Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

18 жовтня 2024 року в провадження суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між АТ "ПУМБ" та [PERSON] укладено кредитні договори: 03 лютого 2020 року №2001539584001, за яким відповідачу видано кредит у сумі 27 408 гривень; 31 серпня 2021 року №1001960975001, за яким відповідачу видано кредит у сумі 6 000 гривень; 18 листопада 2021 року №1002019503001, за яким відповідачу видано кредит у сумі 45 000 гривень. Відповідно до п.1 ст.1050 Цивільного кодексу України та абз. 2 ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач як кредитодавець має право вимагати повернення усієї суми заборгованості, якщо відповідач як позичальник прострочив сплату чергових платежів понад 1 місяць. Позивач направив письмову вимогу (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, тому позивач виконав свій обов`язок щодо претензійної роботи належним чином. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 21 серпня 2024 року склала: 1) по кредитному договору від 03 лютого 2020 року № 2001539584001 - 42 821,93 гривень, з яких: 27 407,53 гривень - заборгованість за кредитом; 15 414,40 гривень - заборгованість процентами; 2) по кредитному договору від 31 серпня 2021 року № 1001960975001- 5 335,34 гривень, з яких: 3 002,77 гривень - заборгованість за кредитом, 0,37 гривень - заборгованість процентами; 2 332,20 гривень - заборгованість за комісією; 3) по кредитному договору від 18 листопада 2021 року № 1002019503001- 51 392,24 гривень, з яких: 31 203,12 гривень - заборгованість за кредитом; 6,62 гривень - заборгованість за процентами; 20 182,50 гривень - заборгованість за комісією, тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 21 серпня 2024 року склала 99 549,51 гривень. Відповідно до умов кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, зокрема, заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 2001539584001 від 03 лютого 2020 року, сторони погодили, що позичальник зобов`язується сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Ці умови були узгоджені позичальником шляхом підписання відповідних документів. Підписавши вказану заяву позичальник беззастережно підтвердив, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua., а тому позивач наполягає на правомірності позовних вимог до відповідача по стягненню комісії, що є законним і відповідає чинному законодавству, і просить суд задовольнити позовні вимоги щодо стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості з відповідача в повному обсязі. Щодо дотримання позивачем строків позовної давності. Цивільним кодексом України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. ст.256, 257 ЦК України). Статтею 264 того ж Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Окрім того, 11 березня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року N 211 впроваджено дію карантину на території України. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу України були продовжені на строк дії такого карантину(п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ). 24 лютого 2022 року Законом України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії (п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ). У цей же строк позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 УК України, а також від сплати неустойки (штрафи, пені) нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, які підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 01 липня 2023р. завершено дію карантину (Постанова КМУ №651 від 27 червня 2023 року),однак строки стягнення заборгованості по кредитах, які настали в період з 11 березня 2020 року продовжуються до закінчення дії воєнного стану в Україні та тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Оскільки кредитний договір від 03 лютого 2020 року № 2001539584001 укладено між сторонами процесу 03 лютого 2020 року, а платежі відповідач здійснював до 23 січня 2024 року, що відображено в розрахунку заборгованості та виписках по рахунку, відповідно строки позовної давності в даному випадку повністю дотримано. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитними договорами в сумі 99 549,51 гривень та судовий збір. Ухвалою про відкриття провадження від 29 жовтня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк - 15днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові просить розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дати розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не сповістив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, заяви про розгляд справи в його відсутність не надходило. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за наявними в ній письмовими доказами. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 03 лютого 2020 року відповідач [PERSON] звернувся до АТ "ПУМБ" і підписав заяву №2001539584001 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого, підписанням цієї угоди Клієнт приймає Публічну пропозицію АТ "ПУМБ" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ "ПУМБ" в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги. Відповідачу було відкрито поточний рахунок на його ім`я у гривнях та надано кредитну картку миттєвого випуску [NUMBER] з кредитним лімітом в 5 000 гривень, строк кредитного ліміту 12 місяців, зі спливом вказаного строку, дія кредитного ліміту продовжується кожного разу на такий самий строк разі відсутності заперечень будь-якої сторони договору, стандартна процентна ставка 47,88% річних, реальна річна процентна ставка 47,88% річних. Довідкою про збільшення кредитного ліміту до договору №2001539584001 від 03 лютого 2020 року підтверджується, що 15 червня 2023 року розмір кредитного ліміту за вказаним договором збільшено до 27 408 гривень. 31 серпня 2021 року відповідач [PERSON] звернувся до АТ "ПУМБ" і підписав заяву №1001960975001 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого, підписанням цієї угоди Клієнт приймає Публічну пропозицію АТ "ПУМБ" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ "ПУМБ" в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги. Відповідачу було надано споживчий кредит на загальні споживчі цілі в розмірі 6 000 гривень на строк 24 місяці, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 2,99%, розмір процентної ставки - 0,01% річних, разова комісія - 0,00%. Кредит надано відповідачу шляхом перерахування грошей на його банківський рахунок, відкритий у позивача № [NUMBER] . Платіжною інструкцією №TR.51842209.207055.8810 від 31 серпня 2021 року підтверджується, що кредитні кошти в сумі 6 000 гривень, зараховані на картковий рахунок [PERSON] . Крім того, 18 листопада 2021 року відповідач [PERSON] звернувся до АТ "ПУМБ" і підписав заяву №1002019503001 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого, підписанням цієї угоди Клієнт приймає Публічну пропозицію АТ "ПУМБ" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ "ПУМБ" в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги. Відповідачу було надано споживчий кредит на загальні споживчі цілі в розмірі 45 000 гривень на строк 24 місяці, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 2,99%, розмір процентної ставки - 0,01% річних, разова комісія - 0,00%. Кредит надано відповідачу шляхом перерахування грошей на його банківський рахунок, відкритий у позивача № [NUMBER] . Платіжною інструкцією №TR.53751531.64334.8810 від 18 листопада 2021 року підтверджується, що кредитні кошти в сумі 45 000 гривень, зараховані на картковий рахунок [PERSON] . Відповідно до приписів ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено ст.628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ч.2 ст.638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Також, ч.1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Таким чином, відповідач, підписуючи заяви від 03 лютого 2020 року, 31 серпня 2021 року та 18 листопада 2021 року, користуючись кредитними коштами, висловив свою згоду з формою договорів та їх умовами, вказані кредитні договори між АТ "ПУМБ" та [PERSON] , підписані сторонами, є чинними, у встановленому законом порядку недійсними не визнавалися, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з зазначених дат між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Також, частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. На підставі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З розрахунків заборгованості за кредитними договорами вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 21 серпня 2024 року склала: 1) по кредитному договору від 03 лютого 2020 року № 2001539584001 - 42 821,93 гривень, з яких: 27 407,53 гривень - заборгованість за кредитом; 15 414,40 гривень - заборгованість процентами; 2) по кредитному договору від 31 серпня 2021 року № 1001960975001- 5 335,34 гривень, з яких: 3 002,77 гривень - заборгованість за кредитом, 0,37 гривень - заборгованість процентами; 2 332,20 гривень - заборгованість за комісією; 3) по кредитному договору від 18 листопада 2021 року № 1002019503001- 51 392,24 гривень, з яких: 31 203,12 гривень - заборгованість за кредитом; 6,62 гривень - заборгованість за процентами; 20 182,50 гривень - заборгованість за комісією, тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 21 серпня 2024 року склала 99 549,51 гривень. Отже, встановлено, що відповідач з умовами договорів був ознайомлений, підписав договори, однак їх умови порушив. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із частиною першою ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, позивачем доведено факт укладення кредитних договорів, факт отримання відповідачем грошових коштів та порушення ним зобов`язання щодо їх повернення, тому, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість, визначена станом на 21 серпня 2024 року в наступному розмірі: - по кредитному договору від 03 лютого 2020 року №2001539584001 в сумі 42 821,93 гривень, з яких: 27 407,53 гривень - заборгованість за кредитом; 15 414,40 гривень - заборгованість за процентами; - по кредитному договору від 31 серпня 2021 року №1001960975001 в сумі 3 003,14 гривень, з яких: 3 002,77 гривень - заборгованість за кредитом, 0,37 гривень - заборгованість процентами; - по кредитному договору від 18 листопада 2021 року №1002019503001 в сумі 31 209,74 гривень, з яких: 31 203,12 гривень - заборгованість за кредитом; 6,62 гривень - заборгованість за процентами. А всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитними договорами в сумі 77 034,81 гривень. Стосовно заявлених позовних вимог позивача про стягнення з відповідача комісії за обслуговування кредитів, суд приходить до наступного. Позивач в обґрунтування даних вимог посилається на те, що згідно зі статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. За пунктом 10 частини 1 статті 12 цього ж Закону визначено, що у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися). Відповідно до умов кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, зокрема, заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №2001539584001 від 03 лютого 2020 року, сторони погодили, що позичальник зобов`язується сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Ці умови були узгоджені позичальником шляхом підписання відповідних документів. Підписавши вказану заяву позичальник беззастережно підтвердив, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua. Між тим, у приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. ЦПК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (ч. 2 ст. 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)). Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах. Згідно з абзацом третім ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у п. 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Також, у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України). Згідно умов заяви №1001960975001 від 31 серпня 2021 року та №1002019503001 від 18 листопада 2021 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписаної відповідачем, в п.5 встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99%, тобто, фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена й у графіках щомісячних платежів, які є частиною кредитних договорів. За вищенаведених обставин, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за Законом повинні надаватись безоплатно, суд робить висновок про те, що положення п. 5 кредитних договорів №1001960975001 від 31 серпня 2021 року та №1002019503001 від 18 листопада 2021 року щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, є нікчемними. За таких обставин позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією в розмірі 2 332,20 гривень та 20 182,50 гривень, відповідно, задоволенню не підлягає. Строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду позивачем не пропущено. Відтак позов АТ «ПУМБ» слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаними договорами в розмірі 77 034,81 гривень, в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Суд, ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також, згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги АТ «ПУМБ» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір по справі в розмірі 1 865,25 гривень (77% від суми заявленої ціни позову, що задоволена судом).

Outcome: approved