Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

24.06.2024р.\~АТ «Перший\~Український Міжнародний\~Банк» (далі\~-\~АТ «ПУМБ»)\~звернулося до\~Жовтневого районного\~суду м.\~Дніпропетровська із\~позовом до\~ [PERSON] \~про стягнення\~ заборгованості\~у розмірі\~66\~944,30 грн. (а.с. № 1 - 3). Ухвалою судді Покопцевої Д.О. від 02.07.2024р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст.274, ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 50). \~ \~ \~ \~ В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 10.11.2020р. між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2001727673601, на підставі якого видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 30 000,00 грн., який пізніше було збільшено до 40\~990,77 грн. Відповідач не виконував свої кредитні зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом 30.04.2024р. становить 66 944,30 грн., з яких: 40 990,77 грн. - заборгованість за кредитом, 25 953,53 грн. - заборгованість за процентами. Позивач направив письмову вимогу відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем не погашено. На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість на загальну суму 66 944,30 грн, а також судові витрати. 20.11.2024р. на адресу суду від представника відповідача Тарабака Є.А. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник позивача зауважує, що матеріали справи не містять доказів, що відповідач розуміла, ознайомилася та погодилася з умовами та правилами банківських послуг, підписуючи заяву про приєднання до них, а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у визначених банком розмірах і порядках нарахування. А також, що паспорт споживчого кредиту не може бути прийнятий судом в якості належного доказу умов укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема погодженої між сторонами ціни договору у вигляді розміру процентів, які зобов`язався сплатити позичальник за користування отриманим кредитом. Такий висновок Верховного Суду від 03 серпня 2022 року по судові справі № 156/268/21 ґрунтується на тому, що у відповідності до норм Закону України «Про споживче кредитування» (ст.9), Закону України «Про захист прав споживачів» (ст.ст.11, 15) вказаний документ є лише підтвердженням виконання позивачем встановленого законом для кредитодавця обов`язку з надання позичальнику, як споживачу, інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. 17.12.2024р. на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує щодо зазначених у відзиві обставин, серед іншого з огляду на те, що відповідачем була підписана заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №2001727673601 від 10.11.2020р. Банк належним чином виконав свої зобов`язання - надав відповідачу кредитні кошти. Відповідач погодилася із запропонованими умовами кредитування, підписала Заяви, Паспорти споживчого кредиту та фактично отримала кредитні кошти. Таким чином, між банком і відповідачем було укладено письмовий договір, згідно якого відповідач отримав кредит. Кредит наданий, а договір укладений шляхом підписання заяви, яка містить усі суттєві умови, притаманні кредитному договору, згідно ЦК України. Банк звертаючись до суду з позовом на підтвердження позовних вимог та розміру заборгованості відповідача, надав всі необхідні докази. В свою чергу відповідач не надає жодних доказів на спростування існуючої заборгованості за кредитним договором. Представник відповідача правом на подачу заперечень, відповідно до ст. 180 ЦПК України, не скористалася. Представник позивача в судове засідання не з`явився, при цьому, у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с. 3). Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статей 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10.11.2020р. [PERSON] підписала заяву №2001727673601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Перший Український Міжнародний Банк», відповідно до умов якого відповідач отримав кредитну картку [NUMBER] . Підписавши вказану заяву, відповідач беззастережно підтвердив, зокрема, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» :pumb.ua, у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть йому бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку). У своїй заяві відповідач просив відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривнях, надати кредитну картку та встановити кредитний ліміт на суму 30 000,00 грн. із стандартною процентною ставкою 47,88 % річних. Крім того, у заяві про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб зазначено, що розрахунковий день - 30 число кожного місяця. Строк дії кредитного ліміту, процентна ставка та розмір мінімального платежу та інші умови обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов ДКБО. З копії паспорту споживчого кредиту, який підписано відповідачем 10.11.2020р., випливає, що в ньому зазначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача (тип кредиту - кредитна лінія, сума/ліміт кредиту 30 000,00 грн., строк кредитування - 12 місяців, зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін), інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача ( розмір стандартної процентної ставки - 47,88% річних, порядок повернення кредиту, додаткова інформація (процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 62,0% річних з 1 (першого) дня виникнення простроченої заборгованості на суму залишку заборгованості за кредитом. Із змісту Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення ДКБО, яка є складовою частиною договору, слідує, що у ній зазначено умови надання та обслуговування кредитної карти. Таким чином, між АТ «ПУМБ» та [PERSON] \~ було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви №2001727673601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. На виконання своїх зобов`язань за договором № 2001727673601 від 10.11.2020р. позивач відкрив рахунок та надав кредитну картку на ім`я відповідача із встановленим кредитним лімітом у розмірі 30 000,00 грн. Згідно з довідкою про збільшення кредитного ліміту по договору\~\~№2001727673601, укладеного з [PERSON] , кредитний ліміт за картою збільшувався, складав станом на 10.11.2020р. 30 000,00 грн., 18.03.2021р. 35 000,00 грн., 22.10.2021р. 37 000,00 грн., 23.11.2021 39 000,00 грн., 15.02.2022р. 41 000,00 грн., 27.02.2022р. 40 991,00 грн., 16.03.2022р. 40 990,77 грн. Факт отримання та користування кредитними коштами підтверджується виписками по особовому рахунку за період з 10.11.2020р.\~\~по 30.04.2024р., де вбачається рух коштів по рахунку відповідача. Відповідач погодилася із умовами кредитного договору, адже після отримання кредитної картки, за умовами укладеного з банком договору, здійснювала дії щодо її активації, користувалася карткою (отримувала і вносила готівку, сплачувала карткою товари та послуги), що підтверджується випискою з рахунку. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором. Суд звертає увагу на той факт, що виконаний банком розрахунок заборгованості є належним доказом, оскільки містить детальний розпис нарахованої заборгованості, зокрема, дати здійснення платежів боржником, залишок заборгованості за наданим кредитом. Заперечуючи заявлені позивачем вимоги, відповідач, в ході розгляду даної справи свого розрахунку, у встановленому законом порядку до суду не надав та із клопотаннями про призначення судової економічної експертизи до суду не звертався. Посилання відповідача на невідповідність наданих позивачем письмових доказів, оскільки останні не засвідчені в установленому законом порядку не заслуговують на увагу, оскільки позовна заява до додані до неї документи\~\~надійшли до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська через підсистему «Електронний суд»\~\~та були\~\~підписані кваліфікованим електронним підписом уповноваженого представника банку, який має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Відповідачем у справі не спростовано доводів позивача щодо отримання, використання, в тому числі і погашення, кредитних коштів. Відтак, відповідачем не виконано зобов`язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. Позивачем надано розрахунок заборгованості за договором №2001727673601 від 10.11.2020р., згідно з яким станом на 30.04.2024р.\~\~загальна сума заборгованості становить 66 944,30 грн., з яких: 40 990,77 грн. - заборгованість за кредитом, 25 953,53 грн. - заборгованість за процентами. 01.05.2024р. АТ «ПУМБ» направило [PERSON] письмову вимогу (повідомлення) про необхідність виконати зобов`язання щодо погашення заборгованості на загальну суму 66 944,30 грн., проте відповідач залишив зазначене повідомлення банку без відповіді та задоволення. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ «ПУМБ»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка підписала паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого було погоджені всі істотні умови договору, а саме відсоткову ставку, строк кредитування, витрати за користуванням кредиту, а тому доводи в частині непогодження істотних умов договору є необгрунтованими. Суд вважає доведеними ті обставини, що відповідачка, отримавши грошові кошти у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором, взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачені в договорі строки отримані у кредит грошові кошти та нараховані відсотки не повернула, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за кредитним договором. Відповідачка не оспорювала договір, не зверталася з вимогами про розірвання договору у зв`язку із порушенням банком умов договору. Розрахунки заборгованості відповідачем не спростовані. З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк, кошти не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість згідно договору за основним зобов`язанням у розмірі\~40 990,77 грн.\~\~та за нарахованими відсотками 25 953,53 грн. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Матеріали справи не містять, та відповідачем не надано доказів в розумінні положень ст.ст.76-81 ЦПК України на спростування позовних вимог. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №2001727673601 від 10.11.2020р. на загальну суму\~\~66 944,30 грн. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved