Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, у якій просила видати обмежувальний припис стосовно кривдника - [PERSON] , [INFO] на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань 300 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори із [PERSON] , контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, а також в будь-який спосіб спілкуватися. В обґрунтування вимог заяви [PERSON] зазначила, що із заінтересованою особою - [PERSON] вона перебуває у зареєстрованому шлюбі. На даний час подружжя проживає за різними адресами та в провадженні Тернопільського міськрайонного суду перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між заявницею та [PERSON] , розгляд якої відкладено на 03 лютого 2025 року (справа №607/24891/24). Проте, [PERSON] регулярно навідується за місцем проживання заявниці, за адресою: [ADDRESS] , та вчиняє домашнє насильство.Будинок за вказаною адресою належить батькові заявниці - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про право особистої власності. [PERSON] стверджує, що протягом тривалого часу потерпає від насильства з боку чоловіка, яке носить психологічний характер, а саме під час вчинення насильства кривдник поводить себе неадекватно, словесно ображає, залякує, а на даний час ще й погрожує фізичною розправою. Під час вчинення домашнього насильства відносно заявниці, яке було зафіксовано працівниками поліції 18 листопада 2024 року, [PERSON] в місці проживання [PERSON] словесно ображав її та чинив на неї моральний тиск. Внаслідок вчинених [PERSON] дій, працівниками поліції був оформлений терміновий заборонний припис стосовно кривдника серія АА № 333860 від 18 листопада 2024 року. За фактом вчинення чоловіком [PERSON] відносно неї 18 листопада 2024 року домашнього насильства, постановою Тернопільського міськрайонного суду від 29 листопада 2024 року (справа № 607/24805/24), [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 -2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Крім того, перебуваючи під дією термінового заборонного припису стосовно кривдника № 333860 від 18 листопада 2024 року, [PERSON] 19 листопада 2024 року близько 15.10 год. та 20 листопада 2024 року близько 07.10 год. телефонував до [PERSON] та в ході телефонної розмови чинив на неї психологічний тиск, порушуючи вимоги вказаного термінового заборонного припису, яким було встановлено заборону в будь-який спосіб контактувати із заявницею, як з постраждалою особою. Відносно даного факту працівниками поліції було складено два протоколи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 10 грудня 2024 року (справа № 607/25726/24; справа № 607/25728/24) [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Чоловік проявляє агресію не тільки до заявниці, а й щодо її знайомих, надсилає СМС, які носять образливий характер та викликають сумнів у його адекватності. Відносно [PERSON] порушено кримінальне провадження за ч. 2 ст. 125 КК України ( копія ухвали суду від 18 жовтня 2024 року, справа № 607/22337/24). Така протиправна поведінка [PERSON] негативно впливає на здоров`я [PERSON] та працездатність, на її психологічний та фізичний стан. Заявниця постійно перебуває в стані стресу та тривоги, побоюючись за свою безпеку. [PERSON] перебуває на обліку в лікаря психіатра з діагнозом депресивний, маячний розлад, що стверджується консультаційними висновками спеціаліста. [PERSON] не здатна самостійно захистити сеебе. Неодноразово вона зверталася за захистом до правоохоронних органів, проте це не дало жодного результату та її чоловік не змінив своєї поведінки. Саме з ініціативи [PERSON] відбуваються скандали і такі його дії носять постійний характер. На будь-які зауваження з приводу припинення протиправної поведінки [PERSON] не реагує. Під час вчинення з боку кривдника домашнього насильства існувала безпосередня загроза життю та здоров`ю [PERSON] . Таким чином, [PERSON] вчиняє щодо заявницінасильство протягом тривалого часу, незважаючи на заходи вжиті поліцією та судом, він і надалі чинить на [PERSON] психологічний тиск, будучи впевнений у своїй безкарності, його агресія щоразу посилюється. Вказані обставини та факти свідчать про небажання кривдника ставати на шлях виправлення та свідчать про стійку протиправну поведінку, тривале зневажливе ставлення до суспільних відносин щодо охорони фізичного та психологічного здоров`я осіб, з якими кривдник перебуває чи перебував у сімейних або близьких відносинах. [PERSON] переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства [PERSON] щодо неї, а також настання тяжких наслідків для здоров`я заявниці є дуже високою. Таким чином, [PERSON] є такою, що зазнала домашнього насильства, а саме: насильства психологічного характеру, що полягає у словесних образах, погрозах, залякуванні. Відтак, як жертва домашнього насильства, з урахуванням наявних ризиків заявниця потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Отож, зважаючи на вказане та з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо [PERSON] , з огляду на сам вид насильства (психологічне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливих тяжких наслідків його вчинення, заявниця звертається до суду із заявою про вжиття заходів шляхом видачі обмежувального припису, так як попередні заходи вжиті поліцією та судом до кривдника виявилися неефективними та не захистили її від насильства з боку [PERSON] . Ухвалою судді від 30 грудня 2024 року відкрито окреме провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису. Заявниця [PERSON] у судовому засіданні вимоги, викладені у заяві підтримала, просила задовольнити з підстав, у ній наведених. Пояснила, що її чоловік [PERSON] є хворою людиною, потребує медичної допомоги, однак лікуватися він добровільно не хоче. Півтора року подружжя не проживає разом, заявниця з дітьми мешкає у своїх батьків, в будинку [ADDRESS] . Причиною окремого проживання є те, що чоловік заявниці піднімав на неї руку, висловлювався до неї нецензурно в присутності дітей. Мало місце також і те, що [PERSON] о 02.00 год. ночі приїздив до дітей, заходив у будинок батьків заявниці, щоб подивитися, чи все у них гаразд. Останнім часом [PERSON] пише погрози на месенджері, телефонує і повідомляє [PERSON] , що виконає їх, телефонує цілодобово. Запитує, чи відомо їй про значення слів «двохсотий» і «трьохсотий», вчора вночі приїздив до будинку батьків, але не заходив. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак про день та час слухання справи повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання, що відповідає змісту ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Отож, неявка заінтересованої особи не перешкоджає вирішенню заяви про видачу обмежувального припису. Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16 жовтня 2011 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 1830 та видано свідоцтво про шлюб. Заявниця стверджує, що разом із дітьми мешкає у будинку свого їх батьків, за адресою: [ADDRESS] . Це житло належить на праві власності [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, яке видано на підставі рішення виконкому Тернопільської міської Ради народних депутатів № 358 від 30 травня 1986 року, зареєстроване Тернопільським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 170 від 03 червня 1986 року. Так, постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/24805/24 від 29 листопада 2024 року, № 607/25726/24 від 10 грудня 2024 року, [PERSON] визнавався винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки чинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини [PERSON] , а саме словесно ображав, чим могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої; зателефонував до своєї дружини [PERSON] та в ході телефонної розмови чинив на неї психологічний тиск, чим порушив вимоги термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 333860 від 18 листопада 2024 року (копія цього припису приєднана до матеріалів заяви). Також щодо [PERSON] на розгляді у Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12024216040000893 від 27 вересня 2024 року про вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КУпАП. Стосовно копій консультаційних висновків спеціаліста, які надані заявницею на обґрунтування стану здоров`я [PERSON] , то суд звертає увагу на те, що за відсутності їх оригіналів, такі документи не можуть братися судом до уваги в силу ст. 95 ЦПК України (письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо іншого не передбачено цим Кодексом). Відтак, до виниклих правовідносин підлягають застосуванню наступні норми процесуального та матеріального права. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Верховним Судом у постанові № 753/4405/20 від 12 квітня 2022 року зазначено, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За змістом п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Стаття 26 зазначеного Закону визначає, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Верховний Суд у постанові № 299/3692/19 від 30 червня 2021 року вказав, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно із ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Звертаючись до суду, [PERSON] обґрунтовувала підстави для видачі судом обмежувального припису стосовно [PERSON] нормами статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відтак, суд оцінивши доводи заяви, проаналізувавши надані документи, встановив, що [PERSON] , який заявниці приходиться чоловіком, неодноразово вчиняв щодо дружини домашнє насильство психологічного характеру, порушував вимоги термінового заборонного припису стосовно кривдника, що вбачається із вищенаведених постанов Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Дії [PERSON] полягали у образах [PERSON] , приниженні, чиненні психологічного тиску під час телефонних розмов. Всі ці дії в сукупності, а також невиконання [PERSON] термінового заборонного припису, вказують на те, що заінтересована особа продовжує вчиняти домашнє насильство щодо [PERSON] , що викликало у постраждалої особи побоювання за свою безпеку та стало причиною її звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Отож, [PERSON] ,як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки ігнорування [PERSON] застосованих судом заходів впливу до нього, порушення вимог термінових заборонних приписів, дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдником щодо неї психологічного насильства. Зазначене підтверджується фактичними обставинами справи, які встановлено судом в ході заслуховування пояснень заявниці та під час дослідження письмових доказів. Тривалість протиправної поведінки [PERSON] щодо [PERSON] є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». З огляду на вказані обставини, суд доходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису, а тому заява [PERSON] підлягає задоволенню частково. Слід видати обмежувальний припис щодо щодо [PERSON] , [INFO] , адреса місця проживання: [ADDRESS] , на строк 3 (три) місяці, яким встановити наступний захід тимчасового обмеження прав кривдника: заборонити [PERSON] , [INFO] ,перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] , а саме у будинку за адресою: [ADDRESS] ; заборонити[PERSON] , [INFO] , наближатися на відстань ближче 300 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . У задоволенні решти вимог зави [PERSON] суд відмовляє, оскільки докази на обґрунтування таких обставин в матеріалах справи відсутні. ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). На підставі викладеного,

Outcome: partial