Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до відповідача, просить ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість по кредиту в розмірі 13000грн. та 2422,40 грн. судового збору. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.02.2022 року між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Договір кредиту №12.02.2022-100005072, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 10000,00грн., а відповідач зобов`язалася повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, в той час як відповідач взятих на себе зобов`язань по договору не виконала, своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, не надавала, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 15.02.2024року становить 13000грн. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 26.03.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження та призначено судове засідання. У судове засідання представник позивача ТзОВ «Споживчий центр» не прибув, в позовній заяві зазначив, що у випадку неявки в судове засідання не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника та винесення заочного рішення судом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення поштового повідомлення за адресою реєстрації місця проживання. Про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подавала. На підставі ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зважаючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, датою ухвалення рішення, у відповідності до положень ч.5 ст.268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступних обставин справи та норм чинного законодавства. Судом встановлено, що 12.02.2022 року між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Договір кредиту №12.02.2022-100005072, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 10000,00грн., а відповідач зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором. Договір було укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідачки, вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6, 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання вказаного вище договору шляхом заповнення заявки про надання (отримання) грошових коштів на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 10000,00 грн. Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору. Однак своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору відповідач не виконує, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на станом на 15.02.2024року становить 13000 грн. Стаття 1048 ЦК України регламентує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача в користь позивача вищевказану заборгованість. Задовольняючи позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати, що становлять 2422,40грн. судового збору.

Outcome: approved