Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог У травні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування та повернення транспортного засобу марки Opel, модель Vivaro 2002 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Позовна заява мотивована тим, що він був власником автомобіля марки Opel, модель Vivaro 2002 року випуску, білого кольору на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Йому стало відомо, що працівниками сервісного центру у м. Суми було здійснено перереєстрацію вказаного транспортного засобу за договором купівлі-продажу від 27 вересня 2022 року на нового власника [PERSON] . Так, 24 вересня 2022 року невідомою особою, начебто від його імені, було укладено договір комісії №8186/22/1/000683, згідно з яким він нібито доручив Товариству з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Прайм.Бро" за винагороду здійснити продаж автомобіля. Також від його імені був підписаний акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини від 24 вересня 2022 року. Але, вказував, що всі вищеперелічені документи він не підписував. По даному факту було внесено відомості до ЄРДР № 42024202510000012 від 19 січня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 289 КК України. Вказував, що автомобіль вибув з володіння поза його волею, він не надав згоди на відчуження автомобіля та не підписував жодних договорів на його відчуження, він не вчиняв дій по відчуженню автомобіля та не мав такого наміру, продаж автомобіля було здійснено вже після заволодіння ним невідомою особою, ніяких повноважень на продаж він не надавав. Згідно з висновком експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 22 лютого 2024 року № СЕ 19/119-24/2308-ПЧ встановлено, що підписи від його імені на вищевказаних документах виконані не ним, а іншою особою. Вказав, що йому стало відомо, що на час звернення до суду з позовом спірний автомобіль зареєстровано за [PERSON] . Ураховуючи наведене, [PERSON] просив суд: витребувати у [PERSON] та повернути йому транспортний засіб марки Opel, модель Vivaro 2002 року випуску, білого кольору, номер шасі кузова, рами) [NUMBER] Рух по справі Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 08 травня 2024 року відкрито провадження в загальному порядку, призначено підготовче судове засідання Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 20 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача адвокат Лобач І.А. в судовому розгляді позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задоволити. Представник відповідача адвокат Страшок Є.В. в судове засідання не з`явився, відзиву суду не надав, просив справу розглядати у його відсутність, заперечував проти задоволення позову. Позиція Суду Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши та давши оцінку письмовим доказам, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні їх під час судового розгляду вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Фактичні обставини справи, встановлені судами [PERSON] на праві власності з 24 червня 2021 року належав автомобіль марки Opel, модель Vivaro 2002 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 13). 28 лютого 2022 року [PERSON] добровільно передав автомобіль Opel, модель Vivaro 2002 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , разом з ключами та технічним паспортом на нього [PERSON] та [PERSON] . Згідно з договором комісії від 06 січня 2017 року№8186/22/1/000683, ТОВ "Прайм.Бро", в особі директора Ліхолєтова Д.О. та [PERSON] надалі комітент, укладено договір, згідно з яким комісіонер зобов`язується за винагороду здійснити за рахунок комітента від свого імені продаж продукції, переданої на комісію - автомобіля марки автомобіль Opel, модель Vivaro 2002 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , за ціною 50000 грн. Договір набув чинності з моменту його підписання сторонами і діяв до належного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (а.с. 23-24). 24 вересня 2022 року з участю комісіонера та членів комісії: [PERSON] та [PERSON] та комітента було складено та підписано акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №8186/22/1/000758. Сума коштів для виплати комітенту за автомобіль марки автомобіль Opel, модель Vivaro 2002 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , становить 50 000 грн. (а.с. 25). Згідно з аналітичного пошуку транспортних засобів з Національної інформаційної системи судом встановлено, що щодо спірного автомобіля була зміна власників на вказане авто, а саме: 27 вересня 2022 року у сервісному центрі м. Суми проведено перереєстрацію автомобіля за договором купівлі-продажу на нового власника [PERSON] (а.с.16-20). На підставі заяви [PERSON] було внесено відомості до ЄРДР № 42024202510000012 від 19 січня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 289 КК України. В ході досудового розслідування на підставі постанови слідчого відділення СВ Сумського РУП Головного управління Національної поліції в Сумській області була проведена почеркознавча експертиза і було встановлено, що договір комісії від 06 січня 2017 року№8186/22/1/000683, ТОВ "Прайм.Бро", в особі директора Ліхолєтова Д.О. та [PERSON] надалі комітент та акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №8186/22/1/000758 виконані не [PERSON] (а.с. 26-41) Мотивувальна частина Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Воловик проти України, № 15123/03, § 45, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), 06 грудня 2007 року). Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED проти України, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). Вирішуючи спори про витребування майна з чужого незаконного володіння судам слід встановити чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння, оскільки саме наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача, якому воно було передано за відплатним договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Висновки суду Судом встановлено, що спірний автомобіль марки автомобіль Opel, модель Vivaro 2002 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] вибув з володіння [PERSON] з його волі, оскільки останній передав автомобіль, разом з ключами та технічним паспортом на нього [PERSON] та [PERSON] , а тому суд приходить до висновку, що ця обставина виключає можливість витребування майна шляхом віндикації, на підставі статті 388 ЦК України. Тобто, саме [PERSON] розпорядився належним йому автомобілем і прийняв рішення про передачу автомобіля у користування і володіння іншій особі без оформлення відповідного договору купівлі-продажу, тобто взяв на себе усі ризики щодо можливості неповернення автомобіля у його володіння. Отже суд приходить до висновку, що власник, який неналежно поставився до вибору особи, якій він передав річ, у даній справі автомобіль, у володіння та користування, позбавляється права вимагати повернення речей від добросовісного набувача, але йому надається можливість вимагати відшкодування збитків від особи, яка не повернула річ. [PERSON] має право звернутися з відповідним позовом до особи, якій він добровільно передав транспортний засіб. У випадку коли річ вибуває з володіння власника за його бажанням, власник сам несе ризик вибору контрагента, якому він вирішив довірити своє майно. При вирішенні спору, судом враховано висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 761/44057/19 (провадження № 61-19405св20). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи вищевикладене суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню На підставі викладеного,

Outcome: dismissed