Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просять: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, у сумі 2465,83 гривень, моральну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, у сумі 100 000,00 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 81 000,00 гривень; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, у сумі 1400,50 гривень, моральну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, у сумі 100 000,00 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 81 000,00 гривень. В обгрунтування позовних вимог зазначили, що сектором дізнання відділення поліції №4 ЖРУП ГУНП в Житомирській області розслідувалося кримінальне провадження №12021065460000066 від 29.07.2021 за фактом спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] та [PERSON] . Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.07.2021 між ними та [PERSON] на ґрунті тривалих неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого [PERSON] правою рукою вхопила [PERSON] за нижню губу та нижню частину щелепи, внаслідок чого спричинила [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі, який відноситься до легкого тілесного ушкодження. У подальшому, [PERSON] взявши до рук дерев`яну палицю, підійшла до [PERSON] та нанесла останньому один удар по голові, після чого [PERSON] впав на землю. Далі, коли останній перебував на землі, [PERSON] нанесла близько десяти ударів вказаною палицею по різних частинах тіла [PERSON] , чим спричинила [PERSON] легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на волосистій частині голови, синець на спині, синець на верхній лівій кінцівці. Внаслідок спричинених тілесних ушкоджень позивачі перебували на тривалому лікуванні, витрачали кошти на ліки та проїзд до лікарні. Також протиправною поведінкою [PERSON] позивачам завдано моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, у зв`язку із заподіянням тілесних ушкоджень та ушкодженням здоров`я, нервових розладах та душевних стражданнях. Протягом тривалого часу [PERSON] перешкоджала та продовжує перешкоджати спокійному життю позивачів, постійно створює конфлікти, часто безпричинно виражається в їх сторону нецензурно, створює серед сусідів та інших мешканців села Рижани хибний суспільний інтерес до їхньої сім`ї. Внаслідок неправомірних дій [PERSON] позивачі були змушені змінити свій звичний спосіб життя, оскільки самостійно не могли вільно відвідувати громадські місця, у т.ч. магазини, аптеки, неодноразово зверталися до невролога, їм встановлено діагноз ЗЧМТ, струс головного мозку. Через нестабільний нервовий стан, глибокі фізичні та душевні страждання, погіршення здібностей та можливості себе реалізувати, а також встановленого діагнозу в них виникають постійні головні болі, порушення сну, значно погіршилося загальне самопочуття. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 06.02.2024 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. 29.02.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому адвокат Савіцька А.О., яка діє в інтересах [PERSON] , просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Свої заперечення мотивує тим, що 28.07.2021 між позивачами та відповідачем відбувся конфлікт, в якому були винні усі учасники ситуації, внаслідок чого обидві сторони звертались із відповідними заявами до органів поліції. Зокрема, [PERSON] (чоловік відповідача) також звертався до Житомирського РУП щодо заподіяння йому тілесних ушкоджень [PERSON] , на підставі чого було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України. Проте, у подальшому, без проведення повного і всебічного, неупередженого дослідження всіх обставин справи 24.10.2023 зазначене кримінальне провадження закрито. У свою чергу, кримінальне провадження №12021065460000066, де обвинувачувалась [PERSON] , також було закрито на підставі ст. 49 КК України, у звязку з закінченням строків давності. Свою вину [PERSON] не визнавала. Також, за переконанням відповідача, додані до позовної заяви документи не є належними доказами вини [PERSON] у вчиненні злочину, зокрема: протоколи допитів потерпілого є тільки їх особистим баченням ситуації; із протоколів про проведення слідчих експериментів вбачається, що вони проводились без участі [PERSON] та без врахування її позиції; висновок експерта не є прямим доказом вини [PERSON] у вчиненні даного кримінального правопорушення. Щодо відшкодування матеріальної шкоди у відзиві зазначено, що такі підстави відсутні, оскільки більшість вказаних у чеках препаратів відсутні у картці стаціонарного хворого в розділі призначення, а медична допомога надається безоплатно, в силу положень статті 49 Конституції України. Витрати на паливо у сумі 1000 грн не підтверджені документально, а тому не можуть бути стягнуті. Стосовно визначення моральної шкоди, то виходячи з характеру, обсягу та глибини заподіяних моральних страждань та їх негативних наслідків, які виразилися в спричиненні легких тілесних ушкоджень, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, адекватним є стягнення моральної шкоди в розмірі 1000,00 гривень. Заявлений же позивачами розмір моральної шкоди є значно завищеним та не підтверджений жодними доказами. Окрім цього, враховуючи протиправну поведінку і самих позивачів та тривалі неприязні стосунки між сторонами, а також відсутність доведеності вини відповідача, - взагалі відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Стосовно заявлених до компенсації витрат на професійну правничу допомогу, то, на переконання представника відповідача, вони не відповідають засадам розумності, адекватності, справедливості, а також критеріям співмірності. Також, з договорів про надання правової допомоги, доданих позивачами, вважаються розбіжності та недоліки. Ухвалою суду від 20.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивачів просив задовольнити позов з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач та представник відповідача, заперечили щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на обставини, які викладено у відзиві на позовну заяву. Стаття 263\~ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Заслухавши учасників справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У провадженні Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області перебувало кримінальне провадження №12021065460000066 від 29.07.2021 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 Кримінального кодексу України, за наступних обставин. 28.07.2021 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на ґрунті тривалих неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого [PERSON] правою рукою вхопила [PERSON] за нижню губу та нижню частину щелепи, внаслідок чого спричинила [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі, який відноситься до легкого тілесного ушкодження. У подальшому, [PERSON] взявши до рук дерев`яну палицю, підійшла до [PERSON] та нанесла останньому один удар по голові, після чого [PERSON] впав на землю. Далі, коли останній перебував на землі, [PERSON] нанесла близько десяти ударів вказаною палицею по різних частинах тіла [PERSON] , чим спричинила [PERSON] легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на волосистій частині голови, синець на спині, синець на верхній лівій кінцівці. Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 10.08.2023 у справі №276/109/22 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 Кримінального кодексу України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито, а цивільні позови [PERSON] та [PERSON] залишено без розгляду. Також потерпілим роз`яснено право звернутись з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством (а.сп. 29-31). Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Інститут звільнення від кримінальної відповідальності не означає декриміналізації діяння, а звільняє конкретних осіб від відповідальності за злочин, що ними було вчинено. Частиною першою статті 44 КК України встановлено, що звільненню від кримінальної відповідальності підлягає лише «особа, яка вчинила кримінальне правопорушення». Аналогічне формулювання міститься і в частині першій статті 49 КК України, відповідно до якої «особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули такі строки…». Відтак звільнятися від кримінальної відповідальності може лише особа, яка є винною у вчинення кримінального правопорушення. З цих мотивів, власне, відповідну підставу звільнення від кримінальної відповідальності в теорії і вважають нереабілітуючою. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20) зроблено висновок, що: «звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими». У постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) зроблено висновок, що: «звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини шкоду». Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі № 367/6377/17 (провадження № 61-975св23). Відповідно до частини третьої статті 285 КПК України обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати про закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться у повному обсязі у загальному порядку. Отже, [PERSON] , у разі її незгоди з обвинуваченням за ч.1 ст. 125 КК України чи підставою закриття кримінального провадження, яка не є реабілітуючою, була вправі заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави і наполягати на своєму повному виправданні (реабілітації). За змістом ухвали Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 10.08.2023, якою [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку на підставі ст.49 КК України, слідує, що клопотання про закриття провадження з цих підстав було заявлено захисником обвинуваченої, остання в судовому засіданні підтримала клопотання, зазначивши, що наслідки закриття провадження, а також право заперечувати щодо закриття провадження їй роз`яснені та зрозумілі. Відтак, закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючою підставою, а тому остання не звільняється від обов`язку відшкодування заподіяної її діянням шкоди та позивачі вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства. Таким чином, доводи відповідача та її представника про те, що відсутні підстави для відшкодування майнової та моральної шкоди, оскільки кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України закрито без визнання винуватості, суд вважає безпідставними з вищевикладених мотивів. Крім того, позивачами до позовної заяви додано копії матеріалів кримінального провадження, які у своїй сукупності поза розумним сумнівом підтверджують винуватість [PERSON] у спричиненні тілесних ушкоджень [PERSON] та [PERSON] , а саме копії: - протоколу допиту потерпілої [PERSON] від 05.09.2021 та протоколу проведення слідчого експерименту від 07.10.2021, згідно з якими остання повідомила, що [PERSON] вдарила її дерев`яною палицею по голові, намагалася подряпати обличчя, вчіпилася пальцями та нігтями в нижню губу та подряпала її, після чого [PERSON] почала бити дерев`яною палицею [PERSON] по різних частинах тіла, зокрема по голові; - протоколу допиту потерпілого [PERSON] від 05.09.2021 та протоколу проведення слідчого експерименту від 07.10.2021, згідно з якими останній повідомив про конфліктну ситуацію, під час якої [PERSON] завдала йому близько десяти ударів дерев`яною палицею по різних частинах тіла; - протоколу огляду місця події від 04.10.2021, відповідно до якого було вилучено дерев`яну палицю, якою спричинено тілесні ушкодження; - акту судово-медичного обстеження експерта №1174 від 29.07.2021, яким підтверджено, що при обстеженні [PERSON] було виявлено синець на обличчі, який утворився від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути рука, тощо, при падінні малоймовірно, не виключено в термін та за обставин, вказаних обстеженою та відноситься до легкого тілесного ушкодження; - висновку судово-медичного експерта №1715 від 12.10.2021, згідно з яким у [PERSON] було виявлено синець на обличчі, який утворився від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути рука, тощо, при падінні малоймовірно, не виключено в термін та за обставин, вказаних обстеженою та так, як зазначено в описовій частині постанови про призначення судово-медичної експертизи, протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілої [PERSON] від 07.10.2021, відноситься до легкого тілесного ушкодження; - акту судово-медичного обстеження експерта №1173 від 29.07.2021, відповідно до якого при обстеженні [PERSON] було виявлено синець на волосистій частині голови, синець на спині, синець на лівій верхній кінцівці, які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могли б бути дерев`яна палиця, тощо, при падінні малоймовірно, не виключено в термін та за обставин, вказаних обстеженим та відноситься до легкого тілесного ушкодження; - висновку судово-медичного експерта №1714 від 12.10.2021, згідно з яким у [PERSON] виявлено синець на волосистій частині голови, синець на спині, синець на лівій верхній кінцівці, які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могли б бути дерев`яна палиця, тощо, при падінні малоймовірно, не виключено в термін та за обставин, вказаних обстеженим та так, як зазначено в описовій частині постанови про призначення судово-медичної експертизи, протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілого [PERSON] від 07.10.2021, відноситься до легкого тілесного ушкодження. Суд критично оцінює доводи сторони відповідача про те, що конфлікт виник з вини потерпілих. Так, суду не надано відповідних доказів, а в матеріалах справи відсутні фактичні дані заподіяння позивачами тілесних ушкоджень [PERSON] , або ж звернення її до правоохоронних органів щодо неправомірних дій зі сторони [PERSON] та [PERSON] . Посилання відповідача на те, що [PERSON] (чоловік відповідача) також звертався до Житомирського РУП щодо заподіяння йому тілесних ушкоджень [PERSON] , суд відхиляє, оскільки [PERSON] не є стороною у даній справі, крім того, як зазначено представником відповідача у відзиві, кримінальне провадження за його зверненням закрито та жодній особі не повідомлено про підозру. Згідно зі ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно з матеріалами справи, [PERSON] в період з 30.07.2021 по 08.08.2021 проходив лікування, перебуваючи на денному стаціонарі поліклініки в КНП Хорошівський ЦПМСД, у зв`язку із встановленим діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку. Вказане підтверджується копією Картки хворого денного стаціонару поліклініки №398 та листка непрацездатності (а.сп. 62-64). Мотивуючи розмір заподіяної [PERSON] матеріальної шкоди, позивач зазначив, що перебував на тривалому лікуванні, під час якого ним купувалися ліки на суму 1465,83 грн, що підтверджуються чеками: № 3000361724 від 30.07.2021 на суму - 319,69 грн, №3000719637 від 30.07.2021 на суму - 90,44 грн, № 3000719634 від 02.08.2021 на суму - 24,00 грн, №3000719637 від 03.08.2021 на суму - 1031,70 грн. Крім цього, [PERSON] та [PERSON] змушені були їздити у період з 30.07.2021 по 08.08.2021 до КНП «Хорошівська лікарня» для проведення різних процедур, у зв`язку з чим [PERSON] понесено витрати на пальне у сумі - 1000 гривень. Разом з тим, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що обгрунтованим є розмір заподіяної матеріальної шкоди 1146,14 гривень, що підтверджується копіями фіскальних чеків №3000719637 від 03.08.2021, №3000719637 від 30.07.2021 та №3000719634 від 02.08.2021 (а.сп.57), які свідчать про придбання ліків та інших медичних засобів, згідно призначень, в період знаходження [PERSON] на лікуванні в денному стаціонарі. Суд не враховує як доказ матеріальних збитків копію фіскального чеку № 3000361724 від 30.07.2021 на суму - 319,69 грн, оскільки вона нечитабельна, що позбавляє суд можливості встановити конкретні медичні препарати, які були придбані 30.07.2021. У свою чергу, представник позивача на вимогу суду не надав оригіналу чеку для огляду, не заявив клопотання про оголошення перерви для цього. Також недоведеними є витрати позивачів на пальне у сумі 1000 гривень, оскільки жодних доказів на придбання пального суду не надано. Щодо визначення заподіяної [PERSON] матеріальної шкоди, то суд враховує наступне. Встановлено, що [PERSON] 28.07.2021 та 29.07.2021 зверталась за медичною допомогою у КНП «Хорошівська лікарня», а в період з 30.07.2021 по 08.08.2021 проходила лікування, перебуваючи на денному стаціонарі поліклініки в КНП Хорошівський ЦПМСД, у зв`язку із встановленим діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку. Вказане підтверджується копіями документів: Картки хворого денного стаціонару поліклініки №399, медичної картки амбулаторного хворого, довідки від 28.07.2021 та листа призначень лікаря (а.сп. 42-48). Розмір заподіяної матеріальної шкоди [PERSON] оцінила в сумі 1400,50 грн, що підтверджуються чеками: №3000719637 від 30.07.2021 на суму - 646,33 грн, №3000361724 від 30.07.2021 на суму - 75,00 грн, №3000361724 від 31.07.2021 на суму - 27,00 грн, №3000719634 від 02.08.2021 на суму - 627,57 грн, № 3000719634 від 03.08.2021 на суму - 24,40 грн. Проте, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що обгрунтованим є розмір заподіяної матеріальної шкоди 729,57 гривень, що підтверджується копіями фіскальних чеків №3000719634 від 02.08.2021, № 3000719634 від 03.08.2021 та №3000361724 від 31.07.2021 (а.сп. 35), які свідчать про придбання ліків та інших медичних засобів у період знаходження [PERSON] на лікуванні в денному стаціонарі, які відповідають призначенням лікаря та діагнозу позивача. Суд не враховує як доказ матеріальних збитків копії фіскального чеку №3000719637 від 30.07.2021 на суму - 646,33 грн та № 3000719634 від 03.08.2021 на суму - 24,40 грн, оскільки вони нечитабельні, що позбавляє суд можливості встановити конкретні медичні препарати, які були придбані та їх вартість (останній чек). У свою чергу, представник позивача на вимогу суду не надав оригінали чеків для огляду, не заявив клопотання про оголошення перерви для цього. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Отже, шкода, завдана фізичній особі, зокрема, витрати, які пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я, підлягає відшкодуванню особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Суд вважає доведеним: факт завдання шкоди позивачам неправомірними діями відповідача; причинний зв`язок між винними діями відповідача та шкодою, завданою [PERSON] та [PERSON] внаслідок заподіяння їм тілесних ушкоджень відповідачем, тому суд приходить до висновку, що заподіяна позивачам матеріальна шкода, що полягає у витратах на лікування [PERSON] в сумі 1146,14 гривень та на лікування [PERSON] в сумі 729,57 гривень підлягає стягненню з відповідача. Натомість, доводи представника відповідача щодо відсутності доказів, що саме ці ліки, які зазначені в чеках, купувались позивачами за призначенням лікаря, не доведено обґрунтованість придбання ліків, не знайшли свого підтвердженя під час розгляду справи, оскільки придбання медичних засобів відповідало призначеному лікуванню. Суд критично оцінює доводи представника відповідача про те, що витрати на лікування не підлягають відшкодуванню, у зв`язку з тим, що у державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно. Так, наявність права на безоплатну медичну допомогу не спростовує встановлені судом обставини, а саме, що позивачі проходили лікування за призначенням лікарів, через що понесли матеріальні витрати, які мають бути відшкодовані. Щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд погоджується з доводами позивачів щодо спричинення їм моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача, однак вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Судом встановлено, що неправомірними діями відповідача було завдано позивачам легкі тілесні ушкодження, що свідчить про перенесення ними фізичного болю, що безумовно негативно позначилося на їх психологічному та фізичному стані. Внаслідок неправомірних дій [PERSON] позивачі були змушені змінити свій звичний спосіб життя, зверталися до лікарів, їм встановлено діагноз ЗЧМТ, струс головного мозку, були вимушені проходити у зв`язку з цим лікування. Вказане безумовно призвело до моральних страждань. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань позивачів, характер немайнових втрат, зокрема, враховує рівень фізичного болю та душевних страждань, яких вони зазнали у зв`язку з ушкодженням здоров`я, протиправною поведінкою зі сторони [PERSON] . При цьому, судом зауважується, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, та у жодному разі не може вважатися покаранням винної особи. З урахуванням викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд дійшов висновку, що пропорційною компенсацією моральних страждань позивачам буде відшкодування відповідачем спричиненої моральної шкоди у розмірі 8000 гривень, для кожного. Таким чином, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов до висновку що позовні вимоги в ході розгляду справи знайшли своє обґрунтування та підлягають частковому задоволенню з мотивів та доводів, що викладені вище. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на положення частини першої статті 141 ЦПК України. При подачі позову позивачами було сплачено судовий збір по 1211,20 грн, кожним. Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволені частково, розмір сплаченого судового збору при зверненні до суду підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів пропорційно задоволеним вимогам. Відтак, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в сумі 108 гривень 03 копійки (8,92% від суми позовних вимог), а на користь [PERSON] - 104 гривень 16 копійок (8,60% від суми позовних вимог). Крім того, позивачами понесені витрати на професійну правничу допомогу у даній цивільній справі, які вони просять стягнути з відповідача. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої\~статті 133 ЦПК України,\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1 та 2 статті 141\~ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України,\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 1\~статті 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин першої-четвертої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частин п`ятої, шостої\~статті 137 ЦПК України,\~у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про витрати на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial