Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-26 00:00:00

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 09.03.2021 між Товариства з\~обмеженою відповідальністю«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» (далі ТОВ «ФК «ЦФР») та [PERSON] було укладено кредитний договір №7235286672. 07.10.2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» та Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» (АТ «ТАСКОМБАНК») укладено договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016. 08.11.2023 між АТ «ТАСКОМБАНК» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено договір факторингу №НІ/11/10-Ф, згідно якого право грошової вимоги за кредитним договором №7235286672 від 09.03.2021 року, укладеним між ТОВ «ФК «ЦФР») та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 21867,21 грн., з яких: 13255,84 грн. сума заборгованості за основним боргом; 1,57 грн. сума заборгованості за відсотками; 8609,80 грн. сума заборгованості по комісії. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови договору позики в односторонньому порядку не змінювалися. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. З огляду на вищевикладене, позивач просить стягнути заборгованість за Кредитним договором №7235286672 від 09.03.2021 року в розмірі 21867,21 грн., з яких: 13255,84 грн. сума заборгованості за основним боргом; 1,57 грн. сума заборгованості за відсотками; 8609,80 грн. сума заборгованості по комісії, а також судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому в позовній заяві просить у випадку неявки представника позивача у судове засідання проводити розгляд даної справи без його участі за наявними у справі матеріалами, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України\~заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] укладено кредитний договір №723586672 від 09.03.2021, відповідно до якого кредитор отримав грошові кошти в сумі 15944,00 грн., «строк, на який надається кредит 12», що підтверджується копією кредитного договору №723586672 від 09.03.2021 року, паспортом кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №5286672 та заявою-анкетою на отримання послуг в ТОВ «ФК «ЦФР», підписаних відповідачем. 09.03.2021 року відповідачем отримано Повідомлення про відступлення прав вимог за кредитним договором №7235286672 від 09.03.2021 року, за яким права вимоги за даним кредитним договором, укладеним між [PERSON] та ТОВ «ФК «ЦФР» будуть відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року. Також до позовної заяви додано копію Договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року, укладеного між ПАТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЦФР». 08.11.2023 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено Договір факторингу №НІ/11/10-Ф, за умовами якого АТ «ТАСКОМБАНК» за кошти відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до боржників за Кредитними Договорами згідно Реєстру Прав Вимог, який формується згідно Додатку №1. Згідно Акту прийому-передачі Реєстру Прав Вимоги за Договором факторингу № НІ/11/10-Ф від 08.11.2023 року та Витягу з Реєстру прав вимог до Договору факторингу №НІ/11/10-Ф від 08.11.2023 року, було передано право вимоги за Кредитним договором №7235286672 укладеним із боржником [PERSON] , відповідно до якого сума заборгованості за основним боргом становить 13255,84 грн., сума заборгованості за відсотками становить 1,57 грн., сума загальної заборгованості по комісії становить 8609,80 грн., а всього заборгованість становить 21867,21 грн.. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №7235286672 від 09.03.2021 за період з 08.11.2023 по 31.03.2024 року розмір заборгованості з часу передачі первісного кредитора до правонаступника не змінювався та новий кредитор не здійснював нові нарахування боржнику. Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є юридичною особою, яка в установленому порядку зареєстрована та має право на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг. Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає прийняті судом до уваги докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем є зобов`язальними і регулюються нормами ЦК України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу (ч. 2 ст. 644 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 599, 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, що належать відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України визначено, що зобов`язання підлягає виконанню у встановлений ним строк. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ст. 512 ЦК України). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст. 517 ЦК України). Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Матеріали справи не містять такого повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові (ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») стосовно кредитного договору №7235286672 від 09.03.2021 року, а відтак суд дійшов висновку, що хоча між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та АТ «ТАСКОМБАНК», було укладено договір факторингу №НІ/11/10-Ф від 08.11.2023 року, де боржником є [PERSON] , проте враховуючи положення ч. 1 ст. 1082 ЦК України у останнього не виникло зобов`язання здійснити платіж факторові, тобто ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.ч.1,2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач зазначає, що всупереч умовам Кредитного договору №7235286672 від 09.03.2021 року, відповідач не виконав своїх зобов`язань. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. Суд враховує, що неотримання повідомлення про передачу права вимоги іншій особі не позбавляє боржника обов`язку погашення заборгованості, а останній лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. На підтвердження невиконання відповідачем свого зобов`язання за кредитним договором №7235286672 від 09.03.2021 року, позивач додає Розрахунок заборгованості за кредитним договором №7235286672 від 09.03.2021 року, з якого вбачається, що відповідачем дійсно не здійснено жодного платежу на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» для погашення існуючої заборгованості. Проте на підтвердження обставини не здійснення відповідачем жодного платежу для погашення існуючої заборгованості на рахунки попереднього кредитора позивачем не надано жодного доказу. Крім того доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо, безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. З урахуванням того, що у наданих до позовної заяви додатках відсутні докази руху коштів по рахунку відповідача, суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт того, що відповідач дійсно отримав грошові кошти у первинного кредитора, а також наявність у відповідача взагалі заборгованості перед позивачем. Розрахунок заборгованості в даному випадку не є належним доказом існування заборгованості або інших грошових правовідносин між сторонами, зокрема з первинним кредитором. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а відтак в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed