Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-02 00:00:00

01.10.2024 позивачка звернулася в суд із зазначеним позовом, у якому просила змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача на підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07.02.2018, та стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини із усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22.05.2003, від якого у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними було розірвано на підстав рішення суду від 01.12.2017. Крім того, за рішенням суду від 07.02.2018 з відповідача ухвалено стягувати на її користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн на дитину щомісяця, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. На даний час її матеріальний стан змінився, зросли витрати на утримання дитини у зв`язку і зростанням цін на продукти та одяг, підвищенням прожиткового рівня на дитину відповідного віку. Старша донька досягла повноліття. Тому просить позов задовольнити. 09.10.2024 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач у судові засідання, призначені на 15.11.2024, 04.12.2024, 03.01.2025 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд даної справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (судових повісток), які містяться в матеріалах справи та які повернулися на адресу суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також відповідачем не було подано відзиву на позов. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, суд вважає, що відповідач є повідомлений про розгляд справи належним чином. Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивачки проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У відповідності положень ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши заяву, оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Із матеріалів позовної заяви встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.05.2003, від якого у них є дві дочки: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження, серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , згідно з матеріалами справи. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 01.12.2017 шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до копії рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07.02.2018, із відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по 1000 грн щомісячно на кожну дитину з індексацією відповідно до закону, починаючи з 01.12.2017 до їх повноліття. Встановлено, що [PERSON] досягла повноліття. Як вбачається із копій витягів з реєстру територіальної громади №2024/011846564, №2024/011846715 від 01.10.2024, позивачка та дочка сторін [PERSON] проживають за однією адресою: [ADDRESS] . Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ) до усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України (в редакції Закону № 2-37-УІІІ від 17.05.2017 р., від 08.06.17 р.№ 102) кошти на утримання дитини ( аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 143 цс 13 з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Беручи до уваги вищенаведене, враховуючи, що аліменти, які сплачуються з відповідача є недостатніми для утримання та нормального розвитку малолітньої дитини сторін, виходячи з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд дійшов висновку, що слід задовольнити позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів, оскільки таке право позивачу гарантовано ч.3 ст.181 СК України. Таким чином, слід змінити розмір аліментів, визначених рішенням суду та стягувати з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини із усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, до досягнення дитиною повноліття. Також, слід припинити нарахування і стягнення аліментів за виконавчим листом, виданим на підставі рішення від 07.02.2018 та відкликати такий після набрання чинності цим рішенням. Такий розмір аліментів, на думку суду, має забезпечувати гармонійний розвиток дитини зі сторони її батька, враховуючи потреби дитини, зможе забезпечити право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги задоволення позову, а також те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні позовної заяви, із відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved