Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

05.11.2024 позивач [PERSON] подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву, в якій просить розірвати її шлюб із відповідачем, який зареєстрований 10.11.2001 Нижньовисоцькою сільською радою Турківського району Львівської області, актовий запис № 9. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.11.2001 вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у них є троє дітей, двоє з яких є повнолітніми та малолітня донька [PERSON] [INFO] . Зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалось, через втрату почуття взаємної любові та поваги, оскільки чоловік працює далеко від дому, не виконує свої обов`язки батька та чоловіка. Вважає, що сім`я фактично розпалася, а тому наполягає на розірванні шлюбу. Ухвалою суду від 06.11.2024 відкрито спрощене позовне провадження в справі з викликом сторін та призначено судове засідання. У судове засідання позивач [PERSON] не прибула, однак подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримали та просила такі задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомляв і від нього не надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. 30.12.2024 постановлено ухвалу суду про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 10.11.2001 Нижньовисоцькою сільською радою Турківського району Львівської області, зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 9, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.11.2001. Після одруження прізвище дружини [PERSON] .(а.с.4-5) Від даного шлюбу у сторін є троє дітей, двоє з яких є повнолітніми та малолітня донька [PERSON] [INFO] (а.с.6) Позивач [PERSON] вказуючи, що сімейне життя з відповідачем не склалось через те, що чоловік працює віддалено від дому, не виконує своїх обов`язків батька та чоловіка, у зв`язку з чим їхні відносини погіршилися, вона втратила повагу та любов до чоловіка, тому формальне перебування у шлюбі є недоцільним та небажаним для неї, а тому звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази позивача на обґрунтування заявлених вимог, суд вирішуючи сімейний спір між сторонами, виходить з наступних мотивів та норм права. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Водночас принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі. Так, згідно з ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування зокрема до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У свою чергу підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя визначені ст. 112 СК України, положеннями якої встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. А ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 2001. Подружжя припинило шлюбні відносини і їх шлюб набув формального значення, разом не проживають, позивачка вважає збереження шлюбу недоцільним та небажаним для неї, що і стало причиною позову про розірвання шлюбу. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні. Відтак, суд дійшов висновку, що оскільки є підстави для розірвання шлюбу між сторонами, тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи положення ст. 113 СК України та заяву позивачки, суд вважає за необхідне змінити позивачці прізвище на [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved