Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-09 00:00:00

14 листопада 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №3593843 від 28.11.2021 у розмірі 37\~141,92 грн та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28 листопада 2021 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] в електронній формі укладено договір позики №3593843, за умовами якого товариство надало йому грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути їх, сплатити проценти та інші платежі, пов`язані з виконанням договору. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, тому виникла заборгованість на загальну суму 37\~141,92 грн, а саме: 6\~700,00 грн- заборгованість за тілом кредиту; 30\~441,92 грн- заборгованість за відсотками. 02 листопада 2022 року ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» уклали договір факторингу № 02-11/2022, згідно з яким та відповідно до статті 512 ЦК України ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Маніфою», включно і до [PERSON] за кредитним договором №3593843 від 28.11.2021. Станом на дату подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем становить 37\~141,92 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту- 6\~700,00 грн; заборгованість за відсотками 30\~441,92 грн, яка підлягає стягненню з урахуванням положень статей 525-526, 530, 610, 628, 1049-1050 ЦК України з відповідача на користь позивача ( а.с. 3-7). Ухвалою судді від 29 листопада 2024 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою\~статті 187 ЦПК України, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 25 грудня 2024 року (а.с.79-80). Ухвалою суду від 25 грудня 2024 року судовий розгляд справи відкладено на 06 січня 2025 року на підставі частини четвертої\~статті 223\~ЦПК України ( а.с.97-98). Позивач свого представника у призначене судове засідання не направив, про дату, час і місце якого повідомлений належним чином шляхом доставки судової повістки до електронного кабінету позивача, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. Від представника позивача Котишин І.Б. надійшло клопотання, в якому вона просила розглядати справу за відсутності представника ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал», проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.100-103). Відповідач повторно у призначене судове засідання не прибув, про дату, час і місце якого повідомлений належним чином шляхом доставки судової повістки до електронного кабінету відповідача, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. Причини неприбуття в судове засідання не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання чи заяву про розгляд справи за його відсутності, а також відзиву на позов не подав ( а.с.104-105). За наявності умов, передбачених\~статтями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 06 січня 2025 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Оскільки в судове засідання не з`явились всі учасники справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає приписам частини другої\~статті 247 ЦПК України. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 у справі №1519/2-5034/11, та частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Судом встановлено, що 28 листопада 2021 року ТОВ «Маніфою» та [PERSON] уклали договір позики №3593843 (далі- договір позики) шляхом його підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором b69290, паперова копія якого додана до позовної заяви, на таких умовах ( а.с. 21-25). За цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору (п. 2.1.). Як вбачається з п. 2.3. договору позики, тип позики: короткострокова; мета отримання позики: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; сума позики\~- 6 700,00 грн; строк позики: до 28 грудня 2021 року (30 днів). Пунктом 2.4. договору позики визначений розмір процентів за користування позикою: проценти за користування позикою нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно до додатку № 1 договору позики ( п.п.2.4.1). Середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 1,09450% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики ( п.п. 2.4.2). Середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики ( п.п. 2.4.3). Базова процентна ставка за позикою, фіксована : 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою ( п.п. 2.4.4). Позикодавець надає позичальнику можливість сплати процентів за користування позикою на акційних умовах ( відповідно до п. 2.4.2) виключно за умови належного виконання позичальником зобов`язань за цим договором. У випадку недотримання позичальником умов сплати процентів за користування позикою на акційних умовах, за договором застосовується базова процентна ставка за позикою ( п.п.2.4.5.). Відповідно до п. 2.5 договору позики, розмір процентів на прострочену позику фіксований: 1,01 % від суми позики за кожен день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою. Пунктом 2.6. договору позики передбачено, що позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб сайті товариства, протягом 3 робочих днів з дати підписання договору. Згідно з п. 3.1 договору позики проценти за користування позикою нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування позикою з дня надання позики до дня повного погашення заборгованості ( п.п. 3.1.1.). У межах строку позики проценти за користування позикою нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно до п.3 додатку № 1 до договору ( п.п. 3.1.2.). У період прострочення позики проценти за користування позикою нараховуються за базовою процентною ставкою на позику, визначеною п.2.4.4. ( п.п.3.1.3.). Згідно з п.3.2. договору позики проценти на прострочену позику нараховуються у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за договором у розмірі, визначеному п. 2.5 договору за кожен день прострочення ( п.п.3.2.1). Позичальнику надається право повернути позику та сплатити нараховані проценти за користування позикою протягом перших трьох календарних днів після спливу строку позики без нарахування при цьому процентів на прострочену позику ( п.п.3.2.2.). У випадку укладення додаткової угоди про продовження строку позики за цим договором, проценти за користування позикою в період дії такої додаткової угоди нараховуються за спадною процентною ставкою ( формула розрахунку якої визначена додатком №1) на підставі фіксованого базового середньоденного розміру процентів за користування позикою ( п.2.4.3.); графік нарахувань визначається відповідною додатковою угодою ( п.3.6.). Позикодавець має право, зокрема, відступити право вимоги за цим договором (п.п.4.2.2. п.4.2.). Як вбачається з п. 4.4.2. договору позики, позичальник зобов`язаний, повернути позику та сплатити нараховані проценти. За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України ( п.5.1.). У розрахунку, що є додатком №1 до договору позики №3593843 від 28 листопада 2021 року, вказано основні параметри позики: сума позики:\~6 700,00 грн; строк позики:\~до 28 грудня 2021 року (30 днів); середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний 1,09450%; графік обов`язкових платежів, в якому вказані: дата видачі позики/дата платежу: 28.11.2021-28.12.2021; кількість днів у розрахунковому періоді: 30; чиста сума позики: 6\~700,00 грн; сума погашення за договором: 6\~700,00 грн; проценти за користування позикою: 2\~199,95 грн, нараховані в межах строку позики відповідно до п.п. 2.4.1. п.2.4. договору позики, всього: 32,8349 %; реальна річна процента ставка: 3\~065 %; загальна вартість кредиту: 8\~899,95 грн. Додаток № 1 до договору [PERSON] підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором b69290 (а. с. 26-29). 28 грудня 2021 року ТОВ «Маніфою» та [PERSON] уклали додаткову угоду № 1 до договору позики №3593843 від 28 листопада 2021 року, що є додатком №2 до договору позики №3593843 від 28 листопада 2021 року, ( далі-додаткова угода №1) в електронному вигляді, підписану сторонами електронним підписом одноразовим ідентифікатором, зокрема, відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором d95430, паперова копія якої додана до позовної заяви (а.с. 30- 32). За умовами додаткової угоди №1 сторони погодили продовжити строк позики на 30 днів, до 27 січня 2022 року; основні параметри позики в межах дії цієї додаткової угоди: залишок заборгованості за сумою позики 6\~700,00 грн; строк на який продовжено строк користування позикою 27 січня 2022 року ( 30 днів); середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий - 1,9900%; проценти за користування позикою в період дії додаткової угоди нараховуються за графіком, визначеним п.3. додаткової угоди, які за 30 днів користування позикою ( в межах строку пролонгації) складають 3 999,90 грн; всього до сплати станом на відповідний день користування позикою- 10\~699,90 грн. Додатком № 1 до додаткової угоди є графік обов`язкових платежів, в якому визначені: дата видачі позики: 228.12.2021; 27.01.2022; кількість днів у розрахунковому періоді: 30; залишок заборгованості за сумою позики: 6 700,00 грн; проценти за користування позикою: 3\~999,90 грн; реальна річна процентна ставка в межах дії додаткової угоди: 29654 %; загальна вартість позики в межах дії додаткової угоди: 10\~699,90 грн. Додаток №1 до додаткової угоди №1 до договору позики №3593843 від 28 листопада 2021 року [PERSON] підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором d95430 ( а.с.31-32). 27 січня 2022 року ТОВ «Маніфою» та [PERSON] уклали додаткову угоду №2 до договору позики №3593843 від 28 листопада 2021 року, що є додатком № 3 до договору позики №3593843 від 28 листопада 2021 року ( далі-додаткова угода №2), підписану сторонами електронним підписом одноразовим ідентифікатором, зокрема, відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором b03237, паперова копія якого додана до позовної заяви (а.с. 33, 33 зворот). За умовами додаткової угоди №2 сторони погодили продовжити строк позики на 14 днів, до 10 лютого 2022 року; основні параметри позики в межах дії цієї додаткової угоди: залишок заборгованості за сумою позики: 6\~700,00 грн; строк на який продовжено строк користування позикою: 10 лютого 2022 року (14 днів); середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий: 1,99000%; проценти за користування позикою в період дії цієї додаткової угоди нараховуються за графіком, визначеним п.3. додаткової угоди, які за 14 днів користування позикою ( в межах строку пролонгації) складають 1\~866,62 грн; всього до сплати станом на відповідний день користування позикою- 8\~566,62 грн. Додатком № 1 до додаткової угоди №2 до договору позики №3593843 від 28 листопада 2021 року, є графік обов`язкових платежів, в якому визначені: дата видачі позики: 27.01.2022; 10.02.2022; залишок заборгованості за сумою позики:\~6 700,00 грн; строк, на який продовжено строк користування позикою: 10 лютого 2022 року (14 днів); середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий - 1,99000%. Додаток №1 до додаткової угоди №2 до договору позики №3593843 від 28 листопада 2021 року [PERSON] підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором b03237 (а. с. 34-35). 11 лютого 2022 року ТОВ «Маніфою» та [PERSON] уклали додаткову угоду № 3 до договору позики №3593843 від 28 листопада 2021 року, що є додатком №4 до договору позики №3593843 від 28 листопада 2021 року ( далі- додаткова угода №3), підписану сторонами електронним підписом одноразовим ідентифікатором, зокрема, відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором f19711, паперова копія якого додана до позовної заяви (а.с. 36). За умовами додаткової угоди №3 сторони погодили продовжити строк позики шляхом встановлення строку користування позикою за цією додатковою угодою; основні параметри позики в межах дії додаткової угоди: сума позики станом на дату укладення додаткової угоди 6\~700,00 грн; строк користування позикою за цією додатковою угодою: до 13 березня 2022 року (30 днів); базова процентна ставка - 1,99000%. Відповідно до розрахунку за додатковою угодою № 3 від 11 лютого 2022 року, що є додатком № 1 до додаткової угоди № 3 до договору позики №3593843 від 28 листопада 2021 року, сума позики:\~6 700,00 грн; строк користування позикою за цією додатковою угодою до 13 березня 2022 року ( 30 днів); базова процентна ставка - 1,99000%. Додаток № 1 до додаткової угоди № 3 від 11 лютого 2022 року [PERSON] підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором f19711 (а. с. 37-40). Перед укладенням договору позики № 3593843 від 28 листопада 2021 відповідач ознайомився та підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором b10385 паспорт позики, паперова копія якого додана до позовної заяви (а.с. 19-20). Порядок надання ТОВ «Маніфою» грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту фізичним та юридичним особам визначено Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою», затвердженими рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Маніфою», протокол від 12.03.2021 №21 ( а.с. 10- 16). Згідно з довідкою про ідентифікацію ТОВ «Маніфою» клієнт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір позики №3593843 від 28.11.2021, ідентифікований ТОВ «Маніфою». Акцепт договору позичальником підписано аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора b69290, який введено позичальником 28.11.2021. Номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор +380663682622 (а.с. 41). Персональні дані щодо клієнта [PERSON] , надані ним для ідентифікації, зокрема і номер телефону, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор для укладення договору позики №3593843 від 28 листопада 2021 року, також наведені в анкеті клієнта-фізичної особи, що сформована за допомогою програмного забезпечення (інформаційно-телекомунікаційної системи) ( а.с.19). Згідно з довідкою ТОВ ФК «Вей Фор Пей» № 4983-ВП від 20.08.2024 відповідно до договору ВП-220319-6 від 22.03.2019 було здійснено за дорученням ТОВ «Маніфою» переказ коштів 28 листопада 2021 року на платіжну картку [NUMBER] , код авторизації 511361, на суму 6\~700 гривень, номер транзакції в системі WayForPay e2ab83be-7e40-461f-9e39-741da2743f76 ( а.с 42). Із деталізованого розрахунку заборгованості за договором позики станом на 02.11.2022 ТОВ «Маніфою» вбачається, що заборгованість за договором позики №3593843 від 28 листопада 2021 року [PERSON] складає: 37\~141,92 грн, а саме: 6\~700,00 грн- заборгованість за сумою позики; 30\~441,92 грн - заборгованість за процентами ( з урахуванням сплати відповідачем процентів, нарахованих за період: з 28.11.2021 по 28.12.2021 в сумі 2\~199,94 грн; з 29.12.2021 по 27.01.2022 3\~999,90 грн; за період з 28.01.2022 по 11.02.2022 в сумі 1\~909,95 грн ( а.с.43-44). У пункті 1 частини першої статті\~512\~та статті\~514 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої\~статті 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 02 листопада 2022 року між ТОВ «Маніфою» ( клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (фактор) укладено договір факторингу №02-11/2022, копія якого долучена до матеріалів справи (а. с. 45-50). Відповідно до п. 1.1. договору факторингу на умовах встановлених цим договором, у відповідності до гл. 73 ЦК України, фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами ( портфель заборгованості). Згідно з п.1.2. договору факторингу внаслідок передачі (відступлення) прав вимоги за цим договором, фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та набуває прав грошових вимог до клієнтів за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами. Пунктом 1.4 договору факторингу передбачено, що права вимоги переходять до фактора з моменту набрання чинності цим договором , після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. При цьому виконання фактором та клієнтом умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення прав вимоги. Додаткового оформлення відступлення прав вимоги у цих випадках не вимагається. Згідно з п. 1.7 договору факторингу фактор сплачує клієнту суму фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів в розмірі, що на дату підписання цього договору складає 1\~239\~332, 37 грн. Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2023, але в будь-якому випадку до повного виконання відповідних зобов`язань сторонами ( п.13.1. договору факторингу). Платіжною інструкцією №68834 02.11.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» перерахувало на рахунок ТОВ «Маніфою» 1\~239\~332, 37 грн плати за відступлення права вимоги згідно з договором факторингу №02-11/2022 від 02 листопада 2022 року ( а.с. 53). Відповідно до акту прийому-передачі письмового та електронного реєстру боржників від 02 листопада 2022 року за договором факторингу, складеного 02 листопада 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» та ТОВ «Маніфою», згідно з вимогами ст. 8 договору факторингу №02-11/2022 від 02.11.2022, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників клієнта від 02.11.2022,складений у письмовій формі згідно з додатком №1 до договору та в електронній формі згідно з додатком 1-1 до договору. Кількість відступлених прав грошової вимоги: 15\~852. Загальна сума заборгованості - 315\~069\~248,96 грн (а. с. 52). Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №02-11/2022 від 02 листопада 2022 року, підписаним директором ТОВ «Маніфою» та представником ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», вимоги до боржника [PERSON] за договором позики № 3593843 від 28 листопада 2021 року на суму заборгованості 37\~441,92 грн, яка складається із: заборгованості за сумою позики 6\~700,00 грн; заборгованості за процентами за користування позикою 30\~441,92 грн, перейшли до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» ( а. с. 51). Таким чином,\~договір факторингу №02-11/2022 від 02 листопада 2022 року, укладений між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», набув чинності, за яким право вимоги до боржника [PERSON] за договором позики № 3593843 від 28 листопада 2021 року перейшло до позивача. Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики № 3593843 від 28 листопада 2021 року [PERSON] , наведеним ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» у позовній заяві, станом на день подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем становить 37\~141,92 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту- 6\~700,00 грн; заборгованість за відсотками 30\~441,92 грн, заборгованість за комісією 0,0 грн. 08 листопада 2024 року за вих. № 11598409 представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» Котишина І.Б. направила на адресу [PERSON] досудову вимогу, в якій запропонувала останньому погасити заборгованість за договором позики № 3593843 від 28 листопада 2021 року на суму 37\~141,92 грн ( а.с. 54). Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( частина перша статті 13 ЦПК України) За змістом частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладення договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Водночас одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього ( частини четверта, п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою статті 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із наданих позивачем доказів судом встановлено, що договір позики № 3593843 від 28 листопада 2021 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] , а також додаткові угоди: №1 від 28 грудня 2021 року, №2 від 27 січня 2022 року, №3 від 11 лютого 2022 року до договору позики № 3593843 від 28 листопада 2021 року, укладені в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України, із застосуванням Закону України « Про електронну комерцію» та підписані сторонами відповідно до вимог статті 12 вказаного Закону електронним підписом одноразовим ідентифікатором, як з боку позикодавця так і з боку позичальника. За правовими наслідками вказаний договір позики прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Із копії договору позики №3593843 від 28 листопада 2021 року, анкети клієнта фізичної особи, що сформована за допомогою програмного забезпечення ( інформаційно-телекомунікаційної системи), довідки про ідентифікацію вбачається, що відповідач [PERSON] ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надав ТОВ «Маніфою» свої персональні дані, в тому числі і номер телефону, на який йому було відправлено одноразовий ідентифікатор для підпису договору позики. Відповідач не спростував належність йому номера мобільного телефону, зазначеного у довідці про ідентифікацію та договорі позики №3593843\~від 28\~листопада 2021\~року,\~який було відправлено одноразовий ідентифікатор для підпису цього договору. На підтвердження виконання ТОВ «Маніфою» зобов`язань за договором позики позивач надав довідку ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» № 4983-ВП від 20.08.2024, згідно з якою відповідно до договору ВП-220319-6 від 22.03.2019 було здійснено за дорученням ТОВ «Маніфою» переказ коштів 28 листопада 2021 року на платіжну картку [NUMBER] , код авторизації 511361, на суму 6\~700 гривень, номер транзакції в системі WayForPay e2ab83be-7e40-461f-9e39-741da2743f76. При цьому, суд враховує п.2.6. договору позики №3593843 від 28 листопада 2021 року, яким передбачено, що позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб сайті товариства, протягом 3 робочих днів з дати підписання договору. Крім того, номер транзакції в системі WayForPay e2ab83be-7e40-461f-9e39-741da2743f76, за яким ідентифікується перерахування коштів [PERSON] відповідно до умов договору позики №3593843 від 28 листопада 2021 року, збігається з ID транзакції - e2ab83be-7e40-461f-9e39-741da2743f76, вказаним у деталізованому розрахунку заборгованості за договором позики станом на 02.11.2022 ТОВ «Маніфою». Наданий позивачем деталізований розрахунок заборгованості за договором позики станом на 02.11.2022 ТОВ «Маніфою» відображає походження і розмір заборгованості, оскільки включає зараховану суму позики, щоденні нарахування за датою та часом операції, зокрема, суми нарахованих процентів за користування позикою; погашення відповідачем процентів за користування позикою; нарахування процентів на прострочену позику; погашення процентів на прострочену позику. Отже, судом встановлено, що первісний кредитор свої зобов`язання за договором позики №3593843 від 28 листопада 2021 року виконав у повному обсязі, а саме перерахував відповідачу грошові кошти в розмірі 6\~700,00 грн. Натомість відповідач, отримавши ці кошти, не у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором позики №3593843\~від 28\~листопада 2021\~рокуз урахуванням додаткових угод №1, №2 та №3 до нього, тому позивач отримав право на задоволення своїх вимог кредитора шляхом стягнення заборгованості. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 37\~141,92 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 6\~700,00 грн; заборгованість за відсотками 30\~441,92 грн, тобто суму заборгованості, яка існувала станом на дату відступлення права вимоги позивачу первісним кредитором та яка відповідає розміру заборгованості, зазначеному в деталізованому розрахунку за договором позики станом на 02.11.2022 ТОВ «Маніфою». Відповідно до деталізованого розрахунку за договором позики станом на 02.11.2022 ТОВ «Маніфою» заборгованість [PERSON] за договором позики №3593843 від 28 листопада 2021 року становить 37\~144,92 грн, яка складається із: 6\~700,00 грн заборгованості за сумою позики; 30\~441,92 грн заборгованості за процентами, нарахованими за період з 28.11.2022 по 02.11.2022 (з урахуванням сплати відповідачем процентів, нарахованих: за період з 28.11.2021 по 28.12.2022 в сумі 2\~199,94 грн.; за період з 29.12.2021 по 27.01.2022 в сумі 3\~999,9 грн, за період з 28.01.2022 по 11.02.2022 в сумі 1\~999,95 грн). Поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10 квітня 2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Прострочення грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Таким чином, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. У розділі 1 договору позики № 3593843 від 28 листопада 2021 року, укладеного ТОВ\~«Маніфою» та\~ [PERSON] ,\~ сторони погодили, що проценти за користування позикою це проценти від суми позики, що нараховуються як оплата за користування позикою протягом строку позики, визначеного договором; проценти на прострочену позику це проценти від суми позики, що нараховуються у разі неповернення позичальником позики та несплати процентів за користування позикою в строк позики. Розмір процентів, які нараховуються як оплата за користування позикою протягом строку позики, визначені у п.п. 2.4.4. п.2.4. договору позики № 3593843\~від 28\~листопада 2021\~рокув розмірі 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою. Розмір процентів, які нараховуються позичальником у разі неповернення позичальником позики та несплати процентів за користування позикою в строк позики, тобто поза межами строку кредитування, також передбачений у договорі позики № 3593843 від 28 листопада 2021 року, зокрема у п. 3.2. та п.2.5., та становить 1,01 % від суми позики за кожен день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою. Пунктом 5.1 договору позики № 3593843\~від 28\~листопада 2021\~рокупередбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором, сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України. Отже, сторони визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є по суті відповідальністю за порушення зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, та погодили їх розмір. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) зазначено, що «суд установив, що кредитним договором були передбачені проценти за неправомірне користування кредитом - це плата, яка встановлюється банком за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються. У випадку порушення позичальником установленого пунктом 2.2 договору строку погашення отриманого кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом виходячи із процентної ставки у розмірі 36 % річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно з пунктами 3.3, 3.4 цього договору (пункти 42, 43 вказаної вище постанови). Здійснивши тлумачення умов кредитного договору, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої\~статті 625 ЦК України\~(пункт 50 вказаної вище постанови). Тобто у справі № 5017/1987/2012 сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)». Як вбачається з положень договору позики № 3593843 від 28 листопада 2021 року, в Розділі 1 «Терміни й визначення, що використовуються в договорі», розкрито суть понять «строк дії договору» та «строк позики». Так, «строк дії договору» - це період, на який укладається договір позики, що починає обчислюватись з дати укладення договору\~і спливає через три місяці після спливу строку позики. При цьому, «строк позики» - період, протягом якого позика передається у власність позичальнику, визначений договором. Початковий строк позики визначається п. 2.3.4 договору. Разом з тим, строк позики може бути продовжено шляхом укладення сторонами відповідної додаткової угоди. Таким чином, відповідно до п.п. 2.3.4 п.2.2. договору позики № 3593843 від 28 листопада 2021 року початковий строк позики складав 30 днів (з 29 листопада 2021 року до 28 грудня 2021 року). Внаслідок укладення сторонами додаткових угод, строк позики було продовжено: додатковою угодою № 1 від 28 грудня 2021 року на 30 днів ( до 27 січня 2022 року); додатковою угодою № 2 від 27 січня 2022 року на 14 днів ( до 10 лютого 2022 року); додатковою угодою № 3 від 11 лютого 2022 року на 30 днів ( до 13 березня 2022 року). Отже, за умовами договору позики № 3593843 від 28 листопада 2021 року та додаткових угод №1, №2, №3 до нього, строк позики тривав від 29 листопада 2021 року (наступного дня після дня укладення договору) та до 13 березня 2022 року ( дати продовження за умовами додаткової угоди № 3). Таким чином, оскільки строк позики було продовжено до 13 березня 2022 року, то строк дії договору позики № 3593843 від 28 листопада 2021 року сплинув через три місяці від цієї дати, тобто 12 червня 2022 року (включно), а тому суд приходить до висновку, що правомірним буде стягнення заборгованості зі сплати процентів з відповідача саме з 29 листопада 2021 року по 12 червня 2022 року, тобто в межах строку дії договору. За таких обставин, слід констатувати, що з 13 червня 2022 року право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою припинилося. Натомість права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах з 13 червня 2022 року забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до якої\~боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У такому випадку ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» має право на стягнення з відповідачки коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, однак позивач таких вимог не заявляв. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами, нарахованими в межах строку кредитування ( строку дії договору позики) за період з 29 листопада 2021 року по 12 червня 2022 року. З деталізованого розрахунку заборгованості за договором позики станом на 02.11.2022 ТОВ «Маніфою» вбачається, що за період з 29 листопада 2021 року по 02 листопада 2022 року нараховано процентів 38\~641,71 грн, які частково погашені відповідачем на загальну суму- 8\~199,79 грн ( зокрема, 28.12.2021 2\~199,94 грн; 27.01.2022 3\~999,90 грн; 11.02.2022 - 1\~999,95 грн), заборгованість за цей період складає 30\~441,92 грн. З урахуванням вищевикладених обставин, проценти за період з 13 червня 2022 року по 02 листопада 2022 року у розмірі 19\~066,19 грн ( 143 дні ( з 13.06.2022 по 02.11.2022) х 133,33 грн ( проценти за один день, визначені у деталізованому розрахунку) = 19\~066,19 грн нараховані поза межами строку кредитування ( строку дії договору позики), тому підстав для їх стягнення немає. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами, нарахованими в межах строку кредитування ( строку дії договору позики) за період з 29 листопада 2021 року по 12 червня 2022 року, яка відповідно до деталізованого розрахунку заборгованості за договором позики станом на 02.11.2022 ТОВ «Маніфою» нарахована в сумі 11\~375,73 грн (38\~641,71 грн (проценти за період з 29.11.2021 по 02.11.2022) - 8\~199,79 грн ( сплачені відповідачем проценти) - 19\~066,19 грн ( нараховані з 13.06.2022 по 02.11.2022, тобто поза межами строку кредитування ( строку дії договору позики) = 11\~375,73 грн). Виходячи з встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, які виникли з укладеного договору позики № 3593843 від 28 листопада 2021 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] , а також додаткових угод: №1 від 28 грудня 2021 року, №2 від 27 січня 2022 року, №3 від 11 лютого 2022 року до договору позики № 3593843 від 28 листопада 2021 року, договору факторингу №02-11/2022 від 02 листопада 2022 року, оскільки позивач надав достатні докази виникнення зобов`язання з укладеного договору та їх неналежного виконання відповідачем, суд вважає правильним стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором позики № 3593843 від 28 листопада 2021 року в сумі 18\~075,73 грн, яка складається із: 6 700,00 грн заборгованості за сумою позики; 11\~375,73 грн заборгованості за процентами, нарахованими за період з 28 листопада 2021 року по 12 червня 2022 року в межах строку кредитування ( строку дії договору позики), з урахуванням часткової оплати відповідачем на загальну суму 8\~199,79 грн. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню. В іншій частині позовні вимоги щодо стягнення з відповідача процентів в розмірі 19\~066,19 грн є необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають. За правилами частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи з такого розрахунку 2\~422,40 грн х 48,67 % ( відсоток розміру задоволених позовних вимог) :100 % = 1 178,98 грн ( сума судового збору, пропорційна відсотку задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial