Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-06 00:00:00

Позивач в особі ТОВ «Євро-Реконструкція» у квіті 2024 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послугиз постачання гарячої води та централізованого опалення, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Посилаючи на те, що відповідачі є зареєстрованими мешканцями/власниками квартири [ADDRESS] , отримують житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, при цьому не виконують зобов`язання по їх оплаті, чим спричинили позивачу, який є організацією, що обслуговує даний будинок в частині надання вказаних послуг, матеріальні збитки у вигляді недоотримання у повному обсязі плати за постачання гарячої води та теплопостачання станом на 01.03.2024 року, яка становить 44 533 грн. 68 коп., й складається із таких складових: 14 091 грн. 56 коп. - заборгованість за послуги постачання гарячої води з серпня 2018 року та 30 442 грн. 12 коп. - за теплопостачання з централізованого опалення за період з жовтня 2018 року. Окрім того, ним ставиться вимога про стягнення 7 454 грн. 47 коп. - індексу інфляції та 1 714 грн. 79 коп. - трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, а всього - 53 702 грн. 94 коп. Заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 13 листопада 2024 року позовТОВ «Євро-Реконструкція» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги щодо постачання гарячої води та централізованого опалення, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - відомості відсутні, [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , [ADDRESS] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція», код ЄДПРОУ - 37739041, 44 533 грн. 68 коп. - заборгованості за надані послуги гарячого водопостачання й централізованого опалення, 7 454 грн. 47 коп. - інфляційну складову боргу, 1 714 грн. 79 коп. - три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості, всього - 53 702 (п`ятдесят три тисячі сімсот дві) грн. 94 (дев`яносто чотири) коп., а також вирішено питання про стягнення з відповідачів на користь ТОВ «Євро-Реконструкція», код ЄДПРОУ - 37739041, по 757 (сімсот п`ятдесят сім) грн. 00 (нуль) коп. - судового збору, з кожного. Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 12 грудня 2024 року скасовано заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2024 року по вказаній справі, із призначення справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 07.01.2025 року на 10 год. 30 хв. В судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, надіслав на адресу суду заяву від 03.01.2025 року про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог, просив їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов`язань. Й у відповіді на відзив відповідачів на позовну заяву від 27.12.2024 року позивач вказав, що, враховуючи визнання [PERSON] заборгованості, що є предметом цього позову, виходячи із призначення платежів, кошти, що були сплачені відповідачами в період з березня 2024 року по листопад 2024 року включно, позивач розподілив таким чином: погашено інфляційну складову боргу - 7 454 грн. 47 коп., 3% річних - 1 714 грн. 79 коп., судовий збір по справі 3 028 грн., заборгованість за постачання теплової енергії - 19 149 грн. 65 коп., за послугу постачання гарячої води - 3 320 грн. 77 коп., всі інші кошти було розподілено на поточні нарахування за період з березні 2024 року по листопад 2024 року включно. Залишок заборгованості за спірний період: 11 292 грн. 47 коп. - з постачання теплової енергії, 10 770 грн. 79 коп. - з постачання гарячої води. Відповідачі судове засідання не з`явивились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судової влади України (суду), розпискою. Згідно положень п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, а відтак за матеріалами справи відповідач вважається належно повідомленим про час розгляду. Відповідачами подано відзив на позов від 17.12.2024 року, у якому просять, з урахуванням проведених відповідачами у сумі 32 525 грн. 30 коп. оплат боргу перед позивачем за надані послуги на час розгляду справи за період з жовня 208 року по лютий 2024 року, стягнути 12 008 грн. 38 коп. , виходячи із такого розрахунку: 44 533 грн. 68 коп. (основий загальний борг) - 32 525 грн. 30 коп. (проведена оплата) = 12 008 грн. 38 коп.). Наведені обставини свідчать, що сторни завчасно повідомлені про розгляд справи судом. Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За таких підстав судом визнано за можливе ухвалити по даній справі рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням сторін. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності сторін. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України) Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є зареєстрованими мешканцями квартири [ADDRESS] (а.с.27), отримують житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, при цьому не виконують зобов`язання по їх оплаті, чим спричинили позивачу, який є організацією, що обслуговує даний будинок в частині надання вказаних послуг, матеріальні збитки у вигляді недоотримання у повному обсязі плати за постачання гарячої води та теплопостачання станом на 01.03.2024 року, яка становить 44 533 грн. 68 коп., й складається із таких складових: 14 091 грн. 56 коп. - заборгованість за послуги постачання гарячої води з серпня 2018 року та 30 442 грн. 12 коп. - за теплопостачання з централізованого опалення за період з жовтня 2018 року (а.с.7-10,11, 12-20, 27). Вказана сума боргу відповідачами визнається, що підтверджується заявою [PERSON] , поданою до ТОВ «Єврореконструкція» від 11.11.2024 року, у якій відповідачка просить не здійснювати примусове звернення рішення суду по цій справі, вказує, що перший платіж в сумі 14 300 грн. сплачено, зобов`язується в добровільному порядку сплачувати залишок суми боргу на протязі трьох місяців. Відповідачами після відкриття провадження по справі (ухвала Дарницького районного суду м.Києва від 28.05.2024 року) (а.с.28) у період з 15.07.2024 року по 12.11.2024 року на користь позивача частково проведені оплати заборгованості згідно вимог позову у загальній сумі 32 525 грн. 30 коп., не інформування позивачем суду про часткову оплату заборгованості, що ним визнається. Вказана часткова оплата відповідачем боргу визнається позивачем, який вказує, що враховуючи визнання [PERSON] заборгованості, що є предметом позову, виходячи із призначення платежів, кошти, що були сплачені відповідачем в період з березня 2024 року по листопад 2024 року включно, позивач розподілив таким чином: погашено інфляційну складову боргу - 7 454 грн. 47 коп., 3% річних - 1 714 грн. 79 коп., судовий збір по справі 3 028 грн., заборгованість за постачання теплової енергії - 19 149 грн. 65 коп., за послугу постачання гарячої води - 3 320 грн. 77 коп., всі інші кошти було розподілено на поточні нарахування за період з березня 2024 року по листопад 2024 року включно. Залишок заборгованості за спірний період: 11 292 грн. 47 коп. - з постачання теплової енергії, 10 770 грн. 79 коп. - з постачання гарячої води, всього - 22 063 грн. 26 коп., що підтверджується проведеним позивачем розрахунком заборгованості за період з серпня 2018 року по листопад 2024 року, й вказана сума боргу 22 063 грн. 26 коп. (11 292 грн. 47 коп. + 10 770 грн. 79 коп.) підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Суд вважає, що проведений позивачем повторний розрахунок заборгованості за період з жовтня 2028 року по листопад 2024 року відповідає спірним правовідносинам та є обґрунтованим, він враховує здійснені відповідачами часткові оплати заборгованості в загальній сумі 32 525 грн. 30 коп. Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за електроносії" від 10.04.2014 року виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для суб"єктів усіх форм власності з 01 липня 2014 року є суб"єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку [ADDRESS] здійснюється ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ». Положення ст.ст. 66-68 ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором. За період проживання відповідача у вказаній квартирі позивачем, як обслуговуючою організацією, в указаний період щоденно надавались послуги з центрального опалення та постачання гарячої води. Відповідач щомісяця отримував від позивача рахунки на оплату вказаних комунальних послуг із зазначенням суми, однак платежі здійснювалися не регулярно, що призвело до утворення заборгованості за вказаний період. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Так, необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов`язок, а не право сторін, і відмова споживача від укладення договору у такому разі суперечить вимогам ч.3 ст. ст. 627, 630 ЦК України, ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Разом із тим за змістом наведених норм закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користується ними, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, що й відповідає спірним правовідносинам. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 10 жовтня 2012 року у справі 6-110цс12. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підставою виникнення зобов`язань є юридичний факт або юридична сукупність (фактичний склад), які породжують зобов`язання. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи позтвача, які наведені у позові, відзиві на позов, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне не застосувати положення ч.1 ст. 141 та ч.2 ст. 141 ЦПК України, оскільки як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, який вказав, що суму судового збору, яка сплачена позивачем при зверненні до суду з цим позовом в сумі 3 028 грн. 00 коп., позивач врахував при розрахунку заборгованості за надані житлово-комунальні послуги послуги. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 64, 66-68, 162 ЖК України, ст.ст. 526, 610, 625, 627, 630 Цивільного кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 137, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

Outcome: partial