Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

20 травня 2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] , через свого представника [PERSON] , з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності, визнання недійсним правочину та скасування державної реєстрації права власності. В обґрунтування\~свої вимог\~позивач зазначав,\~що на\~підставі договору\~купівлі-продажу\~квартири від\~17.07.1998\~р.\~він є\~власником квартири\~ [ADDRESS] ,\~загальною площею\~61,7\~ кв.м.\~та житловою\~площею 32,5\~кв.м.\~З 29.02.2008\~р.,\~після отримання\~ним громадянства\~України,\~він постійно\~до цього\~часу зареєстрований\~у зазначеній\~квартирі та\~у нього\~знаходяться усі\~правовстановлюючі документи\~на зазначену\~кварту.\~На початку\~2023\~року,\~коли позивач\~перебував у\~ [PERSON] у\~своїх батьків,\~йому зателефонувала\~його сусідка\~та повідомила,\~що його\~квартиру намагалися\~потрапити невідомі\~їй особи.\~Відразу після\~цього сусіди\~позивача викликали\~поліцію та\~шахраї не\~змогли потрапити\~у його\~квартиру.\~З цього\~приводу Центральною\~окружною прокуратурою\~міста Дніпро\~було порушено\~кримінальне провадження\~№ 12023041030001372\~від 17.05.2023\~р.\~за ч.2\~ст.190\~КК України.\~В рамках\~зазначено кримінального\~провадження були\~витребувані відповідні\~документи на\~підставі яких\~слідчими органами\~були встановлені\~наступні обставини: - згідно відповіді КП «ДМБТІ» від 15.02.2023 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року право власності на вказану квартиру було зареєстровано за [PERSON] -єддин; - з Інформації з ДРРПНМ від 01.02.2024 року вбачається, що право власності на зазначену квартиру у було зареєстровано: 21.04.2023 року за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.03.2005 року, а потім 19.01.2024 року за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.01.2024 року. Однак договір купівлі-продажу від 29.03.2005 року між [PERSON] та [PERSON] ніколи не укладався та не посвідчувався третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, тому не має жодної необхідності визнавати його недійсним. Проте є усі підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 19.01.2024 р., покупцем у якому зазначено [PERSON] , адже у позивача було відсутнє волевиявлення на продаж належної йому квартири та відповідачка [PERSON] в цьому випадку не може вважатися добросовісним набувачем спірної квартири. Враховуючи вищевикладене позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 19.01.2024 р., скасувати державну реєстрацію права власності за відповідачкою [PERSON] на спірну квартиру та визнати за позивачем право власності на останню. (а.с.1-4) Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2024 року у задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору було відмовлено, а вказану позовну заяву було залишено без руху. (а.с.17-18) 06 червня 2024 року позивачем було усунуто недоліки позовної заяви, надано документ про сплату судового збору. (а.с.19а-20) Після надходження з Єдиного державного демографічного реєстру відповідей щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів фізичних осіб [PERSON] , [PERSON] (а.с.а.с.21, 22),\~ухвалою судді\~Кіровського районного\~суду м.\~Дніпропетровська\~від 11\~червня 2024\~року відкрито\~провадження у\~справі,\~призначено її\~до судового\~розгляду в\~порядку загального\~позовного провадження\~з викликом\~сторін, а також залучено в якості третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Вдовіну Л.Л. та витребувано докази. (а.с.23-24) 28 червня 2024 року від Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради на ухвалу суду надійшли витребувані докази. (а.с.32-33) 02 липня 2024 року від приватного нотаріуса\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Вдовіної Л.Л. на ухвалу суду надійшли витребувані докази. (а.с.35-65) 09 липня 2024 року від Третьої дніпровської державної нотаріальної контори на ухвалу суду надійшла відповідь. (а.с.68) В підготовче засідання 05 серпня 2024 року з`явився представник позивача, інші сторони по справі в підготовче засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному підготовчому засіданні було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано додаткові докази, ухвалено продовжити строк підготовчого засідання на 30 днів та відкласти розгляд справи на 05 вересня 2024 року. (а.с.а.с.70, 71-72) 12 серпня 2024 року від Третьої дніпровської державної нотаріальної контори на ухвалу суду надійшла відповідь. (а.с.78) 14 серпня 2024 року від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів. (а.с.79-80) В підготовче засідання 05 вересня 2024 року з`явився представник позивача, інші сторони по справі в підготовче засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному підготовчому засіданні було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано додаткові докази та відкладено розгляд справи на 02 жовтня 2024 року. (а.с.а.с.92, 93-94) 25 вересня 2024 року від Державного нотаріального архіву у Дніпропетровській області на ухвалу суду надійшла відповідь. (а.с.101) В підготовче засідання 02 жовтня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, від представника позивача надійшла заява про проведення засідання за його відсутності та в якій він просив призначити справу до судового розгляду. (а.с.100) Оскільки всі дії з підготовки справи до судового розгляду були виконані ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2024 року було закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні на 14 листопада 2024 року. (а.с.а.с.102-103, 104) В судове засідання 14 листопада 2024 року з`явився представник позивача, інші сторони по справі в судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 10 грудня 2024 року для повторного виклику відповідачів. (а.с.109-110) В судове засідання 10 грудня 2024 року з`явився представник позивача, інші сторони по справі в судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному засіданні було ухвалено здійснювати розгляд справи в заочному порядку, розпочато розгляд справи по суті, з`ясовано думку щодо позовної заяви, досліджено письмові докази та оголошено перерву до 08 січня 2025 - для підготовки до судових дебатів. (а.с.114-116) В судовому засіданні 08 січня 2025 року було завершено розгляд справи по суті. Представник позивача у судовому засіданні просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідачі в судові засідання не з`явились, відзиви на позов до суду не находили. Відповідачка [PERSON] повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на її адресу судових повісток. (а.с.а.с.25, 75, 97, 105, 112, 117) Клопотань про розгляд справи за її відсутності відповідачка не надала, про причини неявки не повідомила. Рекомендовані повідомлення повернулись до суду з відміткою про вручення [PERSON] судових повісток. (а.с.а.с.90, 107, 119) Відповідач [PERSON] повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до ст.ст.128, 129 ЦПК України. (а.с.а.с.27, 76, 98, 106, 113, 118) Третя особа без самостійних вимог в судові засідання не з`являлась, в листі від 18.06.2024 р., який надійшов до суду 02.07.2024 р., просила проводити розгляд справи за її відсутності. (а.с.35) З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст.280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.07.1998 року, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» позивач є власником квартири [ADDRESS] загальною площею 61,7 кв.м. та житловою площею 32,5 кв.м. Зазначені обставини підтверджуються наявним у позивача оригіналом договору купівлі-продажу квартири від 17.07.1998 року, оригінал якого було оглянуто та засвідчено судом під час підготовчого судового засідання. (а.с.91) На виконання ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.06.2024 року від Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації суду надійшла відповідь, що станом на 31.12.2012 року право власності на спірну квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.07.1998 року, було зареєстровано за [PERSON] -єддин. (а.с.32-33) Представник позивача у своїх поясненнях зазначав, що на початку 2023 року, коли позивач перебував у [PERSON] у своїх батьків, позивачу зателефонувала його сусідка по тамбуру та повідомила, що у квартиру позивача намагалися потрапити невідомі їй особи. Вони представилися новими власниками вищезазначеної квартири. Відразу після цього сусіди позивача викликали поліцію. З цього приводу Центральною окружною прокуратурою міста Дніпро було порушено кримінальне провадження № 12023041030001372 від 17.05.2023 року за ч.2 ст.190 КК України. В рамках зазначеного кримінального провадження були витребувані відповідні документи на підставі яких слідчими органами були встановлені наступні обставини: - згідно відповіді КП «ДМБТІ» від 15.02.2023 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року право власності на вказану квартиру було зареєстровано за [PERSON] -єддин; - з Інформації з ДРРПНМ від 01.02.2024 року вбачається, що право власності на зазначену квартиру у було зареєстровано: 21.04.2023 року за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.03.2005 року, а потім 19.01.2024 року за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.01.2024 року. Зазначені обставини підтверджуються копією ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2024 року по справі № 932/881/24 (провадження № 1-кс/932/312/24), копію якої надано разом з позовною заявою. (а.с.7) Судом встановлено, що станом на час розгляду цивільної справи у суді, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.01.2024 року за адресою: [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Ліаною Леонідівною та зареєстрований в реєстрі за № 63, останнім набувачем спірної вищезазначеної квартири є [PERSON] . Відчужувачем спірної квартири за цим договором був [PERSON] . Зазначені обставини підтверджується копією зазначеного договору (а.с.36-37) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.05.2024 року. (а.с.6) У тексті договору купівлі-продажу квартири від 19.01.2024 року зазначено, що спірна квартира належить продавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29 березня 2005 року, який посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3-733. 05 вересня 2024 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська було витребувано від Державного нотаріального архіву у Дніпропетровській області належним чином завірену копію договору купівлі-продажу квартири від 29 березня 2005 року, який посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3-733, а також належним чином засвідчені копії усіх документів на підставі яких було посвідчено вказаний договір купівлі-продажу квартири. 25 вересня 2024 року на виконання вищезазначеної ухвали суду від Завідувача Державного нотаріального архіву у Дніпропетровській області надійшла відповідь від 20.09.2024 року № 1564/01-21. (а.с.101) Згідно вказаної відповіді встановлено, що згідно Реєстру для реєстрації нотаріальних дій Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори № 3 за 2005 рік, індекс справи № 2-30 , том 1, за реєстром № 3-733 від 29 березня 2005 року було зареєстровано іншу нотаріальну дію від інших осіб. З врахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що 29 березня 2005 року договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] (чи НУР-ЄДДИН) та [PERSON] не укладався та не посвідчувався державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В., адже за реєстром № 3-733 від 29 березня 2005 року було зареєстровано іншу нотаріальну дію від імені інших осіб. Враховуючи вищезазначене вбачається, що договір купівлі-продажу від 29.03.2005 року між [PERSON] та [PERSON] є неукладеним тобто таким, що не призводить до виникнення жодних прав та обов`язків у сторін, зазначених у цьому договорі. 16 червня 2020 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зробила наступний правовий висновок: «7.18. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. 7.20. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. 7.21. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.» Враховуючи вищезазначене на підставі положень ч.ч.1, 3 ст.203 ЦК України та ч.1 ст.215 ЦК України є усі підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 19.01.2024 року, покупцем у якому зазначено [PERSON] , адже, у [PERSON] було відсутнє волевиявлення (ч.3 ст.203 ЦК України) на продаж належної йому квартири [PERSON] за правочином, яки ним ніколи не укладався. Тому у [PERSON] не було жодних прав на вищезазначену квартиру. А значить, такі права не могли перейти і до [PERSON] . Відповідно до положень ч.2 ст.5 ЦПК України «Способи захисту, які застосовуються судом»: у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року по справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19) вказано, що «згідно з нормами ЦК України до первинного способу набуття права власності, зокрема, належить набуття права власності на новостворену річ (в тому числі, на об`єкт незавершеного будівництва), на яку раніше не було і не могло бути встановлене нічиє право власності (ст.331 ЦК України). Таким чином, підставою первинного способу набуття права власності є правопороджуючі юридичні факти, а для похідного - правовідносини, які виникли на підставі відповідних юридичних фактів. Положеннями ч.2 ст.328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття. Відповідно до ст.392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права». 27 листопада 2024 року Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23) підтвердила можливість витребувати майно з незаконного володіння без визнання правочину вчиненого без згоди сторони недійсним (нікчемним) та підтвердила наступну позицію: «236. Неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (недійсним в силу вимог закону), оскільки недійсність правочину як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів (щодо яких було виражено волевиявлення сторін правочину) або ж їх відновлювати.» Враховуючи, що у цій спірна квартира не вибула із володіння позивача, для належного та ефективного захисту прав [PERSON] не має необхідності у витребування майна (ст.ст.377, 388 ЦК України) від останнього набувача. Відповідно для задоволення позовних вимог [PERSON] не має правового значення добросовісність останнього набувача, яка має важливе значення при застосуванні положень ст.388 ЦК України (витребування майна від добросовісного набувача). Тому за даних обставин справи належним та ефективним способом захисту та поновлення прав позивача є визнання недійсним останнього правочину відчуження спірної квартири (ч.3 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України) та визнання за позивачем права власності на його квартиру (ст.392 ЦК України), яке не визнається відповідачем, [PERSON] , за якою на час розгляду цієї справи зареєстровано право власності на спірну квартиру. З врахуванням зазначеного є підстави і для скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, слід стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 15 140 грн., а саме по 7\~570 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved