Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами та з урахуванням зміни предмету та підстави позову просили суд скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП 101210324655 видану 24.03.2021 та витребувати у [PERSON] та [PERSON] нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 19.06.2003 виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради прийнято рішення № 1549 «Про проведенняреєстрації багатоквартирних будинків, що перебувають на утриманні об`єднаньспіввласників, або юридичних осіб-балансоутримувачів незалежно від форм власності». Відповідно до цього рішення Комунальному підприємству «Дніпропетровське міжміське бюро технічноїінвентаризації» доручено проводити реєстрацію багатоквартирних будинків. Рішенням Дніпропетровської міської ради від 19.11.2003 № 11/13 прийнято в комунальну власність територіальної громади міста обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральний», «Лівобережжя».Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічноїінвентаризації» на підставі зазначених рішень проведена реєстрація права власності на житловий будинок по [ADDRESS] та записано в реєстрову книгу №48ЖЮ за реєстровим № 4877-181. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що за [PERSON] зареєстровано право власності на кв. [ADDRESS] , загальною площею 78,6 кв. м (рестраційний номер об?єкта нерухомого майна: 1750157212101. Реєстрація права власності здійснена державним реєстратором Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Вусиком М.О. на підставі свідоцтва про право власності б/н від 11.11.1999, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне». Представник позивача вказує, що при розгляді вказаної справи по суті, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, стало відомо, що спірна квартира була відчужена шляхом укладання договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 30.12.2020 за номером 20827,укладеним між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. У подальшому спірний об`єкт нерухомого майна було розподіллено на дві окремі квартири, які в реєстрі значиться під номерами 7 та 7а, на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДЕ101220324655. Також представник вказує, що квартиру [ADDRESS] відчужено на підставі договору купівлі-продажувід 02.04.2021, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іванютін-Сандомирським Л. О. Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано 29.03.2021 за [PERSON] на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП101220324655.Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2021 у задоволенні позову Дніпровській міській раді було відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.11.2021 апеляційну скаргуДніпровської міської ради залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.Постановою Верховного Суду від 05.10.2022 касаційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено частково. Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2021 було скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Представник позивача зазначає, що оскільки спірне нерухоме майно, як складова частина комунального нерухомого майна, вибуло з володіння власника - територіальної громади міста Дніпра поза її волею за відсутності жодних правових підстав, на підставі підроблених документів, що є достатньою підставою для витребування цієї речі від добросовісних набувачів. У зв`язку з чим, представник позивача звернувся до суду із відповідними позовними вимогами. Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2021 у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради до [PERSON] , Комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Південне», третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання недійсним свідоцтва про право власності, припинення права власності, скасування запису про державну реєстрацію права власності та витребування нерухомого майна було відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.11.2021 апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 05.10.2022 касаційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено частково та заочне рішення суду від 20.05.2021 скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 11.11.2022 справу прийнято до провадження . Ухвалою Красногвардійського районного суду від 19.01.2023 клопотання представника позивача про забезпечення позову було задоволено частково. Накладено заборону державному реєстратору вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку інші дії передбачені чинним законодавством), а саме: квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 07.06.2024 закрито підготовче провадження по вказаній цивільній справі та призначено до судового розгляду (а.с.59). 08.05.2023 відповідач [PERSON] надала суду відзив на заяву про зміну та підстави позову в обґрунтуваннях якого зазначила, що 02.04.2021 вона купила квартиру за адресою: [ADDRESS] . Після ознайомлення із матеріалами, адвокат повідомив відповідачку, що приватизація вказаної квартири була здійснена з порушенням норм закону. Крім того зазначила, що з моменту укладення договору купівлі-продажу вона разом із неповнолітніми дітьми проживає у квартирі, іншого житла не має. Вважає, що придбання квартири відбулося без порушення норм чинного законодавства. На підставі чого, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог Дніпровській міській раді. Представник Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради 28.07.2023 надав суду відзив на заяву про зміну предмету та підстави позову. В обґрунтуваннях якого зазначив, що [PERSON] звернулася до управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради з декларацією про готовність об`єкта, що за класом наслідків належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), яка була зареєстрована 24.03.2021 за № ДП 101210324655. Посадовими особами управління було перевірено повноту заповнення даних, зазначених в декларації, що за змістом достатня для прийняття рішення про реєстраціюдекларації. Крім того зазначив, що посадові особи управління діяли відповідно до вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності, яке діяло станом на жовтень 2021 та здійснили реєстрацію вищезазначеної декларації. Проте враховуючи, враховуючи обставини, на які посилається позивач під час розглядуданої справи, вважають за можливескасувати декларацію про готовність доексплуатації об`єкта, а саме: «Реконструкція квартири [ADDRESS] , під квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] ». Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням зміни предмету та підстави позовну підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у заяві, просила скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП 101210324655 видану 24.03.2021 та витребувати у [PERSON] та [PERSON] нерухоме майно, а саме квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] . В судовому засіданні відповідач [PERSON] просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вказаний договір було складено нотаріусом відповідно до норм чинного законодавства. [PERSON] в судове засідання не з`явилася про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, представник який діє в її інтересах [PERSON] в судовому засідання надав пояснення аналогічні викладені у відзиві на заяву про зміну предмету та підстави позову, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради, посилаючись на невірно обраний спосіб захисту позивача, з приводу скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Представник Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради Ховрич О.А. в судовому засіданні пояснила, що в декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП 101210324655, яка видана 24.03.2021було зазначено недостовірні дані. Крім того зазначила, що посадові особи органу управління державного архітектурно-будівельного контролю перевіряють лише повноту заповнення даних, а не їх достовірність. Треті особи в судове засідання не з`явились про день та час розгляду справи повідомлялись належними чином, письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог до суду не надали. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідачів,вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в том числі моральної шкоди. Особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.4ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 327 ЦК України передбачено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді; управління цим майном здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Згідно з вимогами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 318 ЦК України одним з суб`єктів права власності є територіальна громада міста, яка реалізує свої повноваження власника через відповідну міську раду (ст. 10 Закону України\~Про місцеве самоврядування в Україні). Згідно ч. 1 ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Майно може вибути з комунальної власності територіальної громади лише в порядку встановленому Законом України\~Про приватизацію державного житлового фонду, шляхом її приватизації. Частиною 1 статті 8 Закону України\~Про приватизацію державного житлового фонду\~встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (ч. 8 ст.60 Закону України\~Про місцеве самоврядування в Україні). Відповідно до положень ч. 1 ст. 319 та ст. 658 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 60 Закону України\~«Про місцеве самоврядування в Україні»\~територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України\~«Про місцеве самоврядування в Україні»\~право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього (ч. 1 ст. 330 ЦК України). Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За приписами частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Положеннями частини 2 статті 388 ЦК України встановлено, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, рішенням Дніпропетровської обласної ради про виконання рішення обласної ради від 18.07.2003 №202-9/XXIV «Про підвищення ефективності управління майном спільної власності територіальних громад області» в частині передачі обласних комунальних підприємств до власності територіальної громади м.Дніпропетровська затверджено розпорядження голови обласної ради від 18 серпня 2003 року №159-р «Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м.Дніпропетровська спільного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Лівобережжя», від 10 вересня 2003 року №171-р «Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м.Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Центральний» та від 06 жовтня 2003 року №186р «Про передачу із спільної власності територіальних громад області у власність територіальної громади м. Дніпропетровська житлових будинків, що перебувають на балансі Дніпропетровського обласного житлово-комунального підприємства «Аеродром» та розташовані на території м. Дніпропетровська. 19.06.2003 виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було прийнято рішення №1549 «Про проведення реєстрації багатоквартирних будинків, що перебувають на утриманні об`єднань співвласників (власників квартир і нежитлових приміщень), або юридичних осіб - балансоутримувачів незалежно від форм власності» (а.с.13). Відповідно до вказаного рішення комунальному підприємству «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» доручено проводити реєстрацію багатоквартирних будинків. Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 19.11.2003 року №11/13 вирішено прийняти у комунальну власність територіальної громади міста обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебувають на їх балансі (а.с.8). 10.09.2003 комісією з питань приймання-передачі цілісного майнового комплексу ОЖКП «Південне» із спільної власності територіальних громад області у власність територіальної громади м.Дніпропетровська було складено акт приймання-передачі із спільної власності територіальних громад області у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Південне», яким передано в житловий фонд низку житлових будинків, зокрема, будинок [ADDRESS] (а.с.9-10). Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» на підставі вищевказаних рішень проведено реєстрацію права власності на житловий будинок по [ADDRESS] та записано в реєстрову книгу № 48ЖЮ за реєстровим №4877-181 (а.с.18). В той же час, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №223820100 від 14.09.2020 вбачається, що за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 78,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1750157212101). Реєстрація права власності була здійснена державним реєстратором КП «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Вусиком М.О. на підставі свідоцтва про право власності б/н від 11.11.1999, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне». З доданого свідоцтва, яке було надано державному реєстратору, вбачається, що у ньому відсутні відомості щодо прізвища, ім`я, по батьковіособи, якій належить спірна квартира (а.с.21). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Також, в матеріалах справи міститься копія листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 08.11.2018 №16697 про те, що станом на 31.12.2012 в матеріалах інвентаризаційної справи містяться відомості про право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності б/н від 11.11.1999, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне», згідно з розпорядженням від 11.11.1999 №1801-99, зареєстровано БТІ в реєстрову книгу за № ЮЗп-201 (а.с.23). В свою чергу, Департаментом правового забезпечення ДМР було здійснено запит до КП «Дніпровське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради про надання інформації щодо того, чи надавалась відповідь [PERSON] від 11.11.1999 № 1801-99 про реєстрацію права власності. Відповідно до листа КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради від 27.04.2020 № 4686 вбачається, що станом на 31.12.2020 в інвентаризаційній справі за адресою [ADDRESS] - не значиться, а відповідь [PERSON] про реєстрацію права власності відсутня (а.с.19). Також, департаментом правового забезпечення Дніпровської міської ради було здійснено запит до Чечелівської районної у місті Дніпрі ради про надання інформації про прийняття рішення виконавчим комітетом про видачу ордеру на ім`я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Листом від 04.08.2020 №506 Чечелівська районна у місті Дніпрі рада повідомила про відсутність запитуваної інформації (а.с.20). Окрім того, департаментом правового забезпечення Дніпровської міської ради здійснено запит до ліквідатора КЖЕП «Південне» Левченка В.В. про надання інформації про прийняття рішення виконавчим комітетом про видачу органом приватизації підприємства свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] . Проте, станом на час розгляду справи відповідь не надійшла. Як вбачається із документів, наданих відділом реєстрації майнових прав Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, що 28.12.2020 [PERSON] та [PERSON] уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ЩетіловоюО.В. за реєстровим № 20599, відповідно до умов якого, [PERSON] передав в іпотеку належну йому квартиру [ADDRESS] забезпечення виконання своїх зобов`язань згідно договору позики, укладеного між сторонами 28.12.2020 на суму 150000 грн. з терміном повернення коштів\~30.12.2020. Також, нотаріусом було внесено відповідне обтяження на квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за реєстровим № 20600 (а.с.90-93. Крім того, 30.12.2020 [PERSON] та [PERSON] уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ЩетіловоюО.В. за реєстровим № 20827, відповідно до умов якого, [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] рахунок виконання зобов`язань за договором іпотеки від 28.12.2020. Також нотаріусом, на підставі вказаного договору було знято відповідне обтяження на квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за реєстровим № 20870 (а.с.94-100). В той же час, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №253484858 від 20.04.2020 вбачається, що об`єкт нерухомого майна - квартира [ADDRESS] , загальною площею 78,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1750157212101) була розподілена на 2 окремі квартири, які в реєстрі значяться за № 7 та №7а на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП101220324655. В свою чергу, новоутворену квартиру [ADDRESS] , було відчужено на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.2021 № 1613, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіним-Сандомирським Л.О. Право власності на новоутворену квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] 29.03.2021 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП101220324655 (а.с.134-138,144). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтв про смерть Серії [NUMBER] (т.2а.с.166-167), тому останнього виключено зі складу учасників третьої особи . \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Із листа Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/9-1570 від 20.07.2022 вбачається, що відповідно до рішення міської ради від 19.11.2003 № 11/13 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» житловий будинок за адресою: будинок [ADDRESS] було прийнято у власність Дніпровської міської територіальної громади. На цей час балансоутримувачем вказаного будинку є Комунальне підприємство «Жилсервіс-5»Дніпровської міської ради. Таким чином приміщення у будинку [ADDRESS] , які вважаються квартирою [ADDRESS] , є власністю територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради. Комунальна квартира [ADDRESS] являє собою гуртожиток загального типу, що складається з 56 кімнат та приміщень загального користування (коридори, туалети, загальні кухні), що утворюють між собою єдине ціле, надаючи змогу використовувати вказану квартиру за призначенням, що в контексті ст. 188 ЦК України є складовою річчю, частиною якої і заволодів [PERSON] на підставі підробних документів. На цей час балансоутримувачем вказаного будинку є Комунальне підприємство«Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради. Первісний набувач [PERSON] з урахуванням положень ЖК України, ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» не мав права на приватизацію спірної квартири, оскільки не був її наймачем. Отже, в подальшому укладені договори про відчуження спірного нерухомогомайна є незаконними. У статті 41Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Правоприватної власностінабувається впорядку,визначеному законом. Громадянидля задоволеннясвоїх потребможуть користуватисяоб`єктамиправа державноїта комунальноївласності відповіднодо закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Враховуючи все вищевикладене суд приходить до висновку, що нерухоме майно, яка є власністю територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради, вибуло з її володіння поза її волею. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє,користується,розпоряджається своїммайном навласний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У статті 387 ЦК України закріплено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Оскільки добросовісне набуття в розумінністатті 388 ЦК Україниможливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. У пункті 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 роз`яснюється, що відповідно до положеньч. 1 ст. 388 ЦКУкраїни власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Стаття 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997, гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Як вже було зазначено вище, нерухоме майно, а саме квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , які є власністю територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради, вибуло з її володіння без її волі, та було набуто [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло 11.11.1999, виданого від імені Державного житлово-комунального підприємства «Південне», згідно з розпорядженням від 11.11.1999 № 1801-00, зареєстровано БТІ в реєстрову книгу за № 103п-201, яке насправді не видавалось. Отже, [PERSON] не мав права відчужувати\~\~ [PERSON] ,а остання в свою чергу не мала права відчужувати (продавати)на користь\~ [PERSON] \~\~спірне нерухоме майно, яке насправді належить територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 у справі № 522/2202/15-ц зазначила, віндикація - це витребування своєї речі не володіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником правочину. Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Положення частини першої статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з його волі. Власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Висновки про те, що власник може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, котра є останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене, викладені також Верховним Судом України у постановах від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, від 11 лютого 2015 року у справі № 6-1цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-1376цс16, на які посилається заявник у касаційній скарзі. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень\~офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17 (провадження № 12-234гс18) зроблено висновок, що «за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19) зазначено, що однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18). За такихобставин, оскільки спірне нерухоме майно, вибуло з володіння власника\~Територіальної громади міста Дніпра поза її волею та за відсутності жодних правових підстав, на підставі документів, які містять очевидні ознаки їх підроблення з метою незаконного заволодіння нерухомим майном, суд приходить до переконливого висновку, що слід витребувати у [PERSON] на користь територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради, квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2326007012101), а також витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради, квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2325983212101), а отже позовні вимоги Дніпровської міської ради в цій частині підлягають задоволенню. З приводу заявленої вимоги представника позивача про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 101210324655 видану 24.03.2021 суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Положеннями частини 5\~статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~встановлено, що органи державного архітектурно- будівельного контролю здійснюють контроль за виконанням підготовчих та будівельних робіт. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~За змістом\~статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. \~ \~ \~ \~В процесі такого контролю відповідні органи наділені повноваженнями, зокрема, реєструвати або повертати на доопрацювання декларацію про початок будівельних робіт (стаття 36 Закону, в редакції, чинній станом на початок будівництва), реєструвати або повертати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації (стаття 39 Закону). \~ \~ \~ \~Згідно з пунктом 1 Положення про державну архітектурно-будівельну інспекцію, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 9 липня 2014 року № 294\~(далі - Положення), ДАБІ є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту 3 цього Положення основними завданнями ДАБІ є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, зокрема, здійснення державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил; виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві, ліцензування у визначених законодавством випадках. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до частин 1, 4 та 6\~статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю повертають декларацію про готовність об`єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Отже, зареєструвавши оскаржувану декларацію, органи ДАБІ діяли як суб`єкт владних повноважень та в силу покладених на них законом обов`язків мали перевірити як сам об`єкт нерухомого майна, який вводився в експлуатацію, так і підстави такого введення, а також, відомості зазначені в самій декларації про готовність об`єкта до експлуатації, в зв`язку з чим, позовні вимоги позивача безпідставні та необґрунтовані. Зі змісту положень\~статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~та Порядку № 553 вбачається, що для усунення можливості зловживання правом на перевірки, сукупність заходів, які здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, за додержанням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил можуть здійснюватися лише під час виконання відповідними суб`єктами підготовчих та будівельних робіт. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Тобто, за загальним правилом такі перевірки можливі щодо тих об`єктів, які знаходяться в процесі будівництва. Виключенням із цього загального правила є виявлення факту самочинного будівництва у зв`язку з чим, такі перевірки можуть стосуватися й збудованого об`єкту. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Разом з тим, після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення. А відтак, не може визнаватись законною перевірка контролюючого органу такого об`єкта та акти, оформлені за результатами державного архітектурно-будівельного контролю. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У постанові Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 916/1986/18 зазначено:« ........ оскільки позовні вимоги в частині скасування реєстрації Декларації про готовність об`єкта до експлуатації задоволенню не підлягають в зв`язку з тим, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, і як наслідок, будь-які права або охоронювані законні інтереси позивача не порушуються...». \~ \~ \~ \~Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 757/920/20-ц. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Таким чином, після реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, в зв`язку з чим, оскаржуваною у справі декларацією будь-які права або охоронювані законні інтереси позивача не порушуються, а скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків, а тому дані позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позов задоволено частково, то з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі по 2549,33 грн. з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial