споживача», у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Як встановлено у судовому засіданні, позивач дійсно направляв досудову вимогу боржнику [PERSON] від 15.01.2014 року. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом [PERSON] погасив заборгованість перед банком у січні-лютому 2014 року. Крім того, відповідач продовж 2014 року та початку 2015 року сплачував відповідні суми за кредитом, що свідчить про те, що боржник усунув порушення умов кредитного договору, а тому вимога банку про дострокове повернення кредиту від 15.01.2014 року втратила чинність. Щодо строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до Кредитного договору сторони погодили строк виконання позичальником своїх зобов`язань до 30.05.2018 року. З розрахунку та виписок з особових рахунків вбачається, що відповідач за період з дня видачі кредиту до липня 2015 року дійсно час від часу допускав певні порушення строків внесення чергових платежів на незначні проміжки часу, але усував такі прострочення, не допускаючи тривалого порушення графіку платежів. В свою чергу тривале прострочення платежів, яке стало підставою для подання даного позову, виникло лише з 30.07.2015, і тільки починаючи з 30.07.2015 року відповідач припинив виконання взятих на себе перед кредитором зобов`язань. Таким чином, позивач дізнався про порушення своїх прав лише після того, як позичальник не вніс черговий платіж 30.07.2015 року і лише з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності. Позов подано 23.08.2017 року, тобто в межах строку позовної давності, а тому заява про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню. Інші твердження представника відповідача, якими останній заперечує щодо задоволення позовних вимог, також не спростовують позовні вимоги. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума, сплаченого судового збору по справі в розмірі 4704,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved