Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

08.11.2024 р. [PERSON] звернулася до Чернігівського районного суду Чернігівської області з позовом до територіальної громади в особі Добрянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] померла [PERSON] . Відповідно до заповіту, засвідченого секретарем виконкому Олешнянської сільської ради народних депутатів Ріпкинського району Чернігівської області 22.05.1992 р., зареєстрованого у реєстрі за № 21, [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла своїй онуці - позивачу [PERSON] , в тому числі й житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Проте позивач спадщину за заповітом не прийняла та вона перейшла до доньки спадкодавця (матері позивача) [PERSON] , яка на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.09.2024 р. № 46/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю у спадкоємця належним чином оформленого документа, що посвідчує право власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14.11.2024 р. справу було передано за підсудністю до Ріпкинського районного суду Чернігівської області. Справу передано головуючому судді 10.12.2024 р. Ухвалою Ріпкинського районного суд Чернігівської області від 11.12.2024 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Проведення підготовчого судового засідання призначено на 06.01.2025 р. Витребувано від приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Максимовської Юлії Василівни копію спадкової справи № 14/2024, заведеної після смерті [PERSON] . 26.12.2024 р. від приватного нотаріуса Чернігівського районного округу Чернігівської області надійшла витребувана спадкова справа, зареєстрована за вх. № 5041/24. 27.12.2024 р. від Добрянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області надійшла заява про розгляд справи без участі її представника, зареєстрована за вх. № ЕП-1398/24-Вх, в якій зазначено про визнання позовних вимог у повному обсязі. 06.01.2025 р. від представника позивача надійшла заява про долучення матеріалів до справи та про проведення судового засідання без участі позивача та його представника, зареєстрована за вх. № 59/25. Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися. Повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. [INFO] померла [PERSON] (бабуся позивача), [INFO] померла [PERSON] (матір позивача). З матеріалів спадкової справи № 14/2024, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , вбачається, що остання була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . На день смерті проживала і була зареєстрована за вказаною адресою сама. Також з матеріалів даної спадкової справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована, та проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 46/02-31 від 18.09.2024 р., спадкоємцем [PERSON] була [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] , якою, однак, для видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно не було надано документ, що посвідчує право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] (а. с. 16). Надаючи правову оцінку обставинам справи суд звертає увагу на таке. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV (далі - Закон № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 3 Закону № 1952 речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Згідно абзацу 3 п. 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України від 25 грудня 2015 р. № 1127, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року. Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок садибного типу технічна характеристика об`єкта нерухомості станом на 03.09.2024 р. складає: житловий будинок (А-1) (рік спорудження/реконструкції: 1948), веранда (а-1) (рік спорудження/реконструкції: 1952), ґанок (а1) (рік спорудження/реконструкції: 1952), сарай (Б) (рік спорудження/реконструкції: 1948), сарай (Г) (рік спорудження/реконструкції: 1977), сарай (Е) (рік спорудження/реконструкції: 1980), погріб (В) (рік спорудження/реконструкції: 1966), навіс (Д) (рік спорудження/реконструкції: 1980). Відповідно до інформаційної довідки ТОВ "Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації" від 10.09.2024 р. (що також наявна в матеріалах спадкової справи) об`єкти нерухомого майна, що складається з житлового будинку (А-1), загальною площею 52, 1 кв. м., сараїв (Б-Г), погреба (В), сараю (Е), навісу (Д), збудовані до 1992 року. Самовільного будівництва та реконструції немає. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин, з огляду на безумовне визнання відповідачем позову та відсутність у матеріалах справи суперечностей та протиріч, а також невстановлення судом осіб, права, свободи чи інтереси яких можуть бути порушені визнанням позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, 50 % судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету. Згідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Outcome: approved