Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

В січні 2024 року ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із позовом до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості в загальному розмірі 26687,55 грн., в обґрунтування якого вказано, що 15.12.2017 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №С-212-006691-17-980. 07.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №С-212-006691-17-980 від 15.12.2017 року, укладеним між AT «Ідея Банк» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до Реєстру боржників №4 до Договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №С-212-006691-17-980 від 15.12.2017 року в сумі 26687,55 грн., з яких: 9937,13 грн. заборгованість за основним боргом, 16750,42 грн. заборгованість за відсотками. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги здійснювались безпосередньо AT «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 07.07.2023 року, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Враховуючи викладене, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №С-212-006691-17-980 від 15.12.2017 року в розмірі 26687,55 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 31.01.2024 року відкрито провадження та справу призначено у спрощеному провадженні до судового розгляду. 14.02.2024 року до суду надійшов відзив на позов, у якому заперечуються позовні вимоги у зв`язку з тим, що позивачем не надано доказів набуття права вимоги за вищевказаним кредитним договором від ПАТ «Ідея Банк», відсутній належний розрахунок заборгованості та докази отримання відповідачем кредитних коштів. 26.02.2024 року позивачем подано відповідь на відзив на спростування доводів представника відповідача, до якого долучено докази переходу права вимоги від ПАТ «Ідея Банк», виписку по кредитному договору №С-212-006691-17-980 та довідку-розрахунок заборгованості [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце проведення засідання у встановленому законом порядку, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, була повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.12.2017 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №С-212-006691-17-980 про відкриття відновлюваної кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, яка укладається згідно з умовами договору комплексного банківського обслуговування. За умовами договору банк відкрив відповідачу поточний рахунок у гривні операції за ким можуть здійснюватись за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу. Згідно з п.3.2 договору №С-212-006691-17-980 від 15.12.2017 кредит надається у виді відновлюваної кредитної лінії з максимальним лімітом у 200 000 грн. з доступним лімітом на час укладення угоди 10000 грн., процентна ставка за користування коштами кредитної лінії 48,00% річних. З довідки-розрахунку заборгованості АТ «Ідея Банк» заборгованість [PERSON] за кредитним договором №С-212-006691-17-980 від 15.12.2017 станом на 07.07.2023 вбачається, що заборгованість відповідача становить 26687,55 грн., яка складається із заборгованості за основним боргом\~9937,13 грн., заборгованості по відсоткам\~16750,42 грн. Зі змісту виписки по рахунку [PERSON] за період 15.12.2017 по 07.07.2023 складеної станом на 07.07.2023 вбачається здійснення операцій за рахунком відповідача. На підтвердження факту укладення відповідачем договору з ПАТ «Ідея Банк» позивачем надано заяву №С-212-006691-17-980 про акцепт публічної оферти ПАТ «Ідея Банк» на укладення договір про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку від 15.12.2017 року, заяву про приєднання до договору добровільного страхування життя №ПК КК 1 від 03.04.2017 року, паспорт споживчого кредиту станом на 15.12.2017 року. 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №07072023 відповідно до розділу 2 якого АТ «Ідея Банк» відступив, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв право вимоги в розмірі заборгованості боржників перед банком та визначені в реєстрі боржників. Згідно п.п.2.1, 2.2. Договору факторингу, за цим Договором Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Права Вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується Сторонами у паперовому вигляді в день укладання цього Договору та передається, в день укладання цього Договору, Клієнтом Фактору в електронному вигляді та надсилається засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі. Реєстр Боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до витягу з реєстру боржників №4 до договору факторингу №07072023 від 07.07.20232 АТ «Ідея Банк» відступив ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №С-212-006691-17-980 від 15.12.2017 на суму 26687,55 грн. Зазначені обставини підтверджуються: кредитним договором №С-212-006691-17-980 від 15.12.2017 року, випискою по рахунку [PERSON] станом на 07.07.2023 року; довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором №С-212-006691-17-980 від 15.12.2017 року; Договором факторингу № 07072023 від 07.07.2023 року; Витягом з Реєстру боржників №4 до Договору факторингу від 07.07.2023 року та платіжною інструкцією №19913 від 11.07.2023 року про оплату щодо відступлення прав вимоги. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України) Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як визначено у ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежневиконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 2 ст. 615 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, щоіснували на момент переходу цих прав, якщоінше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. (ч. 1ст. 516 ЦК України). Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно ст. 518 ЦК України боржник має право висувати протии вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав протии первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Наслідками не повідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Аналогічні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц. Відповідно до частин 4 статті 1056-1 ЦК України якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка. Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду від 25.05.2022 у справі № 645/59/16-ц, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п. 57 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, що затверджений Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 № 75 (далі\~Положення) інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Пунктом 60 Положення визначено, що клієнтські рахунки та рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Банк забезпечує ведення синтетичного обліку за допомогою рахунків II, III, IV порядків Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 11 вересня 2017 року за № 89 (зі змінами). Детальна інформація про кожного контрагента та кожну операцію фіксується на рівні аналітичного обліку на аналітичних рахунках. Аналітичні рахунки повинні містити обов`язкові параметри, визначені нормативно-правовими актами Національного банку України. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожними відповідним рахункам синтетичного обліку. Згідно з п. 61 Положення форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер клієнтського рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) сума вхідного залишку за рахунком; 7) код ID НБУ банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку (п. 62 Положення). Таким чином, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Отже, саме виписка по рахунку є належним доказом підтвердження видачі кредиту. Відповідно до частини першої та другої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Представником позивача на виконання ухвали суду надано виписку про рух коштів по кредитному договору №С-212-006691-17-980 за період з 15.12.2017 року по 07.07.2023 року. Однак, надана банківська виписка з рахунку позичальника не є належним доказом у справі, оскільки не містить відомостей про стан рахунку відповідача на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, а також баланс рахунку на кінець періоду. Виходячи з наведеного суд зазначає, що належних доказів наявності заборгованості за наданим кредитом та її розміру матеріали справи не містять. Крім того, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт перерахування коштів на рахунок відповідача. В свою чергу, розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Вказаний розрахунок заборгованості містить лише суму заборгованості (незмінну) за період відступлення права вимоги та не містять відомостей щодо розрахунку заборгованості за період з часу укладення кредитного договору, які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит, та правильність нарахування відсотків за користування кредитними коштами (розмір відсотків та період їх нарахування, суми внесені боржником в рахунок виконання кредитних зобов`язань). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Запорізького апеляційного суду від 06.11.2024 у справі № 333/1842/24, постанові Харківського апеляційного суду від 03.07.2024 у справі № 632/1617/23, Черкаського апеляційного суду від 14.08.2024 у справі № 693/267/24. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. За відсутності доказів про розмір наданого кредиту суд позбавлений можливості зробити висновок про належність, достовірність та достатність розрахунку позову, який є одностороннім документом позивача та не був погоджений з відповідачем. Розрахунок є виключно внутрішнім документом банку, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Виходячи з наведеного суд зазначає, що позивачем всупереч вимог ст. 81 ЦПК України не було надано суду жодних належних доказів тих обставин, про які він заявляє у позовній заяві, а саме, отримання відповідачем кредитних коштів від первісного кредитора та неповернення або часткового повернення кредиту, якими є документи первинної бухгалтерської документації (виписка по рахунку, платіжні документи щодо перерахування коштів на рахунки відповідача). Проаналізувавши встановлені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. З огляду на вищевикладене, суд вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору не стягуються з відповідача, так як в позові відмовлено. Таким чином,

Outcome: dismissed