Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (надалі за текстом - позивач) звернулось до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] (надалі за текстом - співвідповідачі), про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обгрунтовані порушенням співвідповідачами строків оплати наданих позивачем та спожитих співвідповідачами комунальних послуг, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з співвідповідачів заборгованість за спожиті послуги: - з централізованого опалення до 01.05.2018 у розмірі 16884,45 грн., (3733,88) - з централізованого гарячого водопостачання до 01.05.2018 у розмірі 6719,17 грн., (2303,45) - з централізованого опалення з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 11726,89 грн., - з централізованого гарячого водопостачання з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 3092,65 грн., - з теплової енергії з 01.11.2021 у розмірі 21260,82 грн., - з постачання гарячої води з 01.11.2021 у розмірі 10225,38 грн. (2681,38 грн.) - з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 838,89 грн. та витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 43,00 грн.; З урахування заперечень на заяву про застосування строків позовної давності, у якій міститься заява про зменшення позовних вимог, позивач, серед іншого, уточнює вимоги у частині стягнення: - з централізованого опалення до 01.05.2018 у розмірі з 16884,45 грн. до 3733,88 грн. - з централізованого гарячого водопостачання до 01.05.2018 у розмірі з 6719,17 грн. до 2303,45 грн. - з постачання гарячої води з 01.11.2021 у розмірі з 10225,38 грн. до 2681,38 грн. Ухвалою Суду від 24.05.2024, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Від співвідповідачів до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності та про перерахунок вартості комунальних послуг. 30.07.2024 до суду від позивача надійшли заперечення, в якій містилась заява про зменшення позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. За наслідками розгляду заяви позивача про зменшення позовних вимог, судом прийнято зазначену заяву до розгляду. 11.11.2024 до суду від сторін надійшли заяви про розгляд справи буз участі сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) співвідповідачі належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) співвідповідачі не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) співвідповідачі не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, наявні передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України підстави для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Договорів купівлі-продажу квартири від 20.09.1995 року власником квартири [ADDRESS] (надалі за текстом -квартира) є співвідповідачі Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», з 01 липня 2014 року публічне акціонерне товариство «Київенерго» (надалі за текстом - ПАТ «Київенерго») було визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності. Надання послуг здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який був опублікований 31.07.2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 року № 111. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 року № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва» від 27.09.2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», позивача визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591, позивачу видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. 28.03.2018 року, в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» (випуск 34) позивачем було опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Таким чином, оскільки зазначений договір є публічним та договором приєднання, то відповідно співвідповідачі приєднався до умов такого шляхом фактичного користування такими послугами. Отже, між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються нормами спеціального законодавства та умовами договору. 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» укладено Договір про відступлення права вимоги № 602-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до споживачів теплової енергії, комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, в частині їх зобов`язання перед кредитором оплати неустойки (пеня та/або штраф), 3% річних, інфляційні нарахування, судові та інші витрати, витрати на адвокатські послуги, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень, що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладання цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачами обов`язків з оплати спожитої теплової енергії та/або комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та є предметом судового розгляду або підтверджені судовими рішеннями, як такі, що підлягають стягненню із споживачів. Згідно додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11 жовтня 2018 року до переліку споживачів послуг централізованого постачання гарячої води та зобов`язань, право вимоги яких відступається, увійшли співвідповідачі, які є споживачами послуг з централізованого постачання гарячої води та централізованого опалення за вищевказаною адресою. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Отже, співвідповідачі є споживачами наданих позивачем послуг за адресою проживання співвідповідачів. Пунктом 1.1 Договору виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води згідно з діючими нормативами, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом. Позивач належним чином виконав умови договору, адже у строки та в порядку надав споживачеві послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, що підтверджується розрахунком заборгованості позивача та не заперечується співвідповідачами. Згідно з п. 14 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Як вбачається з наданих позивачем доказів та розрахунку заборгованості та довідкою про стан заборгованості станом на у співвідповідачів виникла заборгованість за спожиті комунальні послуги на суму 46 080,06 грн. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Отже, як наймачі (власники) та споживачі житлово-комунальних послуг, згідно ст. 162 ЖК України, зобов`язані не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Згідно з доводами позивача, співвідповідачі не сплачував за надані їм житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим, за співвідповідачами утворилась заборгованість, що становить 63 603,48 грн. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Співвідповідачі просять застосувати до позовних вимог строки позовної давності, адже позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за період до 01.05.2018. Відповідно до ст. ст. 256, 257, 258, ч.1 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц виснувала, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, дію якого неодноразово продовжено, останній раз Законом України № 3891-IX "Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" по 09.11.2024. За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. З огляду на викладене, на час дії встановленого карантину та воєнного стану, строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, не спливає та на момент звернення позивача з позовом, в разі існування підстав для застосування позовної давності, даний строк має бути застосований лише до 02.04.2017, оскільки Закон №540-IХ від 30.03.2020 набув чинності 02.04.2020. Таким чином, з урахуванням заяви співвідповідачів щодо застосування строку позовної давності, заборгованість за комунальні послуги підлягає до стягненню з співвідповідачів за період з 02.04.2017 по 29.02.2024. Відтак, перевіривши розрахунок позовних вимог суд, зазначає, що задоволенню підлягають вимоги у сумі 45 638,09 грн., з яких 15460,77 грн. з централізованого опалення у розмірі за всі заявлені періоди, з централізованого гарячого постачання у розмірі 8077,61 грн. (включає ПГВ та ГВ), теплової енергії у розмірі 21260,82 грн., плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 838,89 грн., плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 399,10 грн. та витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 43,00 грн. З огляду на викладене, враховуючи те, що заборгованість співвідповідачів перед позивачем в розмірі 45 638,09 грн. підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і співвідповідачі на момент ухвалення рішення не надали документів, які свідчили про сплату вказаної заборгованості, а також, не надали доказів неотримання ними вищенаведених житлово-комунальних послуг чи оформлення у встановленому порядку відмови від їх отримання, не спростували належними та допустимими доказами наданого позивачем розрахунку спірної заборгованості, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог про стягнення суми основного боргу, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги підлягають задоволенню частково. Враховуючи все вказане вище, суд доходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на співвідповідачів з огляду на задоволення позовних вимог.

Outcome: approved