Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд стягнути на свою користь з відповідача витрати на професійну допомогу у сумі 15\~000,00 грн. в рамках розгляду справи № 214/1666/24, витрати, пов`язані зі збереженням автомобіля у сумі 240,00 грн., вартість евакуації автомобіля у сумі 1\~700,00 грн. та стягнути моральну шкоду у сумі 10\~000,00 грн., посилаючись на вину відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, якого постановою суду від 06.03.2024 у справі № 214/1666/24 визнано винним. Ухвалою суду від 08 травня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Рішенням суду 05 вересня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 3\~000 гривень 00 коп. та в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 363 гривні 36 коп. 09 жовтня 2024 року від адвоката Сулиги С.О., який діє в інтересах відповідача [PERSON] подано заяву про ухвалення додаткового рішення з підстав того, що судом не вирішено питання щодо витрат на правничу допомогу, які поніс відповідач при розгляді цієї справи. Ухвалою суду від 14 жовтня 2024 року зупинено провадження по розгляду заяви представника відповідача адвоката Сулиги Станіслава Олеговича, який діє в інтересах відповідача [PERSON] , про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правову (правничу) допомогу до розгляду Дніпровським апеляційний судом апеляційної скарги на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 вересня 2024 року у справі № 214/3928/24 та до повернення матеріалів справи до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 вересня 2024 року змінено в частині мотивів відмови, в іншій частині рішення суду залишено без змін. Ухвалою суду від 09 грудня 2024 року поновлено провадження у справі. У судове засідання учасники процесу не з`явилися. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Так, згідно пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно частини 4 статті 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Вирішуючи питання про судові витрати, суд не вбачає необхідності у виклику учасників процесу, які виклали свої доводи та міркування щодо вказаного питання. Положеннями статті 59\~Конституції України закріплено,\~що кожен\~має право\~на професійну\~правничу допомогу.\~Кожен є\~вільним у\~виборі захисника\~своїх прав. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. За нормами статті 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті\~141 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 31 жовтня 2022 року у справі № 236/3503/20-ц (провадження № 61-19531св21). Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2022 року у справі № 757/24445/21-ц (провадження № 61-9163св22) зазначив, що відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу. Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/WestAllianceLimited проти України заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі Заїченко проти України (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Так в матеріалах справи містяться копія договору про надання правової допомоги від 15 травня 2024 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Сулигою С.О. (а.с. 111), копія ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 06.06.2024 з адвокатом Сулигою С.О. (а.с. 77), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Сулиги С.О. (а.с.78), а також копії актів № 1 про виконані роботи з адвокатами Сулигою С.О. та [PERSON] (а.с.112,113), копії платіжних інструкцій про перерахування сум гонорару 5\~000,00 грн. та 4\~900,00 грн. на ім`я ФОП Богуцький І.О., з яким 15 травня 2024 року відповідачем було укладено договір № 15/05/24-АБ про надання правової допомоги (а.с. 43-45 копії договору, ордеру, свідоцтва). За правилами статті 137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Сторона позивача\~звернулася до\~суду із\~запереченнями про\~відмову у\~задоволенні заяви\~про винесення\~додаткового рішення,\~посилаючись на\~не співмірність\~заявленої до\~стягнення суми\~з обсягом\~роботи та\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~даних послуг,\~однак відсутнє\~клопотанням про\~зменшення заявлених до відшкодування витрат відповідача на правничу допомогу, з доведенням не співмірності таких витрат, тому ураховуючи принцип пропорційності задоволених\~вимог при покладенні на сторін судових витрат, суд вважає, що понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню у сумі 7\~000,00 грн. виходячи з розміру задоволених вимог (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 206/4841/20 (провадження № 14-55цс22).

Outcome: approved