Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні майном, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач є власником земельної ділянки [NUMBER] площею 0,0532 га, по [ADDRESS] та садового будинку площею 26,9 кв.м., які позивач отримав у спадок після смерті свого батька.В червні 2021 позивач дізнався, що частиною земельної ділянки користується відповідач зі сплатою користування в розмірі 4 000 грн. щомісячно. Відповідач здійснювала оплату оренди позивачу, проте з серпня 2022 року відповідач припинила здійснювати сплати оренди та на прохання позивача надати копію договору оренди земельної ділянки та частини приміщення відповідних документів не надала. В подальшому, через засоби електронної пошти повідомила позивача, що вона перебуває за кордоном, звільненням земельної ділянки та приміщення буде займатися її помічник. Проте, станом на вересень 2024 року земельну ділянку та приміщення відповідач не звільнила та продовжує користуватися нерухомим майном, орендну плату за користування не оплачує. Такі дії відповідача порушують право власності позивача, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву де просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення /а.с. 26/. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи судом повідомлена належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив на позовну заяву не подавала, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність останньої та ухвалити у справі заочне рішення за згодою позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. [PERSON] є власником садового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0532 га кадастровий номер 8000000000:90:821:0110 на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом /а.с.4-5/. Відповідач користується частиною земельної ділянки та приміщення, що розташовані за даною адресою /а.с. 8/. Відповідач орендну плату за користування нерухомим майном не сплачує та в добровільному порядку звільнити ділянку та приміщення, що належить позивачу на праві власності відмовляється. Договору про оренду між сторонами не укладено і такий договір відповідачем не надано. Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За приписами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Окрім того, Конституцією України у ст. 41 та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Отже, беручи до уваги принцип непорушності права власності, а також зважаючи на те, що відповідач в добровільному порядку звільнити земельну ділянку та приміщення відмовляється, орендну плату за користування нерухомим майном, яке на праві власності належить позивачу, не сплачує, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог про визнання дій відповідача незаконними, то останні не підлягають задоволенню, оскільки такий спосіб захисту не передбачений ст. 16 ЦПК України та не сприятиме ефективному захисту прав та інтересів позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved