Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-01 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Представниця позивача [PERSON] адвокат Ільків Г.М. подала до суду позовну заяву, в якій просить визнати за [PERSON] батьківські права відносно дитини [PERSON] , [INFO] , та внести відповідні зміни в актовий запис про його народження. В обґрунтування позовних вимог представниця позивача покликалася на те, що нa початку лютого 2023 року [PERSON] познайомився з [PERSON] . Проявляючи спільну симпатію один до одного, вони почали зустрічатися, проводили разом свій вільний час, між ними неодноразово були інтимні стосунки. В результаті неодноразових інтимних стосунків остання, як згодом стало відомо позивачу, в листопаді 2023 року завагітніла від нього. Офіційно зареєструвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] не вдавалося за можливе, оскільки остання на цей час перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , хоча з останнім припинила проживати як подружжя в 2020 році. Перебуваючи на третьому місяці вагітності, [PERSON] звернулася в Стрийський міськрайонний суд Львівської області з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.05.2024 в справі № 456/1251/24 вимоги [PERSON] задоволено, шлюб з [PERSON] розірвано. Дане рішення суду сторонами не оскаржувалося та 20.06.2024 набрало законної сили. [INFO] від фактичного подружнього життя [PERSON] та [PERSON] народився їх спільний син [PERSON] . Проте саме відповідач [PERSON] був внесений в актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , як батько дитини. У встановленому законом порядку відповідач не подавав в органи РАЦС заяву про невизнання себе батьком дитини, а відтак документально був записаний як батько дитини. Позивач заперечує факт батьківства відповідача, оскільки такий спростовується доказами та встановленими обставинами, а тому звертається до суду з даним позовом. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Треті особи пояснень щодо позову не надали. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 18 жовтня 2024 року головуючим у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 18/ На запит суду з Єдиного державного демографічного реєстру отримано відповідь про зареєстроване місце проживання відповідача /а.с. 19/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.11.2024 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання батьківства прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справ постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 19.11.2024. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 20/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.12.2024 закрито підготовче провадження в справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання батьківства та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 02.01.2025 /а.с. 45/. Розгляд справи по суті відбувся 02.01.2025 без участі сторін. Представниця позивача [PERSON] адвокат Ільків Г.М. в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її та позивача відсутності. Позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позові, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечив. Треті особи: [PERSON] , Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Третя особа [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала, просила їх задовольнити. Третя особа рган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не прибула. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти, позов задовольнити з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.10.2024 [PERSON] народився [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 1227. Батьком записано [PERSON] , матір`ю - [PERSON] /а.с. 13/ В поданому позові позивач [PERSON] оспорює батьківство відповідача [PERSON] , стверджуючи, що біологічним батьком сина [PERSON] є саме він. Також вказує на обставини спільного проживання з [PERSON] , її вагітності та народження сина [PERSON] , на підтвердження таких надав ряд доказів, серед яких світлини /а.с. 14/. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Однією з підстав звільнення від доказування є преюдиціальність обставин, існування або неіснування яких встановлене судовим рішенням, що вступило в законну силу, в цивільній, господарській або адміністративній справі. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову. Отже, обставини, встановлені рішенням суду в порядку цивільного, господарського або адміністративного судочинства не доказуються при розгляді інших цивільних справ, в яких беруть участь ті ж особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 23.02.2022 у справі № 554/8632/18. Крім цього, в постанові від 10.11.2021 у справі № 520/14775/15-ц Верховний Суд зазначив, що преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. Так, судом встановлено, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.05.2024 у справі № 456/1251/24 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 20.06.2024 /а.с. 12/. Під час розгляду вказаної цивільної справи та в рішенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.05.2024 на підставі доказів та з урахуванням позиції сторін судом було встановлено той факт, що з серпня 2020 року сімейні відносини та спільне життя між сторонами було припинено. Вищенаведене свідчить про те, що факт припинення сімейних відносин та спільного проживання [PERSON] та [PERSON] з серпня 2020 року не підлягає доказуванню в силу ст. 82 ЦПК України. А відтак відповідач [PERSON] не може бути батьком дитини, що він підтвердив у поданій ним заяві про визнання позовних вимог, де зазначив, що не є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , оскільки на момент зачаття дитини він знаходився за межами України. Відтак судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку наміром позивача встановити факт батьківства. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 122 Сімейного кодексу України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження житини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Частиною 4 ст. 128 СК України встановлено, що позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання батьківства. Зі змісту ст. 18 Конвенції про права дитини вбачається, що батьки у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН, від 20.11.1959, дитина для повного і гармонізаційного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» особа, яка записана батьком дитини, має право оспорювати своє батьківство, пред`являти позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджені наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, в яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Суд погоджується з аргументами позивача, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Щодо судових витрат. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 264ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд зобов`язаний розглядати справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. А тому, враховуючи відсутність у прохальній частині позову вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача понесених судових витрат, а також відсутність відомостей про наявність підстав для застосування до [PERSON] вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд вважає за можливе залишити витрати зі сплати судового збору за позивачем. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 висловив висновок про застосування норми права та вказав, що для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм. Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону та правові висновки, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 02.01.2025, є та дату, на яку було призначено розгляд справи, 02.01.2025, а датою складення повного тексту судового рішення 07.01.2025.

Outcome: approved