Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 08.05.2009 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] , сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , сімейне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та поглядів на сімейне життя, ведення спільного господарства, з 01.08.2022 року сторони проживають окремо, сім`я фактично розпалась. З урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просить розірвати шлюб, укладений 08 травня 2009 року між позивачем та відповідачем. Ухвалою судді від 10.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи (а.с. 15). Позивач в судове засідання не з`явилась, 23.12.2024 [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила строк для примирення не надавати, 08.01.2025 подала заяву, в якій просила не розглядати позовну вимогу щодо визначення місця проживання дитини, підтримала позовні вимоги в частині розірвання шлюбу. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги визнає, просить розгляд справи здійснювати за його відсутності. Відповідно до положення ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони 08 травня 2009 року зареєстрували шлюб, у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м.Києва з Державним центром розвитку сім`ї, актовий запис № 523, сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджується матеріалами справи (а.с.3,4). Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для розірвання шлюбу є те, що сторони припинили подружні відносини, мають різні інтереси та погляди на життя та сімейні обов`язки, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків. Позивач зазначила, що збереження сім`ї неможливе і дане суперечить її інтересам, сім`я розпалася остаточно. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до норми вказаної статті, при розірванні шлюбу кожен із подружжя має право зберегти спільне прізвище або відновити дошлюбне. Це право може бути реалізоване лише у момент припинення шлюбу у разі його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Згідно ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача судові витрати. Позивач просить після розірвання шлюбу повернути їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». На підставі викладеного,

Outcome: approved