Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 20 червня 2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та відповідачем було укладено кредитний договір №3764808194/439034, кредитний договір підписано позичальником, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.7 Кредитного договору в якості аналога власноручного підпису Позичальника. 19.04.2022 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №19042022-Г, у відповідності до умов якого, ТОВ «ГОУФІНГОУ» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ГОУФІНГОУ» Права Вимоги до Боржників, вказаним у Реєстрі боржників. Згідно п.1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якаю настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Відповідно до Реєстру боржників від 19.04.2022 до Договору факторингу №19042022-Г від 19.04.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 28000 грн., з яких: 7 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 21000 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 28000 грн. та витрати на сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. 06.09.2024 ухвалою судді справу було прийнято до свого провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 26.09.2024 представник відповідача на адресу суду через підсистему «Електронний суд» надіслав до суду відзив на позовну заяву у якому відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме визнає заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 7 000 грн. та заперечує проти задоволення вимог позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 21000 грн. Вважає нарахування відсотків безпідставним, оскільки він є військовослужбовцем і позивач не мав права нараховувати відсотки на підставі положення ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Також просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. 01.10.2024 року до суду від представника позивача ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ»\~ Богомол С.М.\~надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник просить відзив відповідача на позов про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що відповідач зобов`язаний був протягом п`яти днів звернутися до первісних кредиторів із заявою про застосування щодо нього пільги військовослужбовця та надати відповідні документи, натомість матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до первісного кредитора про наявність у нього пільг військовослужбовця. Також просить відмовити у задоволенні витрат на правничу допомогу, оскільки судові витрати документально не підтверджені та не доведені. В судове засідання представник позивача не з`явився, в відповіді на відзив просив судове засідання проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача та відповідач не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, позовні вимоги визнали частково, на підставах викладених у відзиві. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів», (далі - Первісний кредитор, ТОВ «ГОУФІНГОУ» та відповідачем було укладено кредитний договір №3764808194/439034. 19.04.2022 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №19042022-Г, у відповідності до умов якого, ТОВ «ГОУФІНГОУ» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ГОУФІНГОУ» Права Вимоги до Боржників, вказаним у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 19.04.2022 до Договору факторингу №19042022-Г від 19.04.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 28000 грн., з яких: 7 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 21000 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Як визначено у\~ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 1\~ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено у ч. 1\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги). Стаття 514 ЦК України\~визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст. 518 ЦК України, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). За положеннями \~ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Отже, на підставі Договору факторингу №19042022-Г від 19.04.2022 року, ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло право вимоги до відповідача. Статтею 527 ЦК України\~встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до 1\~ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу. Як визначено у\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно\~ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 2\~ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. У частині ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~визначено що, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту, суд має враховувати положення статей\~1050,\~1054 ЦК\~і виходити з того, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Згідно до\~ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У\~статті 204 ЦПК України\~закріплено презумпцію правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Отже, кредитний договір №3764808194/439034 від 20 червня 2021 року, укладений між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та відповідачем, є правомірним та чинним, тому підлягає виконанню сторонами. Так, ТОВ «ГОУФІНГОУ» виконало умови Договору №3764808194/439034 від 20 червня 2021 року, перерахувавши відповідачу грошові кошти у визначених Договором. Проте, відповідач зобов`язання за кредитним договором №3764808194/439034 від 20 червня 2021 року належним чином не виконує, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість, яка на думку позивача (згідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ») становить 28000 грн., з яких: 7 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 21000 грн. - сума заборгованості за відсотками, що підтверджується розрахунком. Після відступлення відповідач не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК«ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», ні на рахунки попереднього кредитора, що відповідачем не оспорюється. Згідно\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2\~ ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до\~ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У частині 1\~ст. 81 ЦПК України\~закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження сплати заборгованості за кредитним договором. Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд з ним частково погоджується у частині основної заборгованості в сумі 7 000,00 грн. За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «ФК«ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №3764808194/439034 від 20 червня 2021 року, а саме заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 7000,00 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 21000 грн., суд зазначає наступне. Положеннями ч. 15\~ ст. 14 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"\~визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Так, відповідачем до відзиву на позовну заяву додано копію військового квитка відповідача, з якого вбачається, що відповідач з 18.08.2020 по 05.03.2022 був курсантом військового коледжу сержантського кладу Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба згідно наказу №177 від 18.08.2020, 07.03.2022 зарахований у розпорядження начальника [NUMBER] окремої механізованої бригади ОК « [INFO] » згідно наказу №32-РС від 07.03.2022, 11.03.2022 р. на підставі контракту прийнятий на військову службу у Збройні Сили України за контрактом, 04.09.2022 курсант ХНУВС. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 04.09.2023 р. відповідач [PERSON] є учасником бойових дій. Відповідно до довідки військової частини від 12.07.2022 [PERSON] в період з 24.03.2022 по 26.06.2022 бере (брав) участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів. Отже, відповідач користується пільгами, передбаченими\~ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», тому нарахування щодо нього відсотків за користування кредитом суперечить вимогам закону. Тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками задоволенню не підлягають. Щодо вимоги відповідача про стягнення з позивача 8000 грн. в рахунок отримання правничої допомоги витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ст. 133 ЦПК України). Відповідач у відзиві просив стягнути з позивача витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 8000 грн. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до ч. ч. 3, 4\~ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial