Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-26 00:00:00

05 серпня 2024 року позивач ТОВ «Коллект Центр» звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, у якій просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр»: - заборгованість за договором № 3247676 від 06.08.2021 у розмірі 45000,00 гривень; - витрати на сплату судового збору у розмірі 3028,00 гривень; - витрати на правову допомогу у розмірі 13000,00 гривень. Процесуальні рішення та дії у справі Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 09 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 18 вересня 2024 року (а.с. 44-41). Цією ж\~ухвалою суду\~запропоновано позивачеві\~ТОВ «Коллект\~Центр» протягом\~10\~днів з\~дня отримання\~ухвали надати до суду детальні розрахунки заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором № 3247676 станом на 10.03.2023 та 10.07.2024 зі зазначенням розміру процентної ставки, періоду нарахування процентів, суми заборгованості за кожним періодом. 27 серпня 2024 року представником позивача, на виконання ухвали суду від 09.08.2024, надано докази, а саме: розрахунок заборгованості за договором про споживчий кредит № 3247676 від 06.08.2021 станом на 10.07.2024; довідку про ідентифікацію; платіжне доручення № 53063840 від 06.08.2021; розрахунок заборгованості за кредитним договором № 3247676 станом 30.11.2021 (а.с. 50-87). 18 вересня 2024 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Маслія Віктора Миколайовича через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с. 90-93). Протокольною ухвалою суду від 18 вересня 2024 року клопотання представника відповідача задоволено. Судове засідання відкладено на 29 жовтня 2024 року. 26 вересня 2024 року від представника відповідача через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення (а.с.96-98). 07 жовтня 2024 року від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення (а.с.102-104). У судове засідання 29.10.2024 сторони не з`явилися. Позивач ТОВ «Коллект Центр» у письмовій заяві від 28.10.2024 просив суд відкласти судове засідання на іншу дату та час (а.с. 110-111). Представник відповідача адвокат Маслій В.М. у письмовій заяві від 29.10.2024 просив суд проводити розгляд справи без його участі та без участі відповідача. У задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі (а.с. 2). Протокольною ухвалою суду від 29.10.2024 задоволено клопотання представника позивача та відкладено розгляд справи на 11.12.2024 (а.с. 114). Ухвалою суду від 11.12.2024 поновлено позивачу строк для подання клопотання про витребування доказів, клопотання позивача про витребування доказів задоволено, витребувано від АТ КБ «Приватбанк» відомості, про які просив позивач. Судове засідання відкладено на 26.12.2024 (а.с. 132-136). У судове засідання 26 грудня 2024 року відповідач та представник відповідача не з`явилися, були належним чином повідомленні про місце, дату та час судового засідання (а.с. 139). Представниця позивача адвокат Морозова В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити повністю. Надала детальні пояснення щодо процедури укладення договорів, механізму та підстав нарахування процентів, набуття позивачем права вимоги до відповідача тощо. Аргументи сторін Позиція позивача (а.с. 3-6, 102-104) 06.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 3247676. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була відома інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договору, шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті з уведенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої у подальшому кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору. Станом на день звернення позивача зі позовною заявою до суду про стягнення заборгованості відповідач свої зобов`язання не виконує, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 29.11.2021 було укладеного договір, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 3247676. 10.03.2023 було укладено договір, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 3247676. Отже, позивач наділений правом вимоги до відповідача за договором. Позивач стверджував, що загальний розмір заборгованості за договором № 3247676 від 06.08.2021 становить 45000,00 грн, яка складається з: - заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 5000,00 грн; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 39000,00 грн; - заборгованість за комісіями 1 000,00 грн. Не погодившись з аргументами представника відповідача, наведеними у додаткових поясненнях, представник позивача у власних письмових додаткових поясненнях зазначив, що у розрахунку заборгованості чітко вказано, з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона нарахована. Перевірити правильність розрахунків можливо за допомогою елементарних математичних операцій множення, ділення, додавання. На думку позивача, сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Сторони договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. Кредитором нараховано заборгованість відповідно до умов укладеного договору (п. 2.2.2, 2.2.3, 1.6, 4.2, 2.3.2). Позивач наполягав на тому, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення вказаного договору, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, у якій відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами та правилами надання коштів у кредит. При цьому, договір та його умови в судовому порядку не оскаржувалися, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Більш того, відповідач тривалий час здійснював погашення заборгованості, що свідчить про визнання умов договору позичальником. Розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Щодо надання виписок з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по такому рахунку, то позивач об`єктивно позбавлений можливості їх надати, оскільки не є банком в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», а є фінансовою установою і діє відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Зокрема, небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. Посилання відповідача на постанови Національного Банку України, в тому числі на Положення про організацію бухгалтерського обліку в Банках України є недоречним, оскільки положення стосуються банків, а не небанківських фінансових установ. Також, не заслуговують на увагу посилання відповідача на практику Верховного Суду, яка стосується стягнення заборгованості, кредитором за якими є банки. При нормативному обґрунтуванні позову позивач посилався на статті 16, 20, 512, 514, 516, 525-526, 610, 611, 615, 625, 627, 641, 644, 1048-1050, 1054-1055 ЦК України, статті 4, 19, 27, 28 ЦПК України, статті 3, 5, 8, 11 12 Закону України «Про електронну комерцію», висновки Верховного суду у справі № 234/3840/15 (постанова від 07 червня 2023 року), у справі № 756/6038/20 (постанова від 12 квітня 2022 року). Позиція відповідача (а.с. 96-98) Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Маслій Віктор Миколайович з пред`явленими позовними вимогами не погодилися. У письмових поясненнях представник відповідача зазначив, що відповідач відповідно до договору взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернув, внаслідок чого виникла зазначена заборгованість. За умовами укладеного кредитного договору сторони по справі погодили сплату заборгованості за кредитом з 06.08.2021 на 30 календарних днів та розмір процентів за наданим кредитом у розмірі 3250,00 грн без урахування тіла кредиту. Відтак, у межах строку кредитування (з 06.08.2021 до 05.09.2021 у) відповідач мав, зокрема, повернути позивачеві кошти і сплачувати проценти. Після закінчення строку користування позикою, починаючи з 05.09.2021, відповідач мав обов`язок, незалежно від пред`явлення вимоги позивачем, повернути всю заборгованість. З укладеного між сторонами договору вбачається, що [PERSON] отримав кредит строком на 30 днів до 05.09.2021. На думку представника позивача, право позивача нараховувати проценти та неустойку (пеню) за користування кредитом, за несвоєчасне погашення кредиту припинилося зі спливом строку кредитування (05.09.2021), а тому з відповідача підлягають стягненню проценти за період з 06.08.2021 по 05.09.2021 (включно). Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за період з 06.09.2021 - задоволенню не підлягають. Позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 05.09.2021. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки за користування кредитом. Представник відповідача зазначив, що з розрахунку заборгованості вбачається, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках за користування позикою включає період з 06.09.2021, який виходить за межі строку кредитування. При нормативному обґрунтуванні позову відповідач та його представник посилалися на статті 526, 610-11, 625-626, 638-639, 1048, 1050 ЦК України, статті 76-77,79, 81 ЦПК України, висновки Верховного суду у справі № 202/4494/16-ц (постанова від 31 жовтня 2018 року), у справі № 444/9519/12 (постанова від 28 березня 2018 року), у справі № 310/11534/13-ц (постанова від 04 липня 2018 року). Фактичні обставини справи, встановлені судом 02.08.2021 [PERSON] підписав анкетузаяву на кредит № 32476476 на сайті miloan.ua, відповідно до якої: сума кредиту - 5000,00 грн; строк кредиту 30 днів з 06.08.2021; дата повернення кредиту 05.09.2021; сума до повернення 8250,00 грн; складові частини сукупності вартості кредиту: 1) комісія за надання кредиту 1000,00 грн, яка нараховується одноразово за ставкою 20,00 % від суми кредиту за договором; 2) проценти за користування кредитом 2250,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с. 13). В даній анкеті також відображені анкетні дані відповідача, процес оформлення та розгляду заяви, прийняте рішення по заяві та погоджені умови кредитування. 06.08.2021 між ТОВ «Мілоан» (за договором кредитодавець або товариство) та [PERSON] (за договором позичальник) укладено договір про споживчий кредит № 3247676 (індивідуальна частина). Договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, про що свідчить п. 6.1 договору (а.с. 7-11). У реквізитах та підписах сторін договору зазначено прізвище, ім`я, по батькові відповідача « [PERSON] », ідентифікаційний номер відповідача ( [NUMBER] ); відомості про паспорт; місце реєстрації (проживання) ( [ADDRESS] ); телефон:\~ [NUMBER] та адреса електронної пошти: [INFO] (а.с. 11). Відповідно до умов договору: сума кредиту 5000,00 грн (п.1.2); строк кредиту 30 днів з 06.08.2021 (п.1.3); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 05.09.2021 (п. 1.4); комісія за надання кредиту 1000,00 грн, яка нараховується за ставкою 20 % від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1); проценти за користування кредитом 2250,00 грн, які нараховуються за\~ставкою 1,50\~%\~від фактичного\~залишку кредиту\~за кожен\~день строку\~користування кредитом\~(п.\~1.5.2);\~стандартна (базова)\~процентна ставка\~за користування\~кредитом становить\~5,00\~%\~від фактичного\~залишку кредиту\~за кожен\~день користування\~кредитом (п.\~1.6); тип процентної ставки за цим договором фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2, 2.3 цього договору. У п.1.5 договору зазначено, що загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користуванням кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 3250,00 грн в грошовому виразі та 44164,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 8250,00 гривень. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний у п.1.4 договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Згідно з п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Відповідно до п. 2.2.1 договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1 -1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний у п.1.4 у випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний у п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 договору, в сумі та на умовах, визначених п. 2.3 договору. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з\~урахуванням можливих\~пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 Договору (п. 2.2.2 договору). Відповідно до п. 2.2.3 договору проценти нараховуються\~за стандартною\~(базовою)\~ставкою,\~що визначена\~п.1.6.\~цього договору,\~яка є\~незмінною протягом\~всього строку\~кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно з п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно з п. 1.6 договору. Стандартна (базова)\~процентна ставка\~не є\~підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою, визначеною п.1.5.2 договору. Після спливу\~строку кредитування\~(з\~урахуванням пролонгацій)\~нарахування процентів\~за користування\~кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника. Згідно з п. 2.3.1.2 договору пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною у п. 1.6 договору. Відповідно до п. 2.4.1 договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п. 1.4 договору, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування. Згідно з п. 2.4.2 договору у випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь кредитодавця, встановлені умовами цього договору, то така заборгованість повинна бути сплачена позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений п. 1.4 договору, або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування, визначеного згідно з п. 1.3 та п. 2.3 цього договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків, обумовлених розділом 4, п. 3.2.5 договору. Відповідно до п. 3.2.6 договору кредитор має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу чи делегувати (доручати здійснення) свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. У випадку, якщо після відступлення прав вимоги за цим договором кредитодавець отримає від позичальника платіж (кошти) для погашення існуючої заборгованості за цим договором, такий платіж (кошти) відповідно до ч. 2 ст. 516 Цивільного кодексу України позичальнику не повертаються і зараховуються в рахунок виконання зобов`язань позичальника за цим договором. Згідно з п. 4.2 договору, у разі\~прострочення позичальником\~зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням\~пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.\~625\~Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог кредитодавця. Відповідно до п. 6.1 договору цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно з п. 6.2 договору розміщені в Особистому кабінеті позичальника проєкт цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт товариства, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у Правилах). Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству. Відповідно до п. 6.4 укладення товариством кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Згідно з п. 6.5 договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Графіком платежів, що є додатком № 1 до договору про споживчий кредит № 3247676 від 06.08.2021, передбачено та зазначено такі умови: дата платежу, сума платежу за розрахунковий період (гривня), в тому числі погашення основної суми кредиту, проценти за користування кредитом та комісія за обслуговування кредиту (а.с. 11 на звороті). Усі наведені у цьому графіку розрахунки здійснені, виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти у день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним… У паспорті споживчого кредиту, що є додатком № 2 до договору про споживчий кредит № 3247676 від 06.08.2021, наведені такі умови кредитування: тип кредиту - кредит; сума кредиту 5000,00 грн; строк кредитування 30 днів; мета отримання кредиту задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням найманого працівника; спосіб надання кредиту переказ на картковий рахунок; процентна ставка 1,50 % за кожен день користування кредитом у межах строку кредитування, вказаного в п. 1.3 договору; стандартна (базова) ставка 5,00 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується у випадку продовження строку кредитування, вказаного у п.1.3 договору на стандартних (базових) умовах, згідно з п. 2.3.1.2 договору; тип процентної ставки фіксована; платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладання договору - комісія за\~надання кредиту\~1000,00\~грн, яка нараховується за ставкою 20,00 % від суми кредиту одноразово; загальні витрати за кредитом 3250,00 грн; орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом згідно з п. 1.3 договору ( у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 8250,00 грн (а.с. 12). У пункті 5 паспорту споживчого кредиту, зазначено, що протягом періоду на який продовжено строк кредитування на пільгових умовах, проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 1,50 % за кожен день користування кредитом: - на стандартних (базових) умовах відповідно до п. 2.3.1.2 договору, на 1 день, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке продовження строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник (споживач) продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Протягом періоду на який продовжено строк кредитування на стандартних (базових) умовах проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою 5,00 відсотків за кожен день користування кредитом. Довідкою про ідентифікацію первісний кредитор ТОВ «МІЛОАН» підтвердив, що клієнт [PERSON] , 26.01.1972, з яким укладено договір № 3247676 від 06.08.2021, ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразово ідентифікатора) шляхом відправки ідентифікатора J67562 06.08.2024 на номер [NUMBER] (а.с. 14, 82). Відповідно до копії платіжного доручення від 06.08.2021 № 53063840 ТОВ «Мілоан» перераховано грошові кошти у сумі 5000,00 грн на картковий рахунок отримувача « [PERSON] », код отримувача: [NUMBER] ; призначення платежу: кошти згідно з договором 3247676 (а.с. 14 (на звороті), 83). З довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 15.12.2024 № 20.1.0.0.0/7-241211/66876 вбачається, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) емітовано картку № [NUMBER] . Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] у період з 06.08.2021 по 16.08.2021, та який зазначений у договорі в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), є ідентичним - [NUMBER] (а.с. 148). Відповідно до виписки за рахунком за період з 16.08.2021 по 16.08.2021, наданої АТ КБ «ПриватБанк», на рахунок з номером картки [NUMBER] [PERSON] 06.08.2021 було здійснено зарахування грошових коштів у сумі 5000,00 грн, які у цей же день зняті в банкоматі (а.с.149). З розрахунку заборгованості (а.с.15-16, 84-86), наданого позивачем, вбачається, що [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» за кредитним договором № 3247676 станом на 30.11.2021 (останній період нарахування - 04.11.2021) має заборгованість 23 250,00 грн, яка складається з: - заборгованість по тілу кредиту 5000,00 грн; - заборгованість по процентам 17250,00 грн; - заборгованість по комісії 1000,00 грн. З цього ж розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів за користування кредитом відбувалися відповідно до умов договору, а саме 30 днів кредитування нараховувалися за ставкою 1,50 % за кожен день та 60 днів користування кредитом (на умовах пролонгації) 5,00 %. 29.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (за договором клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (за договором фактор) укладено договір факторингу № 29-11-102 (а.с. 19-21). Відповідно до п. 2.1 договору факторингу № 29-11-102, за цим договором клієнт первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги…, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування у порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладених між клієнтом і боржником. Згідно з п. 2.3 договору факторингу № 29-11-102, за цим договором клієнт відступає факторові право вимоги до боржників виключно у частині тих сум заборгованості, що визначені в реєстрі боржників. У п. 6.1.4 договору факторингу № 29-11-102 зазначено, що право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами Акту приймання передавання реєстру боржників (Додаток №2), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. Відповідно до копії платіжного доручення № 308250005 від 03 грудня 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» частково перерахувало кошти на рахунок ТОВ «Мілоан» у рахунок виконання зобов`язань за договором факторингу № 29-11-102 від 29.11.2021 (а.с.21). З актів приймання передавання реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу № 29-11-102 від 29.11.2021, від 30.11.2021 та від 03.12.2021 вбачається, що ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло реєстр боржників кількістю 4 700 штук (а.с. 21 на звороті). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 29-11-102 від 29.11.2021 ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 3247676 від 06.08.2021 у загальній сумі 23250,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 5000,00 грн; заборгованість по\~процентам \~17250,00\~грн; заборгованість по комісії 1000,00 грн (а.с. 22-23, 24). Відповідно до розрахунку заборгованості фізичної особи [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» станом на 10.03.2023 (останній період нарахування 23.02.2022) загальна заборгованість становить 45000,00 грн (а.с.17), яка складається: - заборгованість по основній сумі кредиту 5000,00 грн; - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 17250,00 грн; - заборгованість з комісії 1000,00 грн; - нараховані відсотки за період 29.11.2021 по 23.02.2022 включно 21750,00 грн. 31.03.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (новий кредитор) укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01 (а.с. 25 (на звороті)-28). Відповідно до п. 2.1 договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01 за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором. Права вимоги, що є предметом цього договору належить первісному кредитору на підставі…. договору факторингу № 29-11-102 від 2021-11-29 між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан»… Відповідно до п. 5.1 договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01 первісний кредитор зобов`язаний передати новому кредитору реєстри боржників (в електронному та друкованому (підписаному) вигляді) та документацію на умовах та в порядку, визначених цим договором. Первісний кредитор має право передавати документацію в тому числі у вигляді копій договорів. При цьому, умови передачі документації будуть вважатись виконаними. Первісний кредитор не несе будь якої відповідальності за стан та наявність документації. Згідно з п. 52 договору права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток №4). З акту зарахування однорідних вимог від 31.03.2023 (а.с.25) вбачається, що ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» домовилися про зарахування зустрічних однорідних вимог та зобов`язань за договором. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором № 10-03/2023-01 про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги від 10.03.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» передало, а ТОВ «Коллект Центр» прийняло реєстр боржників кількістю 29141 (а.с. 28 на звороті). Згідно з реєстром боржників до договору № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю - продаж) прав вимоги від 10.03.2023 ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 3247676 від 06.08.2021 у загальній сумі 45000,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 5000,00 грн; заборгованість по процентам 39000,00 грн; заборгованість по комісії 1000,00 грн (а.с. 29-30, 31). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що за період з 10.03.2023 по 10.07.2024, тобто з моменту відступлення ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до відповідача на користь позивача, будь-які додаткові нарахування за кредитним договором позивачем не здійснювалися (а.с. 18). З розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит № 3247676 від 06.08.2021 (а.с. 52-81) судом установлено таке: -\~ТОВ «Мілоан»\~здійснювало нарахування\~заборгованості відповідно\~до умов\~договору, а саме протягом 30 днів кредитування нараховувалися проценти за ставкою 1,50 % за кожен день та протягом 60 днів користування кредитом (на умовах пролонгації) за ставкою 5,00 % за кожен день користування кредитом, та загальна сума заборгованості на дату відступлення прав вимоги (29.11.2021) становила 23250,00 грн, яка складалася зі заборгованості по тілу кредиту 5000,00 грн; заборгованості по процентам 17250,00 грн; заборгованості по комісії 1000,00 грн; - ТОВ «Вердикт Капітал» додатково здійснювало нарахування заборгованості відповідачу у період з 29.11.2021 по 10.03.2023, а саме за 86 днів нараховувалися проценти за неправомірне користування кредитом за ставкою 5,00 %, та загальна сума заборгованості на дату відступлення прав вимоги (10.03.2023) склала 45000,00 грн, у тому числі: заборгованість по тілу кредиту 5000,00 грн; заборгованість по процентам 39000,00 грн; заборгованість по комісії 1000,00 грн; - ТОВ «Коллект центр» з моменту набуття права вимоги (11.03.2023) до відповідача будь-які додаткові нарахування за кредитним договором не здійснювало. Застосовані судом норми права Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України ЦКУ). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦКУ). Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України (у редакції, чинній станом на дату укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 641 ЦКУ пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. За ст. 642 ЦКУ відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Відповідно до ст. 1054 ЦКУ за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦКУ). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції врегульовано Законом України «Про електронну комерцію». Так, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (тут та на далі у редакції, чинній станом на дату укладення кредитного договору) встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: -електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; -аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно зі ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно зі статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 (справа № 404/502/18), від 09.09.2020 (справа № 732/670/19) дійшов такого висновку: «Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням: Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.» У статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (610 ЦКУ). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦКУ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ст. 625 ЦКУ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Карантин, установлений постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями) діяв на території України з 12.03.2020 до 30 червня 2023 року. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» звільняв споживача від відповідальності за прострочення зобов`язань за кредитним договором на період дії карантину. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦКУ). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦКУ). Відповідно до ст. 517 ЦКУ первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За ст. 518 ЦКУ боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ст. 519 ЦКУ). Згідно зі ст. 1082 ЦКУ боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що відповідачем [PERSON] було укладено з ТОВ «Мілоан» договір про споживчий кредит в електронній формі, що згідно зі ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до укладення договору у письмовій формі, та відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» надало відповідачу у користування за плату грошові кошти у сумі 5000,00 грн строком на 30 днів з автопролонгацією ще на 60 днів, у разі неповернення кредиту протягом 30 днів. Факт укладення кредитного договору належним чином підтверджено доказами, наданими позивачем, та не заперечувався відповідачем. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідача на вебсайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договори між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено. Відповідно до умов кредитного договору його сторонами врегульовано основні істотні умови кредитування, у тому числі: загальну суму кредиту; строк, на який надається кредит, умови автопролонгації строку кредитування; порядок повернення кредиту (графік розрахунків); розмір комісії; проценти за користування кредитом та відповідальність за порушення умов кредитування. Також суд уважає доведеним позивачем та не спростованим відповідачем факт видачі первісним кредитором кредиту у сумі 5000,00 грн та перерахування коштів саме у такій сумі у день укладення договору на поточний банківський рахунок відповідача, що підтверджується копією платіжного доручення, довідкою банківської установи та випискою банку по рахунку відповідача. На платіжну картку № [NUMBER] , яка за повідомленням банківської установи належить [PERSON] , [INFO] (у день укладення кредитного договору № 3247676) було зараховано 5000,00 грн. Отже, факт отримання кредиту відповідачем за кредитним договором у сумі 5000,00 грн є доведеним позивачем та не спростованим відповідачем. Такий факт ґрунтується на умовах кредитного договору. Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, що передбачені договором. Доказів проведення відповідачем повного розрахунку за отриманим кредитом матеріали справи не містять. Відповідач таких доказів не надав та про таке не стверджував. Отже, відповідач умови кредитного договору порушив та у строк, встановлений умовами кредитного договору, кредитні кошти не повернув, що не заперечувалось і самим відповідачем. З цих підстав позовні вимоги позивача щодо стягнення основної суми заборгованості за договором у сумі 5000,00 грн, суд уважає законними, обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на умовах договору. Факт набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором суд також уважає доведеним належними та достатніми доказами. Сума комісії, пред`явленої до стягнення, у сумі 1000,00 грн також цілком відповідає положенням пункту 1.5.1 договору про споживчий кредит. Здійснюючи перевірку розрахунків заборгованості за договором, наданими позивачем, суд висновує таке. З досліджених судом розрахунків заборгованостей вбачається, що нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося як у межах встановленого договором строку кредитування (за правомірне користування кредитом), так і поза межами строку кредитування (за неправомірне користування кредитом). Так, первісним кредитором ТОВ «Мілоан» було нараховано заборгованість за договором у загальному розмірі 23250, 00 грн, у тому числі: заборгованість по тілу кредиту 5000,00 грн; заборгованість по процентам 17250,00 грн; заборгованість по комісії 1000,00 грн. У подальшому новим кредитором ТОВ «Вердикт Капітал», який придбав право вимоги до відповідача, здійснено додаткове нарахування заборгованості за кредитним договором за період з 29.11.2021 по 23.02.22, а саме за 87 днів додатково нараховано заборгованість за процентами за ставкою 5,00 %, яка стала складати 39000,00 грн. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) зробила такий уточнений висновок (п. 141): «у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період\~після прострочення\~виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором». Крім того ВП ВС у п. 122-128 цієї постанови роз`яснила таке: «122. Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). 123. Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 124. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 (на неврахування якої судом апеляційної інстанції посилається АТ «МР Банк») суд здійснив відповідне тлумачення умов кредитного договору. 125. Зокрема, суд установив, що кредитним договором були передбачені проценти за неправомірне користування кредитом - це плата, яка встановлюється банком за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються. У випадку порушення позичальником установленого пунктом 2.2 договору строку погашення отриманого кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом виходячи із процентної ставки у розмірі 36 % річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно з пунктами 3.3, 3.4 цього договору (пункти 42, 43 вказаної вище постанови). 126. Здійснивши тлумачення умов кредитного договору, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625\~ЦК України (пункт 50 вказаної вище постанови). 127. Тобто у справі № 5017/1987/2012 сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів. 128. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).» У даній справі, що вирішувалася судом, чітко та недвозначно вбачається, що умови кредитного договору передбачають нарахування процентів як плати за правомірне користування кредитом з урахування автопролонгації (90 днів (30+60)) та як міри відповідальності після настання строку погашення кредиту. Тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Про таке свідчать і відповідні положення договору, викладені у п. 4.2 договору про споживчий кредит. Положеннями ст. 625 ЦК України обґрунтував й свої позовні вимоги позивач у позовній заяві. Факт нарахування процентів за вказаний період (з 29.11.2021 по 23.02.2022) на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України визнала і представниця позивача у судовому засіданні. Суд погоджується з доводами представника відповідача адвоката Маслія В.М. та уважає, що розрахунок заборгованості за договором кредиту не у повній мірі відповідає вимогам закону, та уважає, що положення пункту 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній у період нарахування процентів за спірним договором) цілком застосовні й до даного спору. У період нарахування таких процентів не була завершена дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19). Закон України «Про споживче кредитування» звільняв споживача від відповідальності за прострочення зобов`язань за кредитним договором, у тому числі за кредитним договором про споживчий кредит, договором позики зі строком погашення кредиту/позики до одного місяця на період дії карантину. Тлумачення пункту 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній у період нарахування процентів за спірними договорами) свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: -в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину -в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; -у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) у тому числі, але не виключно, неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит\~за прострочення\~виконання (невиконання,\~часткове виконання)\~споживачем зобов`язань за таким договором. Законодавець на рівні акту цивільного законодавстві передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити проценти за неправомірне користування позикою, кредитом. Такий обов`язок припиняється без його виконання. Отже, суд уважає, що відповідач на підставі п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» звільнявся від відповідальності перед первісним кредитором, а відповідно й перед позивачем як правонаступником, за прострочення виконання зобов`язань за договором кредиту; звільнявся від обов`язків сплачувати кредитодавцю інші платежі (проценти за період прострочення), сплата яких передбачена договором кредиту за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) відповідачем зобов`язань за таким договором. Той факт, що проценти за понадстрокове користування кредитом нараховувалися за базовою ставкою, а не за підвищеною, правового значення не має. Разом з тим, суд погоджується і з доводами позивача щодо автоматичної пролонгації строку дії договору. Так,\~умовами кредитного\~договору було передбачено, що сторонами погоджено, що строк користування \~ \~ \~ \~ кредитом продовжується, у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника, тобто сторонами погоджено автопролонгацію строку користування кредитом, яка має становити не більше 60 днів. З доказів, наданих позивачем та досліджених судом, які зазначені вище у розділі «Фактичні обставини…» вбачається, що сума кредиту за договором становить 5000,00 грн; строк правомірного користування кредитом 90 днів (30 днів з автопролонгацією ще на 60 днів); процентна ставка в день - 1,50 % (за 30 днів); процентна базова ставка в день 5,00 % (за 60 днів). З наданих позивачем розрахунків заборгованості встановлено, що ТОВ «Вердикт Капітал» нараховувало проценти за користування кредитними коштами після відступлення права вимоги первісним кредитором та поза межами договірного строку правомірного користування кредитом. Сума процентів за правомірне користування кредитом за договором буде складати 17250,00 грн (5000,00 грн х 1,50 % х 30 днів = 2250,00 грн) + ( 5000,00 грн х 5,00 % х 60 дні = 15000,00 грн) за період з 07.08.2021 по 04.11.2021, як про це домовилися сторони, укладаючи договір. Решта сума процентів, пред`явлена до стягнення, - 21750,00 грн (39000,00 17250,00 = 21750,00) за період з 29.11.2021 по 23.02.2022 проценти, нараховані на прострочену суму кредиту поза межами строку, встановленого кредитним договором. Отже, за сума процентів 21750,00 грн за період з 29.11.2021 по 23.02.2022, нарахована другим кредитором (ТОВ «Вердикт Капітал») та пред`явлена до стягнення позивачем, є неправомірною. Така сума процентів, нарахована на прострочену заборгованість поза межами строку кредитування, підлягала списанню кредитодавцем, а обов`язок відповідача по сплаті процентів, нарахованих за понадстрокове користування кредитом, припиняється без його виконання. Відповідно,\~ у задоволенні вимог в цій частині суд відмовляє за безпідставністю. Підсумовуючи все викладене вище суд уважає такими, що є доведеними, обґрунтованими та підставними позовні вимоги у частині стягнення позивачем з відповідача заборгованості за договором про споживчий кредит від 06.08.2021 № 3247676 у сумі 23250,00 грн, у тому числі: сума заборгованості за основною сумою боргу 5000,00 грн, сума заборгованості за процентами 17250,00 грн; заборгованість з комісії 1000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог у сумі 21750,00 грн суд відмовляє за безпідставністю. Висновкам Верховного Суду, наведеним сторонами справи у своїх заявах по суті, висновки суду у даній справі не суперечать. Розподіл судових витрат Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 3028,00 грн (а.с. 1, 2). З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково (51,66 % від ціни позову), суд на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 1564,26 грн (3028,00 х 51,66 % = 1564,26). Крім того позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких надав відповідні докази. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються- на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). У відповідності до ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Зі сторони позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу було надано такі докази (копії): 1) договір про надання правової допомоги від 07 червня 2024 року № 07-06/2024, укладений між адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (а.с. 35 (на звороті)-36), відповідно до якого адвокатське об`єднання, на підставі звернення клієнта, яке оформлено у формі заявки на надання юридичної допомоги, приймає на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги, а клієнт зобов`язується оплатити надані адвокатським об`єднанням послуги у строк 60 банківських днів з моменту підписання акту про надання юридичної допомоги та надання адвокатським об`єднанням клієнту відповідного рахунку; 2) прайс-лист послуг, які надає адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» (а.с. 37); 3) платіжну інструкцію від 12 липня 2024 року № 0446770000 , відповідно до якої ТОВ «Коллект Центр» сплатило адвокатському об`єднанню «Лігал Ассістанс» грошові кошти у сумі 100 000,00 грн за надання правової допомоги згідно договору №07-06/2024 від 07.06.2024 про надання правової допомоги (а.с.38); 4) заявку на надання юридичної допомоги № 324 від 01.07.2024 (а.с. 39), відповідно до якої ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс» погодили надання правових (юридичних) послуг по супроводу примусового стягнення з [PERSON] , які складаються з : надання усної консультації з вивчення документів 2 години 4000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 3 години - 9000,00 грн; 2) витяг з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 05.07.2024 (а.с.40), відповідно до якого вартість правничої допомоги складає 13000,00 грн та складається з: усної консультації з вивчення документів 2 години 4000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 3 години - 9000,00 грн. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно зі п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Позивачем надано усі необхідні докази на підтвердження розміру понесених ним витрат на правничу допомогу у строки, що передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у тому числі: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро, договір про надання правничої допомоги, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги. Такі докази завчасно були направлені відповідачеві. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу, з боку відповідача заявлено не було. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково (51,66 % від загального розміру позовних вимог), то

Outcome: partial