Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~У жовтні 2024 року ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 16577,64 грн за кредитним договором №250810750 від 10.11.2020 року, з яких 10172,2 грн заборгованість за тіло кредиту, 6405,44 грн - заборгованість за відсотками, а також судові витрати з розгляду справи, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] 10.11.2020 року укладено договір№250810750 про надання споживчого кредиту у формі електронного документа на суму 17000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності. Проте відповідач умови договору не виконав, суму боргу за кредитом та відсотки не повернув. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01 (із укладенням додаткових угод щодо продовження дії строку договору до 31.12.2024 року). ТОВ «Таліон плюс» 05.08.2020 року укладено договір факторингу №05/0820-01 із ТОВ «ФК ОнлайнФінанс», відповідно до якого ТОВ «Таліон плюс» відступило ТОВ «ФК ОнлайнФінанс» право грошової вимоги, зокрема, і по вищезазначеному договору із відповідачем [PERSON] (із укладенням додаткових угод щодо продовження дії строку договору до 31.12.2024 року). 30.09.2024 року ТОВ «ФК ОнлайнФінанс» укладено договір факторингу №3009/24 з позивачем ТОВ «Юніт Капітал», відповідно до якого ТОВ «ФК «ОнлайнФінанс» відступило позивачу право грошової вимоги, зокрема, і по вищезазначеному договору із відповідачем [PERSON] . У зв`язку з цим позивач звернувся до суду про стягнення суми боргу та судових витрат. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 31.10.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно із ст.ст.19,274 ЦПК України зазначена справа є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, про що заперечення під час судового розгляду відсутні. Представник позивача до суду не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.7). Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи. Зокрема, надіслані на адресу відповідачу рекомендовані листи з копією ухвали про відкриття провадження у справі, копією позовної заяви з копіями, доданих до неї документів, з повідомленням про розгляд справи, [PERSON] не було вручено, а поштове відправлення повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.87-88, 94-95, 100-101). Отже, відповідно до п. 4 ч. 8 ст.\~128\~ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд судом цивільної справи, учасником якої він є. Право надати відзив на позовну заяву відповідач не реалізував та не повідомив суд про причини неявки в судове засідання. Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 15.01.2024 року постановлено про заочний розгляд зазначеної справи за відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст.ст.280,281 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Встановлено, що 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу за №28/1118-01, згідно з п.2.1. якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язується відступити ТОВ «Таліон плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» за плату на умовах, зазначених вказаним договором, що також погоджено даними сторонами у додаткових угодах за № 19 від 28.11.2019 року, № 26 від 31.12.2020 року, № 27 від 31.12.2021 року, №31 від 31.12.2022 року та №31 від 31.12.2023 року, (а.с.53, 56-61). 05.08.2020 року між ТОВ «ФК ОнлайнФінанс», як фактором, та ТОВ «Таліон плюс», як клієнтом, укладений договір факторингу №05/0820-01, відповідно до якого ТОВ «Таліон плюс» відступило «ФК ОнлайнФінанс» право грошової вимоги, зокрема, і по вищезазначеному договору із відповідачем [PERSON] (а.с.33-37). 10.11.2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником, укладений договір за№250810750, предметом якого є 17000 грн кредиту на умовах строковості, зворотності та платності, кредит наданий на 126 днів, сторонами погоджені умови сплати процентів із врахуванням паспорту споживчого кредиту до даного договору (а.с.20 зворот-22). 30.09.2024 року між ТОВ «Юніт Капітал», як фактором, та ТОВ «ФК ОнлайнФінанс», як клієнтом,укладений договір факторингу №3009/24, предметом якого є зобов`язання клієнта відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити обумовлені грошові кошти, тобто по даному договору ТОВ «ФК «ОнлайнФінанс» відступлено позивачу право грошової вимоги, зокрема, і по вищезазначеному договору із відповідачем [PERSON] . Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. За положеннями ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16.03.2021 року у справі №906/1174/18. Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України). Відповідно до ст.519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20). Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п.132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/19199/21). З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. За таких обставин згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі №6-459цс17, яка є актуальною, що підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду у справі №761/33403/17 від 22.04.2021 року. У розрізі викладеного, враховуючи сталу практику Верховного Суду, яка регулює правовідносини із відступлення права вимоги (цесії) вбачається, що саме на первісного кредитора покладено обов`язок представити новому кредитору всі документі, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника, оскільки правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Враховуючи викладене, відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 року у справі № 914/868/17). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12. 2021 року у справі № 911/3185/20). За наявними у справі доказами судом встановлено, що кредитний договір із відповідачем [PERSON] від 10.11.2021 року станом на момент укладення 28.11.2018 року договору факторингу за №28/1118-01 не був укладений, у зв`язку з цим відступлення неіснуючих станом на 28.11.2018 року прав вимоги та майнових прав ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» за кредитним договором від 10.11.2021 року на користь ТОВ «Таліон плюс», а в подальшому на користь ТОВ «ФК ОнлайнФінанс» та позивача ТОВ «Юніт Капітал», суперечить ст.514 ЦК України. Отже позивач ТОВ «Юніт Капітал» не набув прав кредитора за договором від 10.11.2021 року стосовно відповідача [PERSON] , що є підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи відмову у позові, відсутні підстави для стягнення на користь позивача в порядку ст.141 ЦПК України сплачених 2422,4 грн судового збору та 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу. При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Outcome: dismissed