Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 101285912 від 01.06.2021 у розмірі 36520,00 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, та витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.06.2021 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ "МІЛОАН" https://miloan.ua/, [PERSON] було подано заявку на отримання кредиту № 101285912, яка знаходиться у власному кабінеті відповідачки на офіційному веб-сайті URL: https://miloan.ua/. ТОВ «МІЛОАН» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідачка підтверджує прийняття умов кредитного договору № 101285912 від 01.06.2021, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті URL: https://miloan.ua. Таким чином, відповідачка уклала договір про споживчий кредит № 101285912 від 01.06.2021 з ТОВ«МІЛОАН», та на підставі платіжного доручення відповідачці були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 8000,00грн. Відповідачкою не виконані належним чином кредитні забов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних забов`язань. У подальшому між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір про відступлення права вимоги № 08Т від 14.09.2021, згідно умов якого ТОВ «Міолан» відступило право вимоги за кредитним договором №101285912 від 01.06.2021, а ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідачки. Згідно договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить: - заборгованість за тілом кредиту становить 8000,00грн; - заборгованість за відсотками становить 27000,00 грн; - заборгованість за комісійними винагородами становить 1520,00 грн; - заборгованість за пенею становить 0 грн. У зв`язку з істотними порушеннями відповідачкою умов кредитного договору, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідачки направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «Міолан» до ТОВ «Діджи Фінанс» та зазначено про порядок погашення заборгованості по кредитному договору. Незважаючи на це, позичальник не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені договором. Представник відповідачки - Кірюшин А.А. надіслав на електронну адресу суду відзив на позовну заяву, в якому позову не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Кірім того, представник відповідачки подав суду клопотання про виребування оригіналів електронних доказів: договору про споживчий кредит від 01.06.2021 № 101285912; реєстру боржників до договору факторингу від 14.09.2021 N2 08Т. Також представник відповідачки просить витребувати у ТОВ «ФК «Елаєнс» інформацію: - чи має право ТОВ «ФК «Елаєнс» відкривати та обслуговувати банківські рахунки юридичних осіб; - чи був відкритий ТОВ «Мілоан» (ЄДРПОУ 40484607) банківський рахунок в ТОВ «ФК «Елаєнс» та якщо такий рахунок було відкрито, то повідомити його номер; - чи належав станом на 01.06.2021-03.06.2021 та належить «Мілоан» (ЄДРПОУ 40484607) рахунок № [NUMBER] ; - виписку по рахунку № [NUMBER] з 01.06.2021 по 03.06.2021. Розглянувщи подані клопотання про витребування доказів, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Згідно ст. 182 ЦПК України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. В той же час законодавцем передбачені вимоги щодо такої заяви, які визначені ч. 2 ст. 84 ЦПК України, а саме у клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. При цьому, до клопотання про витребування доказів обов`язково мають бути долучені письмові докази того, що особа не може особисто отримати доказ. Всупереч зазначених норм, представником відповідачки не подано доказів того, які заходи вживалися ним для отримання таких доказів самостійно або причини неможливості самостійного отримання цього доказу, а також вимоги, визначені ч. 2 ст. 84 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що клопотання представника відповідачки не підлягають до задоволення. Що стосується клопотання представника відповідачки про долучення до матеріалів справи доказу такого, як виписку з банківського рахунку про рух коштів від 18.12.2024 по картці [NUMBER] за період з 01.06.2021 по 03.06.2021, то суд долучає даний доказ до матеріалів справи. Предстравник позивача надіслав суду відповідь на відзив, в якому позов підтримав, просить його задовольнити, а також заперечення на клопотання, в якому просить відмовити у задоволенні клопотання про витребування доказів. Проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. 01.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №101285912, відповідно до умов якого [PERSON] надається кредит в сумі 8000,00 гривень зі строком повернення кредитних коштів - 15 днів, дата повернення кредиту 16.06.2021, комісія за надання кредиту 1520,00 грн, проценти за користування кредитом 3000,00 грн. Умовами п. 2.1. кредитного договору сторонами узгоджено, що кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту №101285912 від 01.06.2021, сторони погодили графік платежів за договором про споживчий кредит. Договір про споживчий кредит №101285912 від 01.06.2021 підписаний відповідачкою [PERSON] електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Договір містить повну інформацію щодо особи позичальника, його персональні дані, номер мобільного телефону, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «Міолан» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів. Факт надання кредиту підтверджується платіжним дорученням №28229274 від 01.06.2021, що ставить під сумнів доказ, наданий по справі представником відповідачки - виписку з банківського рахунку про рух коштів від 18.12.2024 по картці [NUMBER] за період з 01.06.2021 по 03.06.2021, який суд не приймає до уваги, оскільки згідно платіжного доручення №28229274 від 01.06.2021, кредитні кошти відповідачці зараховано на карту [NUMBER] , а представник відповідачки подав виписку з банківського рахунку про рух коштів по картці [NUMBER] . На час розгляду справи судом, відповідачем не надано доказів, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. В подальшому між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» 14.09.2021 був укладений Договір факторингу №08Т, згідно з умовами якого ТОВ «Міолан» відступило право вимоги за кредитним договором №101285912 від 01.06.2021, а ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідача. З наданого позивачем витягу з додатку до договору відступлення права вимоги №08Т від 14.09.2021 вбачається, що ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 36520,00 гривень, з яких: 8000,00 гривень - сума заборгованості за тілом кредиту, 27000,00 гривень - сума заборгованості за відсотками, 1520,00 гривень - сума заборгованості за комісією. За змістом ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму (Постанова першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16.12.2020 р. у справі №561/77/19). Аналізуючи порядок укладення договорів у цій справі суд враховує, що договір був підписаний [PERSON] аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Договір про споживчий кредит підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові у справі №524/5556/19 від 12.01.2021. Таким чином, у відповідачки в силу наведених вище умов укладеного нею договору та положень чинного законодавства, існує обов`язок щодо повернення коштів, взятих нею у кредит - тіла кредиту, які суд стягує в межах вимог, заявлених позивачем. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Вирішуючи питання щодо правомірності нарахування [PERSON] відсотків, суд виходить з наступного. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №2024494/16-ц та від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Водночас, з позовної заяви та доданих до неї матеріалів суд вбачає, що відповідачці нараховані проценти за період, який перевищує встановлений договором строк кредитування, в зв`язку з чим, з урахуванням викладеної правової позиції Верховного Суду, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Відповідно до умов Договору про споживчий кредит № 101285912 від 01.06.2021, згідно якого строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, відповідно до п. 1.3 договору складає 15 днів, тобто до 16.06.2021 зі сплатою 2.50 % відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом в межах цього строку, розмір яких, виходячи з положень п. 1.5.2 договору складає 3000,00 грн. та підлягає стягненню з відповідачки. Згідно п.1.5.1 Договору про споживчий кредит № 101285912 від 01.06.2021, комісія за надання кредиту становить 1520,00 грн, яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово, тому підлягає стягненню з відповідачки в користь позивача. Отже, на підставі вищевикладеного, враховуючи умови укладеного між сторонами договору, наведені норми права та судову практику, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в сумі 12520,00 грн, яка включає: заборгованість за тілом кредиту - 8000,00грн; заборгованість за відсотками - 3000,00 грн; заборгованість за комісійними винагородами - 1520,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 823,60 грн. Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, то згідно із статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. На підтвердження понесених позивачем витрат за надання правової допомоги надав: договір про надання правової допомоги від 01.04.2024 /а.с.50-54/, додаткову угоду №003623504405 від 10.05.2024 /а.с. 26/, детальний опис робіт /а.с.20/, акт на підтвердження факту надання правничої допомоги від 10.05.2024 /а.с.14/. Верховний Суд у Постанові від 12 лютого 2020 року у справі N° 648/1102/19 сформував наступний висновок: "...витрати за надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки\~має бути\~сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України)...». Отже, судом встановлено та належними доказами підтверджено, що сума судових витрат, які поніс позивач складає 6 000, 00 грн. Суд дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи усі обставини спірних правовідносин у сукупності, а також часткове задоволення позову, приходить до висновку, що вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу є обгрунтованою, підтвердженою належними доказами, а тому підлягає до часткового задоволення, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 2040,00 грн.

Outcome: partial