Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] 12.09.2024 року звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вказаним вище позовом, посилаючись на наступні обставини. 20.08.2016 року позивач уклав шлюб з відповідачкою. Від даного шлюбу у подружжя народилась донька [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалось, тому рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.04.2020 року шлюб між сторонами було розірвано. 17.03.2020 року за рішенням суду з позивача на користь відповідачки було стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки в розмірі частини від усіх видів заробітку позивача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 19.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, на даний момент сімейний стан позивача змінився, 12.02.2021 року він уклав шлюб з [PERSON] . Від даного шлюбу у них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] перебуває в складному матеріальному становищі, оскільки на його утримання знаходиться друга дитина, з народженням якої зросли його витрати на медичну допомогу, одяг, харчування для новонародженої, іграшки, додаткові меблі та обладнання. Позивач є військовослужбовцем, майже увесь дохід витрачає на закупку амуніції, їжі та одягу для подальшої участі у бойових діях. Тож, після усіх витрат в нього не залишається достатньо грошових коштів для сплати аліментів на утримання доньки в повному розмірі. З огляду на викладене вище, позивач просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської від 17.03.2020 року на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] до 1/8 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.10.2024 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачці був наданий строк 15 днів з дня отримання нею даної ухвали, на подачу відзиву на позовну заяву (а.с.36-37). Позивач та його представник належним чином повідомлялись про розгляд справив суді, шляхом направлення на електронну адресу, зазначену в позові, копії ухвали про відкриття провадження. 21.11.2024 року до канцелярії суду через підсистему «Електронний суд» представником відповідача [PERSON] було направлено відзив на позовну заяву, згідно якого відповідачка заперечує проти позовних вимог, посилаючись на наступні обставини. Дійсно, в провадженні Нововоронцовського ВДВС у Бериславському районі Херсонської області відкрите виконавче провадження №62244638 від 05.06.2020 року щодо стягнення з позивача аліментів на утримання доньки [PERSON] . [PERSON] несвоєчасно та із затримкою здійснює аліментні виплати. Відповідачка вважає, що позивачем не надано достатньо доказів щодо погіршення його матеріального стану. Само по собі народження дитини в другому шлюбі не свідчить про погіршення матеріального стану платника аліментів. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно із іншою. Доказами зміни матеріального стану платника аліментів можуть бути довідки про доходи, кредитні договори, довідки з медичних установ, відомості про перетин кордону з відображенням мети поїздки, договори купівлі-продажу тощо, які можуть підтвердити погіршення матеріального стану платника аліментів. Проте, позивачем таких доказів до суду не надано, як не надано й доказів відсутності у нього заборгованості по сплаті аліментів. Крім того, квитанції, надані позивачем, не містять ідентифікації платника, більшість з них придбані в містах України, до позивач не проживає. Доказів придбання позивачем військової амуніції ним також не надано. Отже, з огляду на викладене вище, відповідачка зазначає, що позивачем не доведено погіршення його матеріального становища, а тому в задоволенні позову просить відмовити. Розгляд справи\~проводився без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що з 20.08.2016 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 17.04.2020 року розірвано, рішення набуло чинності 07.08.2020 року (а.с. 6). Від даного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , на утримання якої рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 17.03.2020 року з позивача на користь відповідачки було стягнуто аліменти в розмірі частини від усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.12.2019 року і до повноліття дитини (а.с.7-8). На підставі даного рішення Нововоронцовським ВДВС у Бериславському районі Херсонської області 05.06.2020 року відкрите виконавче провадження №62244638 (а.с. 76). 12.02.2021 року позивач уклав шлюб з [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 7). Від даного шлюбу у них народилась донька - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 10). В обґрунтування позову про зменшення аліментів позивач посилається на те, що народження дитини від іншого шлюбу ускладнило матеріальне становище його сім`ї, адже зросли його витрати на медичну допомогу, одяг, харчування для новонародженої, іграшки, додаткові меблі та обладнання. На підтвердження даного факту позивачем надані товарні чеки та квитанції (а.с. 12,13,14,15,16). Крім того, додатково зазначає, що він є військовослужбовцем, надав суду посвідчення учасника бойових дій № [NUMBER] (а.с.17). Позивач змушений за власні кошти купувати амуніцію та військове обладнання. На підтвердження даного факту надає квитанції та товарні чеки (а.с.18,19,20). Так, забезпечення кожному право на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Статтею 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Ст. 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям у розмірі, необхідному для забезпечення належного та достатнього рівня життя дитини та її всебічного розвитку. Водночас, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Ч. 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Положенням ч.1 ст.182 СК України передбачено, що суд при визначенні аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, ст.183 Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, ст. 184 Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Також, суд звертає увагу, що позивачем не доведено що загальний сукупний розмір аліментів, які з нього стягуються, перевищує встановлений ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження". Окрім того, розмір аліментів, які стягуються з позивача на утримання доньки, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без доведення погіршення майнового становища позивача, не буде спрямовано на належне забезпечення малолітньої дитини та суперечитиме її інтересам. Само по собі народження дитини в другому шлюбі не свідчить про погіршення матеріального стану платника аліментів, оскільки така обставина має доводиться належними та допустимими доказами, що позивачем зроблено не було. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами, який неодноразово вказував, що саме по собі народження дитини в іншому шлюбі не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів в розумінні положень ст. 192 СК України (постанови Верховного Суду: від 28.05.2021 року у справі №715/2073/20, від 03.06.2020 року у справі №760/9783/18-ц, від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19). Крім того, Верховний Суд наголошував на тому, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Доказами зміни матеріального стану платника аліментів можуть бути довідки про доходи, кредитні договори, довідки з медичних установ, відомості про перетин кордону з відображенням мети поїдки, договори купівлі-продажу тощо, які можуть підтверджувати погіршення матеріального становища платника аліментів, які позивачем не були надані суду. Доводи понесення позивачем витрат на придбання власної військової амуніції не беруться судом до уваги, у зв`язку із тим, що з наданих позивачем квитанцій не можливо ідентифікувати платника. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів. Окремо слід звернути увагу на те, що згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову. Додатково суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що у разі виникнення обставин передбачених\~ст. 192 СК України, які можуть бути підтверджені достовірними доказами, платник аліментів може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. \~

Outcome: dismissed