Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу. Просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в сумі 241 700 ,00 грн, а також стягнути на його користь безпідставно набуті кошти з [PERSON] в сумі 103600,00 грн та [PERSON] в сумі 20000,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, покликається на те, що 15 грудня 2021 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від позивача у борг грошові кошти у сумі 109000,0 грн. та зобов`язувався повернути такі до 01 квітня 2022 року. 08 лютого 2022 року між позивачем та [PERSON] , було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від позивача у борг грошові кошти у сумі 42700,0 грн. та зобов`язувався повернути такі до 11 лютого 2022 року. На підтвердження передачі коштів у вказаних розмірах, були складені відповідні розписки, написані власноручно позичальником. Загальна сума коштів, яка була передана за розписками становить 241700,00 грн. Окрім того, у період з 07 грудня 2021 року по 1 лютого 2022 року позивачем, на прохання [PERSON] , було скеровано на картковий рахунок останнього № [NUMBER] в позику кошти на загальну суму 103 600,00 грн., з обіцянкою надати розписки. Вказане підтверджується квитанціями, долученими до матеріалів справи. Крім того, за домовленістю з [PERSON] , позивачем 08 лютого 2022 року, було здійснено три перекази на картковий рахунок матері позичальника - [PERSON] № [NUMBER] на загальну суму 20 000,00 грн. Вказане підтверджується квитанціями, долученими до матеріалів справи. Станом на момент звернення з даним позовом відповідачі грошових коштів не повернули. Відтак просить позов задовольнити та стягнути з відповідачів вказані суми у судовому порядку. Представником позивача подано до суду заяву про доповнення посиланнями на норми права, згідно з якою просив застосувати норми ст. 212 ЦК України, покликаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №922/3412/17. У зазначеному рішенні Верховний Суд також вказав, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим суд, з`ясувавши в розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обгрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Ухвалою суду від 08.05.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 16.10.2023 року постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Представником відповідачки [PERSON] - адвокатом Рибчинською В.В. подано відзив на позовну заяву, згідно з яким позов заперечує в повному обсязі з таких підстав. Свої позовні вимоги до [PERSON] позивач обґрунтовує тим, що за домовленістю із [PERSON] він 08 лютого 2022 року, здійснив три перекази на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] на загальну суму 20000,00 грн. В підтвердження таких переказів позивачем до поданої позовної заяви долучено копії трьох квитанцій, а саме: квитанція № ЕНСТ-ОНPE-BC1M- 7Х77 від 08.02.2022 року на суму 3000,00 грн., квитанція № 08C4-2005-P0Х2-16ТТ від 08.02.2022 року на суму 3000,00 грн., квитанція № МХ45-ХНХ6-КН18-Р83Р від 08.02.2022 року на суму 14000,00 грн. За яких обставин та з яких причин було здійснено переказ вищевказаних коштів позивачем в тексті позовної заяви не зазначається. Прикладені позивачем копії квитанцій про здійснення ним 08 лютого 2022 року переказів на картковий рахунок [PERSON] на загальну суму 20000,00 грн. жодним чином не підтверджують існування між позивачем та [PERSON] правовідносин за договором позики, а відтак позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення у зв`язку з їх безпідставністю та не доведеністю. Представником позивача [PERSON] -адвокатом Янчаком П.О. подано відповідь на відзив, згідно з яким вважає доводи [PERSON] щодо заперечення позовних вимог необґрунтованими та безпідставними, виходячи з такого. Між позивачем та [PERSON] 07.12.2021 року, 15.12.2021 року, 08.02.2022 року, було складено три розписки на загальну суму коштів 241 700,00 грн. На даний час заборгованість за розписками не повернута, хоча строк повернення коштів настав. [PERSON] не спростував дійсність договору позики та отримання ним грошових коштів на його умовах, до суду з позовом про визнання договору недійсним не звертався. Враховуючи, що оригінал розписок (договорів позики) знаходяться у позичальника [PERSON] , [PERSON] до цього часу отримані кошти не повертає, доказів непідписання розписок або неотримання позики за цими договорами відповідач не надав, а тому є необхідність стягнення в судовому порядку. Окрім того, у період з 07.12.2021 року по 01.02.2022 року позивачем, на прохання [PERSON] з обіцянкою надати розписки, було скеровано на картковий рахунок, в позику кошти на загальну суму 103 600,00 гривень. Вказане стверджуються квитанціями, долученими до матеріалів справи. Проте, після скерування позивачем коштів на рахунок [PERSON] , жодних розписок складено не було. А тому, оскільки між позивачем та [PERSON] , не виникало жодних відносин загально-правового характеру, відтак [PERSON] , зобов`язаний повернути кошти, які він отримав у період з 07.12.2021 року по 01.02.2022 року від позивача та продовжує безпідставно зберігати їх, на підставі ст.1212 ЦК України. Крім того, за домовленістю з [PERSON] позивачем 08.02.2022 року було здійснено три перекази на картковий рахунок матері позичальника [PERSON] в загальній сумі 20000,00 грн. Факт отримання [PERSON] грошових коштів в розмірі 20000 грн. обома сторонами не запречується, [PERSON] не оспорюється і під сумнів не ставиться. [PERSON] у своїх запереченнях зазначає, що такі кошти були перераховані [PERSON] , як оплата за надані консультаційні послуги з фінансового моніторингу. Позивач заперечує надання [PERSON] будь-яких консультаційних послуг позивачу. А тому, оскільки між позивачем та [PERSON] , не виникало жодних відносин загально-правового характеру, відтак [PERSON] , повинна повернути кошти, які вона отримала 08.12.2022 року від позивача та продовжує безпідставно зберігати їх, на підставі ст.1212 ЦК України. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задоволити. Позивач пояснив, що із [PERSON] знайомий та проводив з ним багато часу, останній був завжди на зв`язку. [PERSON] звернувся до позивача з проханням позичити грошові кошти та обіцяв повернути. Грошові кошти за трьома розписками на загальну суму 241700 ,00 грн. позивач передавав [PERSON] особисто в руки, а також на прохання [PERSON] позивач відправив йому на картковий рахунок грошові кошти в сумі 103600,00 грн. Проте, [PERSON] грошових коштів повертати не захотів. Крім того пояснив, що з [PERSON] він не знайомий, ніколи з нею не спілкувався і жодних послуг позивачу вона не надавала. Додав, що [PERSON] чинив психологічний тиск на позивача та вимагав швидко відправити трьома платежами на картковий рахунок, який вказав [PERSON] , грошові кошти в сумі 20000,00 грн. Про те, що грошовий рахунок належить [PERSON] , позивач дізнався лише під час досудового розслідування відносно [PERSON] . В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник, позовні вимоги заперечили. Відповідачка - [PERSON] пояснила, що позивач добровільно сплатив згадані грошові кошти на її банківський рахунок, як кошти за надання косультаційних послуг з питань фінансового моніторингу. Представник відповідачів пояснила, що готівкові кошти за розписками відповідачем [PERSON] отримані не були, всі кошти надходили виключно в безготівковій формі, а у наданих стороною позивача квитанціях не зазначено реквізитів розписок та посилань на паспортні дані. Додала, що у розписках не уточнені дані, коли [PERSON] зобов`язується повернути кошти. Отримання грошивих коштів і написання розписок визнають, проте не в повному обсязі. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями рекомендованої кореспонденції. З метою забезпечення розумних строків провадження у справі, а також ту обставину, що в судовому засіданні була присутня представник відповідача суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача [PERSON] є можливим, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Заслухавши доводи учасників процесу, їх представників, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Відповідно до розписки від 07.12.2021 року, оглянутої в судовому засіданні, відповідач [PERSON] зобов`язується повернути позивачу належні йому кошти в розмірі 90000,00 грн. в повному розмірі до 20.12.2021 року. Згідно з розпискою від 15.12.2021 року, оглянутої в судовому засіданні, відповідач [PERSON] зобов`язується повернути позивачу належні йому кошти в розмірі 109000,00 грн. в повному розмірі до 01.04.2022 року. Відповідно до розписки від 08.02.2022 року, оглянутої в судовому засіданні, відповідач [PERSON] зобов`язується повернути позивачу належні йому кошти в розмірі 42700,00 грн. в повному розмірі до 11.08.2022 року. Станом на момент звернення з даним позовом відповідач взятих на себе розписками зобов`язань не виконав, кошти не повернув. Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо невиконання грошового зобов`язання за розписками. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно з умовами ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. З огляду на те, що оригінали розписок від 07.12.2021, 15.12.2021 та 08.02.2022, були оглянуті в судовому засіданні, сторона відповідача жодним чином не спростовує та не заперечує сам факт отримання коштів у позику та власноруч складання розписок, то позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №922/3412/17, Верховний Суд також вказав, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим суд, з`ясувавши в розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обгрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Зобов`язання з повернення безпідставно набутого (збереженого) майна випливає із загальної для права заборони безпідставного збагачення: той, хто збагатився за рахунок іншого, без належної на те правової підстави зобов`язаний повернути предмет власного збагачення. Приписи глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача такого майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга статті 1212 ЦК України). Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, с фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Вказані висновки щодо положень статті 1212 ЦК України висловлені у постанові Верховного Суду від 14.11.2024 у справі № 761/34307/21 У постанові від 21.09.2022 у справі №405/5723/18 Верховний Суд вказав, що «установивши, що відповідач не повернув отримані за квитанціями грошові кошти, надані позивачкою, досі утримує ці кошти без достатньої правової підстави, суд першої інстанції, правильно застосувавши положення статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача 542 819,15 гри як безпідставно набутих». В судовому засіданні встановлено, що позивач здійснив переказ грошових коштів на банківський рахунок відповідача [PERSON] в сумі 103000,00 грн. Наведене підтверджується квитанціями: № 8MMM-5423-0МН7-223Е від 07 грудня 2021 року (переказ на суму 5000 грн.); № 4890-4MA5-936К-ВА1Х від 07 грудня 2021 року (переказ на суму 3500 грн.); №С76X-MPAX-CE1К-РТ39 від 07 грудня 2021 року (переказ на суму 5000 грн.); № 3097-PK5E-917Р-Х4ТА від 07 грудня 2021 року на суму 3500 грн.; №ХРАЕ-4PMM-KT1K-84РР від 07грудня 2021 року (переказ на суму 5000 грн.); № МBBM-K734-P34E-К251 від 07 грудня 2021 року (переказ на суму 5000 грн.); № 58P8-KKAX-8382-3780 від 08 грудня 2021 року (переказ на суму 3000 грн.); № РРB4-BX8M-PM71-4898 від 08 грудня 2021 року (переказ на суму 5000 грн.); № ТM30-PH64-32A7-PМВХ від 08 грудня 2021 року (переказ на суму 5000 грн.); №063K-AEME-A8CС-ОТМН від 08 грудня 2021 року (переказ на суму 5000 грн.); № ВH0M-HM9M-ATР4-К919 від 08 грудня 2021 року (переказ на суму 5000 грн.); № B1KX-7XH2-H510-7ММ1 від 08 грудня 2021 року (переказ на суму 5000 грн.); № 2AX4-XMA1-428Н-2САА від 10 грудня 2021 року (переказ на суму 5000 грн.); № 578M-58BH-9HВН-3599 від 10 грудня 2021 року (переказ на суму 3500 грн.); № 10НА-6НКК-59АТ-85ХС від 10 грудня 2021 року (переказ на суму 3500 грн.); № 7X55-87BP-5714-СВРЗ від 13 грудня 2021 року (переказ на суму 5000 грн.); № РC0K-3X39-K646-1М9С від 13 грудня 2021 року (переказ на суму 3500 грн.); № X42T-KA4E-PM16-Р4ТЕ від 13 грудня 2021 року (переказ на суму 3000 грн.); № А122-49PB-5HE7-CВ9В від 13 грудня 2021 року (переказ на суму 5000 грн.); № 2HB7-AH83-BB0M-РОСТ від 11 січня 2022 року (переказ на суму 4000 грн.); № 4X5M-67PT-B6EH-1P7К від 04 січня 2022 року (переказ на суму 3000 грн.); № 28AC-B793-TXTH-ТММО від 04 січня 2022 року (переказ на суму 5000 грн.); № ЕТЗТ-3TEB-P9K7-3НЗВ від 04 січня 2022 року (переказ на суму 3000 грн.); № 25EM-H66B-4EBX-2С1К від 31 січня 2022 року (переказ на суму 100 грн.); квитанція № СА05-0ATB-41T3-3AA7 від 01.02.2022 року (переказ на суму 5000 грн.). Крім того, як встановлено в судовому засіданні позивач здійснив переказ грошових коштів на картковий рахунок відповідачки [PERSON] в сумі 20000,00 грн. Наведене підтверджується квитанціями: №08С4-2005- Р0Х2-16ТТ на 3 000 гривень, №ЕНСТ-0HPE-BC1M-7X77 на 3 000 гривень, №МХ45- XHX6-KH18-Р83Р на 14 000 гривень. Відповідачами факт отримання грошових коштів на власні карткові рахунки від позивача не заперечувався. Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Покликання відповідачки [PERSON] , що грошові кошти в сумі 20000,00 грн. були переведені на її рахунок позивачем як кошти за надання консультаційних послуг з надання фінансового моніторингу не знайшли свого підтвердження, оскільки стороною відповідана не подано належних та допустимих доказів. А тому, оскільки між позивачем та відповідачами не виникало жодних відносин зобов`язально-правового характеру щодо перерахунку коштів в сумі 123 600,00 (сто двадцять три тисячі шістсот) гривень (на картковий рахунок [PERSON] 103 600,00 грн., на картковий рахунок [PERSON] 20 000,00 грн.), відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Дослідивши наявні у справі докази в сукупності, суд дійшов висновку, що пред`явлений позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову в розмірі 2922,41 грн.

Outcome: approved