Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

12 листопада 2024 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла вказана позовна заява, подана через систему «Електронний суд», відповідно до змісту якої представник позивача Котишин І.Б., діючи в інтересах ТОВ «Фінансова Компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за Договором позики №3248826 від 28 вересня 2021 року у розмірі 24\~069,96 грн, з яких: 3\~600 грн заборгованість за тілом кредиту та 20\~469,96 грн - сума заборгованості за відсотками за користування кредитом. Крім цього, просить стягнути із відповідача судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі - 2\~422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог сторона позивача посилаються на те, що 28 вересня 2021 року [PERSON] уклала з ТОВ «МАНІФОЮ» Договір позики №3248826 на умовах зворотності, платності та строковості в електронній формі, відповідно до якого відповідач отримала кошти в сумі 3\~600,00 грн, зобов`язавшись повернути суму позики, сплатити проценти та всі інші платежі пов`язані з виконанням Договору. Товариство свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, надавши [PERSON] кошти в обсязі та у строк визначений умовами Договору. Відповідач по справі свої зобов`язання за договором не виконала. 02 листопада 2022 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Фінансова Компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №02-11/2022, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив позивачу права грошової вимоги по відношенню до осіб, які являються боржниками ТОВ «МАНІФОЮ», включно і за Договором позики №3248826 від 28 вересня 2021 року, укладеним із відповідачем [PERSON] , про що було повідомлено останню, шляхом направлення повідомлення на належну їй електронну пошту. Відтак, оскільки відповідач, усупереч умовам Договору, не виконала свого боргового зобов`язання, не повернула кредит у сумі - 3\~600 грн та не сплатила відсотки за його користування у сумі - 20\~469,96 грн, зважаючи на неможливість вирішення даного спору у добровільному порядку, позивач був вимушений звернутися до суду з метою захисту порушених прав. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 23 грудня 2024 року, яке у подальшому з підстав заявленого клопотання відповідача було відкладене на 16 січня 2025 року. 10 грудня 2024 року, засобами поштового зв`язку, від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 72-75), відповідно до змісту якого остання вказала на часткове визнання пред`явленого до неї позову, зокрема в частині заборгованості у розмірі - 10\~692, 36 грн, з яких: 3\~600 грн заборгованість за тілом кредиту та 7\~092,36 грн заборгованість за відсотками нарахованими за користування позикою. У задоволенні позову в іншій частині просила суд відмовити. Відповідач не заперечує щодо факту укладення нею 28 вересня 2021 року Договору позики №324882 в електронній формі з ТОВ «МАНІФОЮ» на умовах зворотності, платності та строковості. Аналогічним чином, відповідачем не ставиться під сумнів наявність у позивача відповідного права вимоги за вказаним Договором позики, набутого у порядку правонаступництва від ТОВ «МАНІФОЮ». У частині спірної суми заборгованості обґрунтовує свою позицію зокрема тим, що розмір заборгованості за договором, за період з моменту укладення договору позики - 28 вересня 2021 року до останнього дня строку позики - 28 жовтня 2021 року становить - 4\~244,76 грн ((3\~600х0.597%)х30 днів), що узгоджується з розрахунком позивача, а тому нею не заперечується та визнається. Однак, остання категорично заперечує щодо заявленої позивачем заборгованості за відсотками за Додатковими Угодами №1, №2 та №3, з підстав їх хибного нарахування, оскільки має місце дублювання тіла кредиту у кожному з трьох розрахунків за період з 26 листопада 2021 року до 23 січня 2022 року, що є на думку відповідача неправомірним, оскільки тіло кредиту у сумі - 3\~600 грн нею було отримано одноразово. За підрахунками відповідача розмір відсотків, які підлягають стягненню становлять 7\~092, 36 грн. 23 грудня 2024 року від представника позивача [PERSON] , засобами електронного зв`язку, до суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 83-84), разом з додатками, відповідно до змісту якої сторона позивача наполягає на задоволенні пред`явлених ними вимог та вважає аргументи викладені відповідачем у відзиві безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане боргове зобов`язання. Обґрунтовує свою позицію тим, що відповідач була належним чином проінформована з умовами договору та додатковими угодами, погодилася з ними, шляхом їх відповідного підписання. Також наголошено, що в межах дії кожної з Додаткових угод, залишок заборгованості за сумою позики становив 3\~600 грн, а середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий: 1,99000%. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» явку свого представника у судове засідання не забезпечило. 10 січня 2025 року засобами електронного зв`язку від представника позивача - адвоката Котишин І.Б. надійшло клопотання щодо здійснення розгляду справи за відсутності сторони позивача, заявлені вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні (а.с. 97). Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання також не з`явилася. Перед його початком, звернулася із клопотанням в якому просила суд здійснювати розгляд справи без її участі. Додатково наголосила, що у межах вказаного Договору позики №324882628 від 28 вересня 2021 року вона здійснювала часткове погашення заборгованості на загальну суму - 4\~927,40 грн, що узгоджується з розрахунком заборгованості поданої позивачем. У зв`язку з цим, просила суд врахувати зазначені обставини під час ухвалення судом рішення по суті справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 вересня 2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] було підписано Договір позики №3248826 (а.с. 20-23), шляхом використання останньою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «j58460» (а.с. 32), на умовах зворотності, строковості та платності, відповідно до положень якого сторони Договору узгодили: що [PERSON] , як позичальник отримала грошові кошти у розмірі 3\~600 грн (п. 2.3.3. Договору); строком на 30 днів, до 28 жовтня 2021 року (п. 2.3.4. Договору); зі сплатою відсотків у розмірі 0,59700% - акційна процентна ставка від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики (2.4.2. Договору); 1,99000% - базова процентна ставка від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики (п. 2.4.4. Договору). Позика надана, шляхом безготівкового переказу коштів у національній валюті на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) [NUMBER] , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в Особистому кабінеті (а.с. 33). Аналогічним чином [PERSON] було підписано: Анкету клієнта-фізичної особи, що сформована за допомогою програмного забезпечення (а.с. 17); Паспорт позики (а.с. 18-19); та Розрахунок за Договором позики №3248826 від 28 вересня 2021 року (а.с. 24-25). У подальшому, з підстав продовження строку дії вищевказаного Договору, позики №3248826, між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] , шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, були підписані відповідні додаткові угоди: - Додаткова угода №1 від 27 жовтня 2021 року до Договору позики №3248826 від 28 вересня 2021 року з відповідним графіком обов`язкових платежів (одноразовий ідентифікатор [PERSON] «h05404») (а.с. 26, 27), якою продовжено строк повернення позики на 30 днів до 26 листопада 2021 року та обумовлено, що залишок заборгованості за сумою боргу становить - 3\~600 грн, а середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий 1.99%; - Додаткова угода №2 від 24 листопада 2021 року до Договору позики №3248826 від 28 вересня 2021 року з відповідним графіком обов`язкових платежів (одноразовий ідентифікатор [PERSON] «d02214») (а.с. 28, 29), якою продовжено строк повернення позики на 30 днів до 24 грудня 2021 року та обумовлено, що залишок заборгованості за сумою боргу становить - 3\~600 грн, а середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий 1.99%; - Додаткова угода №3 від 24 грудня 2021 року до Договору позики №3248826 від 28 вересня 2021 року з відповідним графіком обов`язкових платежів (одноразовий ідентифікатор [PERSON] «z05377») (а.с. 30, 31), якою продовжено строк повернення позики на 30 днів до 23 січня 2022 року та обумовлено, що залишок заборгованості за сумою боргу становить - 3\~600 грн, а середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий 1.99%. Суд зважає, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 634 ЦК України, передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Так, згідно із статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Таким чином, судом встановлено що, посилання на обставини укладення електронній формі вищезазначеного Договору позики та Додаткових угод до нього, відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», оскільки позивачем доведено, що відповідач [PERSON] ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єктів електронної комерції; надала відповідні данні для заповнення формуляра заяви (П.І.П, РНОКПП, місце проживання, телефон, данні паспорту та ін.) та шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом України «Про електронну комерцію» погодилася з запропонованими умовами Договору та у подальшому із Додатковими угодами, підписавши їх. Факт підписання сторонами зазначеного Договору та Додаткових угод до нього не спростований та не оспорюється. За таких обставин, судом встановлено, що між [PERSON] та позикодавцем ТОВ «МАНІФОЮ» виникли договірні відносини, оскільки між ними було укладено Договір позики, дія якого ,на підставі Додаткоаих угод неодноразово продовжувалася. На переконання суду, вказаний правочин є правомірним, адже в розумінні ст. 204 ЦК України його недійсність прямо законом не встановлена. Відомості щодо визнання даного Договору недійсним у суду відсутні, зустрічний позов стороною відповідача не заявлено. З метою підтвердження наявності у позивача в межах вищевказаного Договору позики відповідного права вимоги до позичальника, - відповідача по справі, до матеріалів справи додано наступні документи. Копія Договору факторингу №02-11/2022 від 02 листопада 2022 року (а.с. 36-41), відповідно до умов якого вбачається, що ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», як фактор, передає кошти у розпорядження ТОВ «МАНІФОЮ», як клієнта, (ціна договору) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості) (п. 1.1 Договору факторингу №02-11/2022). Відповідно до умов п. 7.1 вказаного Договору факторингу фактор сплачує клієнту сума фінансування, шляхом безготівкового перерахування коштів у сумі - 1\~239\~332,37 грн, без ПДВ. Факт виконання зазначених умов та здійснення оплати доводиться відповідною копією платіжної інструкції №68834 від 02 листопада 2022 року (а.с. 44). Згідно Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу №02-11/2022 від 02 листопада 2022 року, ТОВ «МАНІФОЮ» передало ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» реєстр Боржників від 02 листопада 2022 року, кількістю відступлених прав вимоги 15\~852 (а.с. 43). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору Факторингу №02-11/2022 від 02 листопада 2022 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача - [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за Договором №3248826 на заборгованість у сумі 24\~069, 96 грн, з яких: 3\~600 грн заборгованість за тілом кредиту та 20\~469,96 грн - сума заборгованості за відсотками за користування кредитом (а.с. 42). Вказана сума заборгованості узгоджується із відповідним розрахунком заборгованості за Договором позики №3248826 від 28 вересня 2021 року, яка була нарахована станом на 02 листопада 2022 року (а.с. 34-35). Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст. 514 ЦК України). Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, наявні правові підстави вважати позивача - ТОВ «Фінансова Компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» правонаступником ТОВ «МАНІФОЮ» в частині набуття ними права грошової вимоги, у тому числі, і до [PERSON] за борговим зобов`язаннями, які виникла за Договором позики №3248826 від 28 вересня 2021 року. З метою повідомлення [PERSON] про відповідне відступлення права вимоги за Договором позики №3248826 та про необхідність сплатити заборгованість за вказаним Договором на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», 08 листопада 2024 року позивачем було надіслало на адресу відповідача досудову вимогу (а.с. 45). При цьому, вказані вимоги відповідачем в добровільному порядку виконані не були, що фактично і стало підставою для звернення позивачем до суду з вказаним позовом. Зі змісту ст. 526, 530 ЦК України вбачається, що зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За таких обставин, оскільки відповідач допустила порушення зобов`язань, встановлених договором, доказів своєчасного, належного та повного виконання кредитного договору не надала, що має наслідком наявність заборгованості та підстав для їх стягнення у примусовому порядку. Разом з тим суд зважає, що відповідачем розрахунок вказаної вище заборгованості за Кредитним договором у частині наявності непогашеного тіла позики не спростований, оскільки остання будь-яких заперечень щодо його змісту до суду не надала, напроти у вказаній частині позов визнала, а тому, суд приходить до висновку щодо наявності у відповідача [PERSON] заборгованості за Договором позики №3248826 від 28 вересня 2021 року у сумі 3\~600 грн, як тіла позики, а тому позовні вимоги банку в цій частині підлягають задоволенню. Щодо заявлених вимог позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 20\~469,96 грн, слід зазначити наступне. Відповідно п. 3.1.1. Договору позики №3248826, проценти за користування позикою нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування позикою з дня надання позики до дня повного погашення заборгованості включно. У період прострочення позики проценти за користування позикою нараховуються за базовою процентною ставкою на позику визначеною п. 2.4.4., що обумовлено у розмірі - 1.99000% (п. 3.1.3. Договору позики №3248826). Аналогічне положення в частині порядку та розміру нарахування відсотків вказане у п. 3 Додаткових угод №1, 2, 3, що узгоджується із Графіком. Аналізуючи вказані вище положення Договору позики з урахуванням Додаткових угод, а також беручи до уваги прострочення відповідачем своїх боргових зобов`язань, суд констатує, що нарахування відсотків повинно здійснюватися на тіло позики у розмірі 3\~600 грн, щоденно, у розмірі 1,99%, протягом 120 діб, що загалом за підрахунками суду становить 8\~596,80 грн (3600х1,99х120). Разом з тим, суд зауважує, що період нарахування позивачем відсотків становить - з 28 вересня 2021 року по 02 листопада 2022 року, тобто поза межами обумовленого сторонами 120-денного строку позики. У зв`язку з цим слід зауважити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) вказала, що в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.19). Твердження про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України (п. 116 постанови від 05 квітня 2023 року). Велика Палата Верховного Суду у п. 141 вищезазначеної постанови від 05 квітня 2023 року з огляду на мотивувальну частину постанови від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 уточнила викладений у цій постанові висновок таким. У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Також Велика Палата Верховного Суду у п. 146 вищезазначеної постанови від 05 квітня 2023 року акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При оцінці доказів та оцінці аргументів суд також враховує положення ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та нечіткі або двозначні положення договору тлумачить на користь відповідача, як споживача послуг позивача. Таким чином, очікування позикодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом/позикою» поза межами строку, на який надається такий кредит/позика (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання позивачу, як правонаступнику позикодавця, можливості подальшого нарахування відсотків відповідно до статті 1048 ЦК України, у розумінні п. 3.1.1. Договору позики №3248826, поза межами строку такого кредитування вочевидь порушить баланс інтересів сторін, адже на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву позикодавця. У зв`язку з цим, аналізуючи судову практику та сталість підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом/позикою» поза межами строку, на який надається такий кредит/позика, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача в частині невірного нарахування позивачем відсотків за користування позикою. За таких обставин, у відповідності до умов Договору позики №3248826, з врахуванням укладених Додаткових угод №1, №2, №3, загальний розмір нарахованих відсотків за вказаним Договором під час прострочення не може перевищувати 8\~596,80 грн. У зв`язку з цим, беручи до уваги відомості щодо часткового погашення відповідачем заборгованості за вказаним Договором позики на загальну суму - 4\~927,40 грн, що узгоджується із відповідним розрахунком долученим позивачем до матеріалів справи (а.с. 34-35), заборгованість [PERSON] перед позивачем у частині непогашених відсотків становить 3\~669,40 грн (8\~596,80 - 4\~927,40), що і підлягає стягненню з відповідача. Решта відсотків, що нараховані за межами строку позики та не як міра відповідальності на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, не підлягають до стягнення, оскільки у вказаній формі позивачем не пред`являлися та у розумінні п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не можуть бути стягнені, адже такі підлягають списанню кредитодавцем. Враховуючи наведене та встановлені обставини справи, які свідчать про те, що [PERSON] належним чином не виконала свої боргові зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованості за Договором позики №3248826 від 28 вересня 2021 року у загальному розмірі 7\~269,40 грн, що складається із: 3\~600 грн суми заборгованості за тілом позики та 3\~669,40 грн - сума заборгованості по нарахованим відсоткам за користування позикою. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 731,56 грн (30,20%). На підставі наведеного,

Outcome: partial