Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-06 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. 08.09.2024 року до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла вказана позовна заява. Так, позивач звернулась до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» відшкодування моральної шкоди у розмірі 460 000 грн без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Позов обґрунтовано обставинами: позивач працювала на підприємстві відповідача з 18.01.1993 на Рудозбагачувальній фабриці №1, де керувала конвеєрами, елеваторами, шнеками, живильниками, перевантажувальними візками, приводною станцією конвеєра, з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1. Спеціалістами медико-соціальної експертної комісії від 30.07.2024 позивачу було встановлено 65% втрати працездатності, а також встановлено 3 (третю) групу інвалідності безстроково. Моральну шкоду позивач оцінює в сумі 460000,00 грн, виходячи з того, що заявлена сума є незначною і дуже мізерною; життя позивача є найбільш цінним та головним; ніяка сума компенсації не замінить позивачу її страждань, переживань, фізичного болю, не поверне стан здоров`я до професійного захворювання. Позиція відповідача 20.11.2024\~до суду\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву.\~В обґрунтування\~представником відповідача\~зазначено,\~що позивач,\~перебуває у\~трудових відносинах\~з відповідачем.\~Записи в трудовій книжці позивача про підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення підтверджують, що позивач була обізнана, що вона зайнята на роботах зі шкідливими умовами праці, що дає їй право на пенсію за віком на пільгових умовах.\~Також чітко усвідомлювала, що виконувана нею робота пов`язана з безпосереднім впливом шкідливих факторів виробничого середовища на організм працюючого.\~Знаючи про погіршення стану свого здоров`я та приховуючи дану інформацію від відповідача та медичної комісії, свідомо погіршувала стан свого здоров`я.\~Як би позивач своєчасно повідомила роботодавця про свій дійсний стан здоров`я, то було б можливо уникнути втрати позивачем працездатності. Коли виникла необхідність зміни умов праці [PERSON] , останню було\~переведено на\~посаду підсобного робітника в цех підготовки виробництва ПрАТ «ІнГЗК», де відсутні шкідливі фактори виробничого середовища та важкості праці, де на теперішній час позивач продовжує працювати. Розмір моральної шкоди відповідач вважає значно завищеним та таким, що не відповідає вимогам розумності та справедливості, сама вимога про відшкодування моральної шкоди є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 08.08.2024 позивач звернулась до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою. 13.08.2024 позовну заяву залишено без руху. 01.11.2024 надійшла заява про усунення недоліків. 04.11.2024 ухвалою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області вказану цивільну справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження за позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 20.11.2024 надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про залишення позовної заяви без руху. В прохальній частині відзиву заявлено клопотання про витребування доказів. 21.11.2024 позовну заяву повторно залишено без руху. 27.11.2024 надійшла заява про усунення недоліків. 28.11.2024 ухвалою суду продовжено розгляд справи. 18.12.2024 ухвалою суду у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів відмовлено. 01.01.2025 надійшло клопотання представника відповідача про зобов`язання позивача надати до суду відповіді на поставлені у відзиві запитання. 07.01.2025 судом відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивач та відповідач перебувають у трудових відносинах з 18.01.1993 по теперішній час, що підтверджується копією трудової книжки позивача. При цьому, суд враховує численні зміни організаційно-правових форм та найменувань відповідача. Згідно запису в трудовій книжці, 11.09.2023 позивача було переведено в цех підготовки виробництва підсобним робітником дільниці «реабілітації інвалідів» згідно Наказу №600 від 08.09.2023 (посада поза шкідливих умов праці). 05.03.2024 ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» позивачу були встановлені професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7, С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофію у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. ЛН першого-другого ступеня J44. На підставі повідомлення ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність у позивача професійних захворювань, Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 01.04.2024 форми П-4. Причиною виникнення професійних захворювань, згідно з вказаним Актом розслідування, стали важкість праці та аерозоль фіброгенної дії, рівень яких перевищував встановлені нормативні значення. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №130118, [PERSON] встановлено всього 65% втрати працездатності ( 50% по радикуліту, 15% по ХОЗЛ) з 01 липня 2024 року безстроково. Запропоновано санаторно-курортне лікування, медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №573759, [PERSON] встановлено 3 (третю) групу інвалідності безстроково. Протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження в умовах виробничого пилу. З огляду\~на те,\~що справа\~розглядається у\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~без виклику\~сторін та\~без проведення\~судового засідання, на підставі частини другої\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи\~здійснюється в\~порядку письмового\~провадження за\~наявними у\~справі матеріалами,\~якщо цим\~Кодексом не\~передбачено повідомлення\~учасників справи.\~У такому\~випадку судове\~засідання не\~проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Конституцією України в ст. 43 передбачається, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. У ст. 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (постанова Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21). У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення ч. 3 ст. 34\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» було зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. V. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. На підставі ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено правовий зв`язок між позивачем та відповідачем, який полягає не тільки у трудових відносинах, а і в тому, що професійне захворювання, втрата професійної працездатності та встановлення інвалідності сталося саме на підприємстві відповідача. Так, відповідно до п. 1.4. Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 червня 2012 року № 420, медико-соціальна експертиза потерпілого здійснюється МСЕК у складі комісії за наявності, зокрема, акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П 4. Відповідно до п. 99 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», рішення про зв`язок захворювання з умовами праці приймається на підставі клінічних, функціональних досліджень (амбулаторних або стаціонарних) з урахуванням відомостей, зазначених, зокрема у інформаційній довідці про умови праці працівника, що складається лікарями з гігієни праці територіального органу Держпраці, який здійснює нагляд за підприємством (установою, організацією), у разі підозри в нього хронічного професійного захворювання (отруєння). Отже, наявність професійного захворювання та його зв`язок з умовами праці доведено належними та допустимими доказами. Неможливість встановити в Акті розслідування осіб, які порушили законодавство про охорону праці з об`єктивних причин, не є підставою вважати причинно-наслідковий зв`язок між професійним захворюванням та умовами праці недоведеним. За таких обставин, з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, зважаючи на наявність на робочому місці позивача шкідливих виробничих факторів, тих обставин, що професійне захворювання у [PERSON] пов`язано із роботою в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, і що таке захворювання завдало позивачу моральної шкоди, фізичних і моральних страждань, суд вважає, що позивачці заподіяно моральну шкоду і вона має право на її відшкодування. Посилання відповідача на те, що позивач була обізнана про можливість впливу шкідливих факторів, самостійно та за власним бажанням прийняла рішення про необхідність працювати саме на такому робочому місці, на думку суду, не знімають відповідальності з відповідача за незабезпечення максимально безпечних умов праці та не позбавляють позивача права на отримання відшкодування спричиненої моральної шкоди. Отримане професійне захворювання спричиняє позивачу як фізичний біль, так і моральні страждання, оскільки і біль і страждання є невід`ємні одне від одного. Моральна шкода, завдана [PERSON] \~\~в результаті професійного захворювання, є сукупністю тих моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які викликані такими психотравмуючими чинниками як фізичні страждання, пов`язані з перенесенням фізичного болю, що пов`язаний з професійним захворюванням, моральні переживання за подальший стан свого здоров`я; усвідомлення того, що позивач вже не поверне свій фізичний стан до професійного захворювання. Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд доходить обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки внаслідок незабезпечення роботодавцем безпечних і нешкідливих умов праці, позивачу була встановлена втрата професійної працездатності на 65% та встановлена 3 (третя) група інвалідності. Отже, позивачу заподіяна моральна шкода, яку роботодавець зобов`язаний відшкодувати в силу зазначених вище норм закону. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок втрати професійної працездатності на 65%, суд врахує обставини, які мають суттєве значення, зокрема ступінь втрати працездатності, встановлену групу інвалідності, кількість професійних захворювань, які вразили відразу декілька систем організму (дихальна, опорно-рухова), усвідомлення позивачем того, що її фізичний стан організму вже не відновиться до того стану, який був у неї до професійного захворювання. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. З урахуванням вищезазначеного та враховуючи дотримання засад розумності і справедливості, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 260 000,00 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що вона зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я. Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20, від 21 червня 2022 року у справі №599/645/21. Як видно з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, отже зміни внесені до підпункту164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України, що набрали чинності з 23.05.2020, не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, у зв`язку з чим, суд вважає, що стягнення має проводитись без утримання податку з доходу фізичних осіб. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 260 000,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно. У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 2600,00 грн.

Outcome: partial