Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-26 00:00:00

Рух справи 11.02.2022 вказана позовна заява, датована 10.02.2022, за підписом позивача, надійшла до Святошинського районного суду міста Києва. В позові ставиться питання про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] : - 105 429,11 грн в рахунок відшкодування завданих матеріальних збитків; - 27 мінімальних заробітних плат в Україні, що на час подання позову складає 175 500,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди; - суму сплаченого судового збору в розмірі 2 809,29 грн; - 47 000,00 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правову допомогу. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14.02.2022 вказану справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. 12.05.2022 справа надійшла до Солом`янського районного суду міста Києва з супровідним листом Святошинського районного суду міста Києва від 11.04.2022. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16.05.2022 відповідну позовну заяву прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмове провадження). Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Доводи позову В обґрунтування позову, зокрема, вказано, що 14.03.2019 о 14 год 18 хв на території НВК «Ерудит» м. Києва, після уроку фізкультури [PERSON] , через виникнення конфліктної ситуації, наніс удар рукою в обличчя [PERSON] , внаслідок чого останній отримав знач травми. Зі слів законного представника, після виникнення вказаного інциденту, вона вимушено, в самостійному порядку якнайшвидше доставила неповнолітного [PERSON] до кабінету стоматолога - [PERSON] . Після надання невідкладної медичної допомоги, [PERSON] був направлений до стоматологічного медичного центру ім. О.О. Богомольця, а в подальшому до травмпункту щелепно-лицевої хірургії Дитячої клінічної лікарні № 7 Печерського району м. Києва. У позові вказується, що згідно консультаційного висновку хірурга-стоматолога вказаного медичного закладу, внаслідок травми, неповнолітній [PERSON] отримав перелом коронки 1.1 та 2.1 зубів, забій м`яких тканин правої очної та підочної частин обличчя. Повне протезування передніх зубів можна здійснити у віці не раніше повного формування щелепно-лицевої ділянки, а до цього часу можливе встановлення тимчасової пломби, яка в свою чергу, окрім додаткових витрат на її періодичну заміну, позбавляє можливості повноцінно кусати та жувати тверду їжу. Звертається увага на те, що у виписці з медичної карти неповнолітнього [PERSON] виявлено рухомість 1.2, 2.1 та 2 зубів І ступеня. Також, пацієнту рекомендовано: проводити комп`ютерне обстеження щелепно-лицевої ділянки 2 рази на рік з метою попередження розвитку кіст, гранулем в районі 1.1, 1.2 ,1.3, 2.1, 2.2, 2.3 зубів; заміну цирконієвої коронки 1 раз в 2,5 роки до повного формування щелепно-лицевої ділянки; нагляд у лікаря - стоматолога 4 рази на рік. Як вказує законний представник, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 042-1042-2019 від 04.07.2019, внаслідок заподіяної травми, [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження, а відповідно до висновку невролога, останньому поставлено діагноз: гостра реакція на стрес, вегетативна дисфункція. Щодо заподіяної матеріальної шкоди, зазначається, що така складається з витрат на медичні обстеження [PERSON] , медичні консультації, придбання ліків, проходження діагностики, інших лікарняних та транспортних витрат в загальній сумі 105 429,11 грн. В частині вимог про компенсацію моральної шкоди, вказується, що така спричинена негативними змінами у житті потерпілого, зокрема, щоденних думок та спогадів про пережиті події, негативні переживання, насторозі, тривозі, емоційних та тілесних реакціях при згадуванні інциденту, концентрація уваги на проблемі одужання та фізичної реабілітації, переживанні фізичних незручностей та психологічного димскомфорту, тимчасової відірваності від соціального життя. Наголошує, що внаслідок обставин отримання тілесних ушкоджень, неповнолітній [PERSON] відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення зверхньою і цинічною поведінкою сторони відповідача. Зі слів законного представника, вказані обставини підтверджуються висновком експерта від 30.10.2020 № 29 за результатами судово-психологічної експертизи, якою також встановлено, зокрема: -у [PERSON] наявні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли внаслідок заподіяння йому тілсених ушкоджень 14.03.2019 [PERSON] ; -ситуація, що досліджується за справою є психотравмувальною для [PERSON] , оскільки йому завдано страждань; -можливий розмір відшкодування за завдану моральну шкоду [PERSON] складає 27 мінімальних заробітних плат, розмір яких встановлюється рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, чинному на момент винесення рішення суду. Позивач вважає, що запропонована до стягнення моральна шкоди в розмірі 175 500,00 грн може компенсувати всі вказані фізичні та душевні страждання, спричинені протиправною поведінкою [PERSON] по відношенню до [PERSON] . В позові звертається увага, що постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 04.12.2019 у справі № 760/26026/19, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 184 КУпАП, а з 03.03.2020 в Солом`янському районному суді розглядається клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 про застосування до неповнолітнього [PERSON] примусових заходів виховного характеру за фактом вчинення суспільно-небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 125 КК України, внесеному до ЄРДР за № 120191000090003135 від 28.03.2019. Зазначається, що заходи досудового врегулювання спору вживалися, однак не принесли бажаного результату, у зв`язку з чим позивач просить захистити порушені права та інтереси в судовому порядку, ухваливши рішення про задоволення позовних вимог. Щодо правової позиції відповідача Відповідач своїм правом подання відзиву не скористався. Копію ухвали про відкриття провадження та позовної заяви із доданими до неї матеріалами отримав 24.04.2023, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 186). Жодних інших заяв, клопотань, пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги, в будь-якій іншій формі від відповідача на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити правову позицію відповідача щодо предмету спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. До позовної заяви долучено копію свідоцтва про народження, виданого повторно 27.05.2015, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , про що складено актовий запис № 1113; батько: [PERSON] ; мати: [PERSON] (а.с. 17). За змістом акта № 3 про нещасний випадок НВК «Ерудит» від 19.03.2019 (а.с. 25-27), зокрема, вбачається, що його складений у зв`язку з наступними обставинами: «14.03.2019, після уроку фізкультури, учень - [PERSON] , наніс удар рукою в обличчя [PERSON] , в результаті чого [PERSON] отримав травму: перелом коронки 1/1; забій м`яких тканин правої очної та біля очної частин обличчя. О 14 год 25 хв, медична сестра [PERSON] оглянула хлопця, надала першу долікарську допомогу, зателефонувала класному керівнику 7Б класу [PERSON] та заступнику директора з виховної роботи [PERSON] . Класний керівник зателефонувала матері [PERSON] та батькові [PERSON] та повідомила ситуацію. [PERSON] відмовилася від виклику швидкої, приїхала до НВК та особисто повезла сина до медичного закладу». В якості додатків до позовної заяви долучено копію протоколу від 09.09.2019 (а.с. 28) про адміністративне правопорушення, складеного начальником відділення Солом`янського УП ГУНП в м. Києві, лейтенантом поліції Шлагун В.В., відносно [PERSON] у зв`язку з невиконанням останнім батьківських обов`язків щодо виховання малолітнього [PERSON] , що призвело до вчинення останнім діянь, що містять ознаки злочину, відповідальність за який передбачена ст. 125 КК України, а саме: 14.03.2019 о 14 год. 17 хв., перебуваючи на території гімназії «Ерудит», що розташована за адресою: м. Київ, вул. Т. Яблонської, 12 наніс малолітньому [PERSON] ушкодження, які згідно висновку експерта № 042-1042-2019, відносяться до легких, не досягнувши віку кримінальної відповідальності, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 184 КУпАП. Також, до матеріалів позову долучено висновок експерта [PERSON] . Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 042-1042-2019 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 12019100090003133 з якого вбачається, що такий зроблений на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва, яка винесена за клопотанням слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві - Компанійченка О.Ю. (а.с. 29-32). Зі змісту підсумкової частини висновку експерта № 042-1042-2019 вбачається, що: «у [PERSON] було виявлено такі тілесні ушкодження: травматичні переломи 11, 21 зубів. Переломи коронок 11, 21 зубів (загальна кількість травмованих зубів - 2) спричинило незначну стійку втрату працездатності (втрату загальної працездатності) до 10%. За зазначеним критерієм, виявлене тілесне ушкодження відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило незначну втрату працездатності. Враховуючи відомі часові дані, обставини події, характер виявлених тілесних ушкоджень та окремі морфологічні складові, є підстави вважати, що виявлене тілесне ушкодження утворилося за рахунок однократної ударної дії тупого твердого предмету (можливо, за рахунок удару кістю руки, зібраної в кулак). Виявлене тілесне ушкодження могло утворитися у строк, вказаний в описовій частині ухвали, тобто 14.03.2019. Виявлене тілесне ушкодження не є небезпечним для життя та не могло утворитися за рахунок падіння на площину. Аналіз даних, отриманих органом досудового розслідування під час проведення слідчого експерименту, дає підстави стверджувати, що наявне тілесне ушкодження могло утворитися способом, який був відтворений під час проведення слідчого експерименту, що частково відображено на переглянутому фрагменті відеозапису 08:23-08:31». Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 04.12.2019 у справі № 760/26026/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення йог одо адміністративної відповідальності (а.с. 33). В подальшому, постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 10.01.2020 у справі № 760/26026/19 виправлено описку в постанові Солом`янського районного суду міста Києва від 04.12.2019. Вирішено вважати вірною частину статті 184 КУпАП, за якою [PERSON] визнано винним Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 10.01.2020 у справі № 760/26026/19 - ч. 4 ст. 184 КУпАП (а.с. 34). Також до позову долучено копію витягу з ЄРДР від 30.05.2019, номер кримінального провадження: 12019100090003133; правова кваліфікація: ч. 1 ст. 125 КК України; короткий виклад обставин: 14.03.2019 близько 14 год 17 хв, на території школи «Ерудит», яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Яблонської, 12, сину [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , однокласника [PERSON] наніс тілесні ушкодження (а.с. 35). Зі змісту консультаційних висновків спеціаліста від 14.03.2019 Дитячої клінічної лікарні № 7 Печерського району м. Києва вбачається, що [PERSON] отримав перелом коронки, ушиб м`яких тканей, правої очної та під очної областей, забій м`яких тканин обличчя (а.с. 41). Аналогічні обставини підтверджуються також консультативним заключенням № 1120 від 25.03.2019 Комунального закладу охорони здоров`я «Київська обласна клінічна лікарня», яким встановлено діагноз: перелом коронки (поперечний), травматичний пульпіт 11 зуба, перелом коронки (продольний) 21 зуба, травматичний періодонтит 21 зуба (а.с. 43). Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] від 18.02.2020, йому постановлено повний діагноз: МКХ.К. 04.01- 1.1 зуба, МКХ.S. 02.52 1.1 зуба, МКХ.S. 02.50 -2.1 зуба, МКХ.К. 05.0, МКХ.S. 03.21 -1.1, 2.1, 2.2 зубів, МКХ.К,04.00 1.3, 1.2, 2.1, 2.2, 2.3 зубів, МКХ.К. 04.04 1.3, 1.2, 2.1, 2.2, 2.3 зубів (а.с. 48-55). Згідно долученої виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] від 22.06.2021 вбачається, що йому поставлено діагноз: МКХ.К.05.0 (а.с. 56-58). Також, до матеріалів позовної заяви долучено (а.с. 71-80): -акт виконаних робіт № 4 від 14.03.2019 щодо лікування [PERSON] на загальну суму 2 480,00 грн за підписом лікаря-стоматолога [PERSON] та [PERSON] ; -акт виконаних робіт № 5 від 10.04.2019 щодо лікування [PERSON] на загальну суму 12 800,00 грн за підписом лікаря-стоматолога [PERSON] та [PERSON] ; -акт виконаних робіт № 9 від 26.04.2019 щодо лікування [PERSON] на загальну суму 17 350,00 грн за підписом лікаря-стоматолога [PERSON] та [PERSON] ; -акт виконаних робіт № 12 від 07.06.2019 щодо лікування [PERSON] на загальну суму 9 750,00 грн за підписом лікаря-стоматолога [PERSON] та [PERSON] ; -акт виконаних робіт № 17 від 25.09.2019 щодо лікування [PERSON] на загальну суму 1 900,00 грн за підписом лікаря-стоматолога [PERSON] та [PERSON] ; -акт виконаних робіт № 57 від 09.12.2020 щодо лікування [PERSON] на загальну суму 7 600,00 грн за підписом лікаря-стоматолога [PERSON] та [PERSON] ; -акт виконаних робіт № 25 від 19.12.2019 щодо лікування [PERSON] на загальну суму 2 300,00 грн за підписом лікаря-стоматолога [PERSON] та [PERSON] ; -акт виконаних робіт № 25 від 19.12.2019 щодо лікування [PERSON] на загальну суму 9 600,00 грн за підписом лікаря-стоматолога [PERSON] та [PERSON] ; -акт виконаних робіт № 79 від 23.06.2021 щодо лікування [PERSON] на загальну суму 4 300,00 грн за підписом лікаря-стоматолога [PERSON] та [PERSON] ; -акт виконаних робіт № 90 від 21.09.2021 щодо лікування [PERSON] на загальну суму 1 050,00 грн за підписом лікаря-стоматолога [PERSON] ; -акт виконаних робіт № 90 від 21.09.2021 щодо лікування [PERSON] на загальну суму 1 050,00 грн за підписом лікаря-стоматолога [PERSON] . Також в якості додатків до позову долучено копії наступних квитанцій (а.с. 81-86): -квитанція № 3357755 від 26.04.2019 на загальну суму 17 350,00 грн на рахунок ФОП [PERSON] ; послуга: стоматологічне лікування; -квитанція № 3357752 від 04.04.2019 на загальну суму 2 480,00 грн на рахунок ФОП [PERSON] ; послуга: травматичне ураження; -квитанція № 3357753 від 10.04.2019 на загальну суму 12 800,00 грн на рахунок ФОП [PERSON] ; -квитанція № 3357757 від 07.06.2019 на загальну суму 9 550,00 грн на рахунок ФОП [PERSON] ; -квитанція № 3357773 від 19.12.2019 на загальну суму 11 900,00 грн на рахунок ФОП [PERSON] ; -квитанція № 3357758 від 25.09.2019 на загальну суму 1 900,00 грн на рахунок ФОП [PERSON] ; -квитанція № 3357776 від 09.12.2020 на загальну суму 7 600,00 грн на рахунок ФОП [PERSON] ; -фіскальний чек від 14.06.2021 на загальну суму 4 300,00 грн на рахунок ФОП [PERSON] ; -фіскальний чек від 21.09.2021 на загальну суму 1 050,00 грн на рахунок ФОП [PERSON] ; послуга: естетична реставрація, фото полімер. Зі змісту долучених копій квитанцій вбачається, що такі видані на підтвердження купівлі медичних засобів, зокрема (а.с. 87-88): -чек ТОВ «Аптека 99» від 14.03.2019 на загальну суму 296,00 грн; предмет купівлі: холісал гель (зубний); тромбоцит гель; -чек ТОВ «Аптека 99» від 28.03.2019 на загальну суму 1 167,40 грн; предмет купівлі: неуробекс форте (в таблетках); магне Б6 антистрес; цефанейро (в таблетках); киндинорм (гран); пакет (мал); -чек ТОВ «Рум» від 31.03.2019 на загальну суму 78,80 грн; предмет купівлі: колг.відн.кол; -чек ТОВ «Аптека 99» від 05.04.2019 на загальну суму: 793,40 грн; предмет купівлі: цефанеиро (в таблетках); нурофен експресс форте Т; киндинорм (гран); єрміталь (капс); анантавати (в таблетках); пакет (мал.); -чек ТОВ «Подорожник Київ» на загальну суму 128,53 грн; -чек ПП «Фіалка» від 26.04.2019 на загальну суму 318,37 грн; предмет купівлі: аффіда форте; нооубут; -чек ПП «Фіалка» від 26.04.2019 на загальну суму 123,95 грн; предмет купівлі: нооубут; -чек ТОВ «Аптека 99» від 26.04.2019 на загальну суму 382,00 грн; предмет купівлі: нообут (в таблетках); киндинорм (гран); алора (сироп); -чек ТОВ «Аптека 99» від 30.08.2019 на загальну суму 577,00 грн; предмет купівлі: нообут (в таблетках); киндинорм (гран); цефанеиро; -товарний чек ФОП [PERSON] від 03.06.2019 на загальну суму: 469,70 грн; предмет купівлі: нообут (в таблетках); стрессофит (капс.); -чек ТОВ «Аптека 99» від 02.10.2019 на загальну суму 263,00 грн; предмет купівлі: нообут (в таблетках); цефанеиро; -чек ТОВ «Аптека 99» від 16.12.2019 на загальну суму 533,00 грн; предмет купівлі: нообут (в таблетках); цефанеиро; -чек ТОВ «Аптека 99» від 12.11.2019 на загальну суму 202,50 грн; предмет купівлі: нообут (в таблетках); цефанеиро. У відповіді ПП «Рісус» від 17.02.2020 на адвокатський запит від 12.02.2020 (а.с. 91), вказує, що пацієнт - [PERSON] , звернувся до медичного центру ПП «Рісус» 17.04.2019 зі скаргами на частковий відлом двох передніх зубів внаслідок травми. Під час відвідування, пацієнту були надані наступні стоматологічні послуги: -первинна консультація з оглядом зубів та ротової порожнини - 700,00 грн; -комп`ютерна томографія верхньої та нижньої щелепи - 850,00 грн; За результатами огляду та діагностики, пацієнту був встановлений попередній діагноз: постійний зуб 11 (1.1) - S02.5 перелом зуба (клінічна форма - відлом коронки зуба з розкриттям пульпової камери); K04.0 травматичний пульпіт (стан після едодонтичного лікування; постійний зуб 21 (2.1) - S02.5 перелом зуба (клінічна форма - частковий відлом емалі коронки зуба без розкриття пульпової камери). Пацієнту був запропонований попередній план лікування орієнтовною вартістю 18 750,00 грн. Зі змісту виписки з медичної карти стоматологічного хворого - [PERSON] від 17.02.2020 (а.с. 92) вбачається, що йому поставлено повний діагноз: постійний зуб 11 (1.1) - S02.5 перелом зуба (клінічна форма - відлом коронки зуба з розкриттям пульпової камери); K04.0 травматичний пульпіт (стан після едодонтичного лікування; постійний зуб 21 (2.1) - S02.5 перелом зуба (клінічна форма - частковий відлом емалі коронки зуба без розкриття пульпової камери). Також, до матеріалів позову долучено такі документи на підтвердження витрат на лікування [PERSON] в ПП «Рісус» (а.с. 95-96): -акт приймання-передачі стоматологічних послуг (робіт) від 17.04.2019 на загальну суму 850,00 грн; -акт приймання - передачі стоматологічних послуг (робіт) від 17.04.2019 на загальну суму 700,00 грн; У відповіді ПП «Воркінг Піпл Груп» від 17.02.2020 на адвокатський запит від 12.02.2020 (а.с. 101), вказує, зокрема, що [PERSON] звертався 25.03.2019 для проведення психодиагностики та психотерапії загальною вартістю 18 300,00 грн, які були сплачені замовником в повному обсязі. Під час надання послуг та подальшої реабілітації було призначено наступні медикаменти: неуробекс форте; магне Б6 антистрес; цефанейро; кіндінорм; ерміталь; анантаваті; нообут ІС; стрессофіт. Зі змісту долученого договору надання неклінічних психологічних послуг № 385/03-2019 від 25.03.2019 (а.с. 102-105) вбачається, що такий був укладений між [PERSON] та ПП «Воркінг Піпл Груп», відповідно до п. 2.1 якого, за завданням замовника, виконавець надає замовнику послуги надання психологічної допомоги неповнолітньому клієнту в обсязі та на умовах, визначені цим договором та додатками до нього. Відповідно до Додатку № 1 до договору надання неклінічних психологічних послуг № 385/03-2019 від 25.03.2019, вартість одніє зустрічі з психологом становить 1 525,00 грн; загальна вартість: 18 300,00 грн (а.с. 106). Згідно акту виконаних робіт № 1 до договору надання неклінічних психологічних послуг № 385/03-2019 від 25.03.2019, ПП «Воркінг Піпл Груп» надало [PERSON] психологічну допомогу в загальній вартості 18 300,00 грн (а.с. 107). 21.05.2019 грошові кошти в сумі 9 150,00 грн були сплачені [PERSON] за надані [PERSON] психологічні послуги, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 1231/2019 (а.с. 108). 12.10.2019 грошові кошти в сумі 9 150,00 грн були сплачені [PERSON] за надані [PERSON] психологічні послуги, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 121/2019 (а.с. 108). У відповіді ТОВ «Вестай» від 12.02.2020 на адвокатський запит від 12.02.2020 (а.с. 111), зокрема, вказується, що [PERSON] звернувся до Медичного центру ТОВ «Вестай» 26.03.2019; причина звернення: пацієнт вважає себе хворим. Зі слів пацієнта, помітили зниження гостроти зору після травми 14.03.2019; встановлено діагноз: OU: гіперметропія слабого ступеню обох очей, МХК10:Н52.0 - гіперметропія. За результатами звернення до ТОВ «Вестай», видано консультативний висновок лікаря-офтальмолога від 26.03.2019 та здійснено оптичну когерентну томографію однієї зони двох очей на загальну суму 900,00 грн, що підтверджується актом виконаних робіт ТОВ «Вестай» та фіскальним чеком про сплату послуг від 26.03.2019, копії яких долучено до позовної заяви (а.с. 112-114). У відповіді ТОВ «Лікарська Практика» від 13.02.2020 на адвокатський запит від 12.02.2020 (а.с. 117), зокрема, вказується, що [PERSON] звернувся 08.05.2019 для проведення обстеження «доплерографія судин голови та шиї з проведенням функціональних проб, загальною вартістю 680,00 грн, які були сплачені замовником, що підтверджується фіскальним чеком від 08.05.2019. Також, до матеріалів справи долучено копії наступних квитанцій, зокрема (а.с. 121-126): -квитанція ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»; без дати; на загальну суму 290,00 грн; -копії документів, схожих на квитанції про оплату послуг таксі; виконавець: ТОВ «Юніверс»; замовник: не зазначений; дати: не зазначені; на суми: 370,00 грн, 330,00 грн, 385,00 грн, 415 грн, 395,00 грн, 385,00 грн, 375,00 грн та 415,00 грн; -копію квитанції від 30.03.2019 на придбання палива на загальну суму 1067,45 грн; -копія дублікату квитанції від 14.09.2020 на загальну суму 5 076,00 грн на рахунок ДКСУ (м. Київ); одержувач: Вінницький НДЕКЦ МВС; цільове призначення: проведення психологічного дослідження [PERSON] . Зі змісту долученого висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС від 30.10.2020 № 29 (а.с. 128-155) вбачається, що такий складений за результатами обстеження психологічного стану [PERSON] за наслідками подій від 14.03.2019 на території НВК «Ерудит», після яких у [PERSON] наявні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості. Досліджувана ситуація є психотравмувальною для [PERSON] , у зв`язку з чим йому завдано моральну шкоду. Можливий розмір відшкодування за завдану моральну шкоду складає 27 мінімальних заробіних плат. Також до позову долучено копії паспортів [PERSON] , [PERSON] , їх реєстраційні номери облікових карток платників податків, клопотання слідчого, погодженого прокурором про застосування до неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який не досяг віку кримінальної відповідальності примусових заходів виховного характеру за фактом спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило незначну втрату працездатності, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 с. 125 КК України, внесеному до ЄРДР за № 12019100090003133 від 28.03.2019 та ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва про призначення клопотання до розгляду, план лікування [PERSON] від 18.03.2019 за підписом лікаря-стоматолога [PERSON] , виписка із медичної карти [PERSON] віл 21.03.2019 за підписом лікаря-стоматолога [PERSON] , справка та довідка про проходження лікування [PERSON] за підписом лікаря-стоматолога [PERSON] , рекомендації по лікуванню в домашніх умовах за підписом [PERSON] , прейскуранти цін на стоматологічні послуги лікаря - стоматолога [PERSON] від 14.01.2019, від 09.01.2020, від 11.01.2021, довідку ПП «Рісус» від 17.04.2019, якою підтверджуєтьс фкт звернення [PERSON] для огляду та консультації, два попередні розрахунки ПП «Рісус» від 17.04.2019 щодо вартості лікування [PERSON] на суму 18750,00 та 98 050,00 грн відповідно, вимогу про відшкодування шкоди, адресовану [PERSON] з описом вкладення, накладною та фіскальним чеком про сплату послуг АТ «Укрпошта» від 12.04.2019 на загальну суму 44,00 грн. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Щодо вимог про стягнення матеріальної шкоди Згідно з ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 1 та п. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За змістом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктами 8, 9 ч. 2 ст. 19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Тобто збитками є фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені особою, або які мають бути нею зроблені, та упущену вигоду. При цьому, вказані витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням порушеного права особи, а саме, без здійснення таких витрат є неможливим відновлення порушеного права особою. Для відповідальності у деліктних правовідносинах має бути наявний склад цивільного правопорушення: шкода; протиправна поведінка особи; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою; вина особи. Загальні положення відшкодування шкоди визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду. Аналіз положень ст. 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 0909/4190/12, провадження № 61-32639св18). Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому особа, яка заявляє вимоги щодо відшкодування майнової шкоди доводить лише факти заподіяння такої шкоди (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.04.2024 у справі № 584/947/20, провадження № 61-10387св22). Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. В силу положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Матеріалами справи підтверджено, що 14.03.2019, після уроку фізкультури, учень - [PERSON] , наніс удар рукою в обличчя [PERSON] , що призвело до травматичних переломів 11, 21 зубів, коронок 11, 21 зубів (загальна кількість травмованих зубів - 2). Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 04.12.2019 у справі № 760/26026/19 вирішено, зокрема, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 184 КУпАП. Відповідно до ч. 1 ст. 1179 ЦК неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. На лікування отриманих травм, стороною позивача було витрачено загальну суму 171 849, 65 грн, що підтверджується такими доказами: -акт виконаних робіт № 4 від 14.03.2019 щодо лікування [PERSON] на загальну суму 2 480,00 грн за підписом лікаря-стоматолога [PERSON] та [PERSON] ; -акт виконаних робіт № 5 від 10.04.2019 щодо лікування [PERSON] на загальну суму 12 800,00 грн за підписом лікаря-стоматолога [PERSON] та [PERSON] ; -акт виконаних робіт № 9 від 26.04.2019 щодо лікування [PERSON] на загальну суму 17 350,00 грн за підписом лікаря-стоматолога [PERSON] та [PERSON] ; -акт виконаних робіт № 12 від 07.06.2019 щодо лікування [PERSON] на загальну суму 9 750,00 грн за підписом лікаря-стоматолога [PERSON] та [PERSON] ; -акт виконаних робіт № 17 від 25.09.2019 щодо лікування [PERSON] на загальну суму 1 900,00 грн за підписом лікаря-стоматолога [PERSON] та [PERSON] ; -акт виконаних робіт № 57 від 09.12.2020 щодо лікування [PERSON] на загальну суму 7 600,00 грн за підписом лікаря-стоматолога [PERSON] та [PERSON] ; -акт виконаних робіт № 25 від 19.12.2019 щодо лікування [PERSON] на загальну суму 2 300,00 грн за підписом лікаря-стоматолога [PERSON] та [PERSON] ; -акт виконаних робіт № 25 від 19.12.2019 щодо лікування [PERSON] на загальну суму 9 600,00 грн за підписом лікаря-стоматолога [PERSON] та [PERSON] ; -акт виконаних робіт № 79 від 23.06.2021 щодо лікування [PERSON] на загальну суму 4 300,00 грн за підписом лікаря-стоматолога [PERSON] та [PERSON] ; -акт виконаних робіт № 90 від 21.09.2021 щодо лікування [PERSON] на загальну суму 1 050,00 грн за підписом лікаря-стоматолога [PERSON] ; -акт виконаних робіт № 90 від 21.09.2021 щодо лікування [PERSON] на загальну суму 1 050,00 грн за підписом лікаря-стоматолога [PERSON] ; -квитанція № 3357755 від 26.04.2019 на загальну суму 17 350,00 грн на рахунок ФОП [PERSON] ; послуга: стоматологічне лікування; -квитанція № 3357752 від 04.04.2019 на загальну суму 2 480,00 грн на рахунок ФОП [PERSON] ; послуга: травматичне ураження; -квитанція № 3357753 від 10.04.2019 на загальну суму 12 800,00 грн на рахунок ФОП [PERSON] ; -квитанція № 3357757 від 07.06.2019 на загальну суму 9 550,00 грн на рахунок ФОП [PERSON] ; -квитанція № 3357773 від 19.12.2019 на загальну суму 11 900,00 грн на рахунок ФОП [PERSON] ; -квитанція № 3357758 від 25.09.2019 на загальну суму 1 900,00 грн на рахунок ФОП [PERSON] ; -квитанція № 3357776 від 09.12.2020 на загальну суму 7 600,00 грн на рахунок ФОП [PERSON] ; -фіскальний чек від 14.06.2021 на загальну суму 4 300,00 грн на рахунок ФОП [PERSON] ; -фіскальний чек від 21.09.2021 на загальну суму 1 050,00 грн на рахунок ФОП [PERSON] ; послуга: естетична реставрація, фотополімер; -чек ТОВ «Аптека 99» від 14.03.2019 на загальну суму 296,00 грн; предмет купівлі: холісал гель (зубний); тромбоцит гель; -чек ТОВ «Аптека 99» від 28.03.2019 на загальну суму 1 167,40 грн; предмет купівлі: неуробекс форте (в таблетках); магне Б6 антистрес; цефанейро (в таблетках); киндинорм (гран); пакет (мал); -чек ТОВ «Рум» від 31.03.2019 на загальну суму 78,80 грн; предмет купівлі: колг.відн.кол; -чек ТОВ «Аптека 99» від 05.04.2019 на загальну суму: 793,40 грн; предмет купівлі: цефанеиро (в таблетках); нурофен експресс форте Т; киндинорм (гран); єрміталь (капс); анантавати (в таблетках); пакет (мал.); -чек ТОВ «Подорожник Київ» на загальну суму 128,53 грн; -чек ПП «Фіалка» від 26.04.2019 на загальну суму 318,37 грн; предмет купівлі: аффіда форте; нооубут; -чек ПП «Фіалка» від 26.04.2019 на загальну суму 123,95 грн; предмет купівлі: нооубут; -чек ТОВ «Аптека 99» від 26.04.2019 на загальну суму 382,00 грн; предмет купівлі: нообут (в таблетках); киндинорм (гран); алора (сироп); -чек ТОВ «Аптека 99» від 30.08.2019 на загальну суму 577,00 грн; предмет купівлі: нообут (в таблетках); киндинорм (гран); цефанеиро; -товарний чек ФОП [PERSON] від 03.06.2019 на загальну суму: 469,70 грн; предмет купівлі: нообут (в таблетках); стрессофит (капс.); -чек ТОВ «Аптека 99» від 02.10.2019 на загальну суму 263,00 грн; предмет купівлі: нообут (в таблетках); цефанеиро; -чек ТОВ «Аптека 99» від 16.12.2019 на загальну суму 533,00 грн; предмет купівлі: нообут (в таблетках); цефанеиро; -чек ТОВ «Аптека 99» від 12.11.2019 на загальну суму 202,50 грн; предмет купівлі: нообут (в таблетках); цефанеиро; -первинна консультація з оглядом зубів та ротової порожнини ПП «Рісус» - 700,00 грн; -комп`ютерна томографія верхньої та нижньої щелепи ПП «Рісус» - 850,00 грн; -акт приймання - передачі стоматологічних послуг (робіт) від 17.04.2019 ПП «Рісус» на загальну суму 850,00 грн; -акт приймання - передачі стоматологічних послуг (робіт) від 17.04.2019 ПП «Рісус» на загальну суму 700,00 грн; -акт виконаних робіт № 1 до договору надання неклінічних психологічних послуг № 385/03-2019 від 25.03.2019, ПП «Воркінг Піпл Груп» надало [PERSON] психологічну допомогу в загальній вартості 18 300,00 грн; -680,00 грн, які були сплачені замовником на рахунок ТОВ «Лікарська практика», що підтверджується фіскальним чеком від 08.05.2019. -когерентну томографію однієї зони двох очей на загальну суму 900,00 грн, що підтверджується Актом виконаних робіт ТОВ «Вестай» тафіскальним чеком; -доплерографія судин голови та шиї з проведенням функціональних проб, загальною вартістю 680,00 грн, які були сплачені замовником, що підтверджується фіскальним чеком від 08.05.2019. -дублікату квитанції від 14.09.2020 на загальну суму 5076,00 грн на рахунок ДКСУ (м. Київ); одержувач: Вінницький НДЕКЦ МВС; цільове призначення:проведення психологічного дослідження [PERSON] . В той же час, суд не вбачає за можливе включити до складу понесених витрат, долученими позивачем, зокрема копії документів, схожих на квитанції про оплату послуг таксі; виконавець: ТОВ «Юніверс»; замовник: не зазначений; дати: не зазначені; на суми: 370,00 грн, 330,00 грн, 385,00 грн, 415 грн, 395,00 грн, 385,00 грн, 375,00 грн та 415,00 грн;, у зв`язку з тим, що такі документи не є квитанціями, а відтак не підтверджують факт понесення витрат Суми витрат, зі змісту копії квитанції від 30.03.2019 на придбання палива на загальну суму 1067,45 грн, квитанція ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»; без дати; на загальну суму 290,00 грн, Суд також не вбачає за можливе включити до складу понесених витрат з огляду на те, що такі не підтверджують обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог. Суд звертає увагу, що позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди в сумі 105 429,11 грн, в той час як матеріалами справи підтверджується сукупна сума понесених витрат на лікування в розмірі 171 849, 65 грн. У зв`язку з такими обставинами, з огляду на принцип диспозитивності, вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню сумі 105 429,11 грн. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди Згідно з ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода зокрема полягає: у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20, провадження № 61-1132св22; постанову Верховного Суду у від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20, провадження № 61-21130сво21). Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. За відсутності хоча б однієї складової стягнення шкоди неможливе (див. постанову Верховного Суду від 24.06.2024 у справі №442/5177/21, провадження № 61-3736св23). Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.04.2024 у справі № 279/1834/22, провадження № 61-1382сво23). Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 477/874/19, провадження № 14-24цс21). Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, постанову об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 у справі № 519/2-5034/11). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 761/42030/21, провадження № 61-12101св23, постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.12.2023 у справі № 607/20787/19, провадження № 61-11625сво22). Змагальність сторін є однією з основних засада (принципів) цивільного судочинства (п. 4 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) /ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Зі змісту долученого висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС від 30.10.2020 вбачається, що такий складений за результатами обстеження психологічного стану [PERSON] за наслідками подій від 14.03.2019 на території НВК «Ерудит», після яких у [PERSON] наявні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості. Досліджувана ситуація є психотравмувальною для [PERSON] , у зв`язку з чим йому завдано моральну шкоду. Можливий розмір відшкодування за завдану моральну шкоду складає 27 мінімальних заробітних плат. У зв`язку з такими обставинами, суд вбачає наявність підстав для стягнення з відповідача 175 500,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п. 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Положеннями пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Щодо судових витрат Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо судового збору Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 809,29 грн судового збору сплаченого за подання позовної заяви (а.с. 16). Щодо витрат на правничу допомогу Згідно положень ч. ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) зазначено наступне: «Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших». Суд враховує, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивач, зокрема, просить стягнути з відповідача в т.ч. 47 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 10). На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату, до матеріалів справи позивачем, зокрема, долучено копії: -договору про надання правової допомоги б/н від 01.07.2019 (а.с. 156); -свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 157); -ордеру № 025284 від 01.07.2019 (а.с. 158); -акту приймання наданих послуг та документів до договору про надання правової допомоги б/н від 01.07.2019 (а.с. 160-162); -квитанці. про сплату 47 000,00 грн за договором про надання правової допомоги б/н від 01.07.2019 (а.с. 163). Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права (див. постанову Верховного Суду від 17.02.2022 № 120/2553/19-а). У постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 вказано, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 17.01.2024 у справі № 910/1692/23). Особливістю фіксованого розміру адвокатського гонорару є те, що визначення саме такої форми в договорі виключає обов`язок зазначення відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної наданої послуги (вчиненої дії) в детальному описі робіт (наданих послуг) або в акті приймання-передачі наданих послуг. У цьому випадку встановлення сторонами в умовах договору про надання правової допомоги вартості послуг (гонорару) з надання правової допомоги клієнту в у фіксованому розмірі виключає необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта. Відповідні висновки викладено в додатковій постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 910/1344/19 та постанові Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 916/893/21. Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21. Крім того, судом враховується, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України (відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 910/15191/19). Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22). У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (див. постанову Верховного Суду від 12.01.2023 у справі № 910/8342/21). Суд бере до уваги те, що відповідач своїм правом на подачу письмових пояснень чи заперечень, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не скористався, хоча положеннями п. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності відповідних витрат покладено саме на нього. Суд порушує принцип змагальності сторін, якщо самостійно з власної ініціативи здійснює доведення обставин, що мають значення для вирішення питання розподілу судових витрат (див. постанову Верховного Суду від 02.02.2023 у справі № 915/606/21). Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (див. постанову Верховного Суду від 10.08.2022 у справі № 711/1783/20, провадження № 61-2994св22. Разом з тим, суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17). Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). У додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19, провадження № 14-202цс21). Суд враховує, що відповідач не надав суду будь-яких доказів та обґрунтувань, у тому числі власних розрахунків, які свідчили б про неспівмірність, та/або нерозумність, та/або нереальність здійсненого заявником розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до цієї справи. Позивачем доведено реальність судових витрат, щодо фінансового стану сторін, то відповідачем не доведено, що його фінансовий стан свідчить про непомірність покладення на нього тягаря сплати витрат на правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі. Враховуючу результат розгляду справи (задоволення позову), оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених судових витрат, предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також врахувавши поведінку сторони під час розгляду справи та відсутність клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню у визначеному ним розмірі - у сумі 47 000,00 грн, що у даній справі відповідає критеріям розумності, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору. З урахуванням наведеного, відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також з огляду на приписи п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме: пропорційно розміру задоволених позовних вимог (100 %) у сумі 47 000,00 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved