Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

У грудні 2023 року представник позивача звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з даним позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 29531,97 грн. Свої вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 21.06.2016р. відповідачу було надано позивачем кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг в А-банку, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання за договором не виконує. Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 29.09.2023р., за вказаним кредитним договором відповідач перед позивачем має заборгованість у загальному розмірі 29531,97 грн. Таким чином, у зв`язку з виникненням у відповідача вказаної заборгованості за договором, яку вона в добровільному порядку не сплачує, представник позивача звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 29531,97 грн., а також витрат по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 27.12.2023р. відкрито провадження у справи, вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення копії ухвали суду подати відзив на позовну заяву у відповідності до статті 274 ЦПК України. Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28.03.2024р. позов задоволено в повному обсязі. 13.09.2024р. представник відповідача звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 26.09.2024р. вказану заяву представника відповідача задоволено, заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28.03.2024 року скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 16.10.2024р. до суду надійшов відзив на позов, згідно з яким представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Вказував на сумнівність операцій по картці відповідача, які зазначені як останні по виписці з банку. Згідно виписки по картці, наданої банком, як доказ, вбачається, що останній платіж від відповідача [PERSON] являється поповнення від 20.05.2022р. о 18:17 год. на суму 14,34 грн. та від 20.05.2022р. о 18:10 год на суму 251,62 грн. Відповідач даних поповнень не здійснювала та категорично заперечує щодо вказаних поповнень. Також зазначав, що при зверненні до суду з таким розрахунком заборгованості, позивачем не було враховано практику Верховного Суду викладену в постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131ц19), згідно якої відсутність в матеріалах справи доказів того, що надані до позовної заяви витяги з Тарифів та з Умов і Правил, з урахування їх не підписання відповідачем, останній розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов і Правил. 04.11.2024р. до суду від представника позивача надійшли заперечення на відзив, відповідно до змісту яких представник позивача наполягав на задоволенні позову та зазначив, що підписуючи анкету заяву відповідач підтвердила факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей, щодо яких були застереження в чинному на той час законодавстві і даний факт є доказом обізнаності позичальника з усіма умовами кредитування на момент підписання договору. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21.06.2016р. з метою отримання банківських послуг відповідач звернулася до Акціонерного товариства «Акцент-Банк», у зв`язку з чим підписала анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку. У наявній в матеріалах справи копії анкети - заяви позичальника зазначено, що вона згодна з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Також, згідно цієї заяви, відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з договором про надання послуг до його укладення та згодна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг погодилась отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайта, а також зобов`язалась виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг та регулярно самостійно ознайомлюватись з їх змінами на сайті А-Банку. Судом встановлено, що на підставі вказаної вище анкети-заяви відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» розміщені на сайті https://a-bank.com.ua/terms/ в розділі «Умови та правила». Відповідно до довідки за картками вбачається, що [PERSON] було відкрито рахунок № [NUMBER] та надано кредитну картку № [NUMBER] , строк дії до лютого 2018 року. Із довідки про надання лімітів вбачається, що за період з 21.06.2016р. по 13.12.2016р. відповідачу 21.06.2016р. був встановлений кредитний ліміт в розмірі 1200,00 грн., який в подальшому збільшувався та 13.12.2016р. збільшено до 12000 грн. З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 21.06.2016р., укладеним між Акцент-Банком та відповідачем вбачається, що загальна заборгованість станом на 29.09.2023р., становить 29531,97 грн, яка складається з наступного: 11974,86 грн. заборгованість за тілом кредиту; 15956,20 грн. заборгованість за відсотками, штраф: 1600,91 грн. Зі змісту наданої виписки за Договором № б/н від 21.06.2016р., вбачається, що [PERSON] отримувала кредитні кошти від позивача, користувалася коштами, а також частково здійснювала повернення зазначених коштів, що також вказує на наявність між сторонами кредитних правовідносин. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з позовом, АТ «Акцент-банк» зазначає, що між ним та відповідачем виникли договірні відносини на підставі підписаної відповідачем анкети-заяви. В обґрунтування позовних вимог банк посилається на Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в у АТ «Акцент-Банк», як невід`ємні частини спірного договору. Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 605/196/16-ц. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З наявного розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник вносив кошти на виконання умов договору, чим підтвердив отримання ним кредитних коштів. Вказана обставина підтверджується випискою по рахунку, наданою позивачем разом з позовною заявою. У постанові Верховного Суду від 13жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 зазначено, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Це відповідає положенням статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого самого змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (у редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, у зв`язку із чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11974,86 грн. підлягають задоволенню. Що стосується вимог АТ «Акцент-банк» про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, позивач вказує на те, що між сторонами було укладено договір в порядку ст.634 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначає банк. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент Банк» містить, у тому числі, базову відсоткову ставку, розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту та штрафи за порушення строків платежів. Однак, у зв`язку з відсутністю підпису позичальника на вказаному Витязі, а також не зазначенням в анкеті-заяві виду кредитної картки, такий Витяг не може бути прийнятий до уваги судом як доказ узгодження між сторонами умов договору в частині нарахування зазначених складових боргу. Враховуючи вищезазначене, АТ «Акцент-банк» не надано доказів погодження між сторонами розміру відсотків, а тому, відповідно, перевірити правомірність та правильність їх нарахування не є можливим. Чинним законодавством на позивача покладено обов`язок довести погодження між ним та позичальником усіх умов договору, і відповідно, виникнення у нього права на нарахування на підставі цих умов заборгованості. 03 липня 2019 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі №342/180/17, в якій зробила висновок про те, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг надає кредитору можливість додавати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. А, отже, для того, щоб Умови та правила банку були застосовані необхідно, щоб вони містили підпис позичальника. На час розгляду судом даної справи не існує інших судових рішень Великої Палати Верховного Суду, в яких було б відступлено від зазначеної правової позиції. Крім того, аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 156/268/21. Факт використання кредитних коштів, часткове погашення заборгованості не свідчать про те, що [PERSON] погодилася на нарахування відсотків, у порядку, який передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг, та на якому наполягав позивач у позовній заяві, а тому вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам та штрафу не підлягають до задоволення. Щодо доводів відповідача щодо пропуску строку позовної давності, суд виходить з наступного. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Між сторонами укладено кредитний договір у формі анкети-заяви за зразком, розробленим банком. При цьому, заява позичальника не містить умов щодо сплати процентів та інших платежів після закінчення дії договору. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). У анкеті-заяві позичальника від 21.06.2016р. відсутнє посилання на домовленість сторін щодо збільшення строку давності. Відсутній і окремий договір про збільшення строку позовної давності. У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Факт укладення кредитного договору підписанням заяви-анкети від 21.06.2016р., відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 1200 грн., відповідач не заперечує. Як вбачається із матеріалів справи строк дії кредитної картки №4323347307910874, строк дії до лютого 2018 року. Останній платіж по даному кредиту відповідач здійснила 20 травня 2022 року в розмірі 265,96 грн. З позовом щодо стягнення заборгованості АТ «Акцент-Банк» звернулось 20.12.2023р. З огляду на зазначене, позивачем не пропущено строк позовної давності, а відтак, суд відхиляє доводи відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності, як підставу для відмови у задоволенні позову. Будь яких доказів на підтвердження своїх доводів щодо нездійснення певних операцій (поповнень) за своєю карткою, відповідачем надано не було. У відповідності до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із частинами 1, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного наданого доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. При подачі позовної заяви АТ «Акцент-банк» сплатив судовий збір у розмірі 2 684, 00 грн. Оскільки суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме у розмірі 1088,32 грн. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: partial