Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно та майнові права, в тому числі: - на земельну ділянку площею 7,36 га, що розташована на території Долинської сільської ради, кадастровий номер 3520382900:02:000:0171, яка належала померлій відповідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-КР №038405 від 10.05.2002 року. За життя [PERSON] склала заповіт, який посвідчено директором Олександрійського геріатричного пансіонату з спеціальним відділенням, згідно якого вказану земельну ділянку заповіла [PERSON] . Отже вона є єдиним спадкоємцем. Інших спадкоємців, які б заявляли свої вимоги відносно спадкового майна не має. Від спадщини вона не відмовлялася, а навпаки у встановленому законом порядку прийняла її. В даний час у неї виникла необхідність в оформленні спадщини, в чому приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Приходько О.М. було відмовлено, оскільки не було проведено державну реєстрацію заповіту посвідченого директором Олександрійського геріатричного пансіонату з спеціальним відділенням до Спадкового реєстру, а провести його державну реєстрацію зараз, нотаріус не має змоги, оскільки він посвідчений з порушенням обов`язкової умови посвідчення такого заповіту без присутності свідків. Так, ст.1253 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених абз.3 ч.2 ст.1248 та ст..1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Зміст заповіту вказує на те, що воля спадкодавиці була дійсно спрямована на залишення спадку саме позивачеві, й указаний заповіт має лише формальні вади, які не залежали ні від волі заповідача, ні від волі спадкоємця, а були лише наслідком некомппетентності особи, яка цей заповіт посвідчувала. Вказаний заповіт не суперечить загальним засадам цивільного законодавства і прав інших осіб не порушує. Аналіз наданих суду доказів, дає підстави прийти висновку про відповідність змісту заповіту волі заповідача та визнання вказаного заповіту дійсним. Відповідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Посилаючись на викладене просить визнати за нею право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3520382900:02:000:0171, площею 7,36 га, яка належала пемерлій 12.11.2011 року [PERSON] , відповідно Державного акта на право приватної власності на землю ІV-КР №038405 в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою суду від 20.03.2024 року справу прийнято до провадження та в порядку загального позовного провадження призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.07.2024 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Кошеленко А.В. в судове засідання не з`явилися. Від представника надійшла заява про розгляд справи у її та позивача відсутність, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити (а.с.5, 11, 75). Представник відповідача Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв або пояснень по суті позовних вимог суду не надав, відзив на позов не подав, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином (а.с.25, 28, 52, 60, 74, 89). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області подало заяву про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.51, 63, 64, 73, 82, 90). Суд на підставі ст.223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених осіб на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи та надані докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд встановив наступне. Згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-КР №038405 вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Долинської сільської ради від 04.07.2001 року №79 передана у приватну власність земельна ділянку площею 7,36 га, що розташована на території Долинської сільської ради, кадастровий номер 3520382900:02:000:0171 (а.с.14-15). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.16). Після її смерті відкрилася спадщина. Згідно заповіту, посвідченого 22.11.2011 року директором Олександрійського геріатричного пансіонату з спеціальним відділенням, реєстраційним номер 1066, [PERSON] , [INFO] , належну їй на праві приватної власності, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серія ІV-КР №038405 від 10.05.2002 року, земельну ділянку площею 7,36 га, розташовану на території Долинської сільської ради, кадастровий номер 3520382900:02:000:0171, заповіла [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Після смерті [PERSON] , [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу Приходько О.М. Заведена спадкова справа до майна померлого №02-14 з якої вбачається, що інших спадкоємців, які б заявляли свої вимоги відносно спадкового майна не має (а.с.31-43). Відповідно до підпункту 5.1 пункту 5 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі. 16.01.2024 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Приходько О.М. було роз`яснено позивачці право звернення до суду для вирішення питання успадкування за заповітом, оскільки його посвідчення відбулося з порушенням обов`язкової умови без присутності свідків. Відповідно до ст.ст.1218, 1220, 1221 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ст.ст.1268, 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її і протягом шести місяців з часу відкриття спадщини спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст.ст.1234, 1235 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Стаття 1247 ЦК України визначає загальні вимоги до форми заповіту. Так заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. За загальним правилом, посвідчення заповітів в Україні здійснюється нотаріусами. Однак, у особливих випадках Цивільним кодексом України встановлено винятки із загального правила-таке право надається іншим, конкретно визначеним у Законі «Про нотаріат» посадовим особам. Згідно ст.1252\~ЦК України,\~заповіт особи,\~яка перебуває\~на лікуванні\~у лікарні,\~госпіталі,\~іншому стаціонарному\~закладі охорони\~здоров`я,\~а також\~особи,\~яка проживає\~в будинку\~для осіб\~похилого віку\~та осіб\~з інвалідністю,\~може бути\~посвідчений головним\~лікарем,\~його заступником\~з медичної\~частини або\~черговим лікарем\~цієї лікарні,\~госпіталю,\~іншого стаціонарного\~закладу охорони\~здоров`я,\~а також\~начальником госпіталю,\~директором або\~головним лікарем\~будинку для\~осіб похилого\~віку та\~осіб з\~інвалідністю.\~Заповіти вказаних\~осіб посвідчуються\~при свідках. До заповітів, посвідчених посадовими, службовими особами, застосовуються положення статті 1247 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені вище переліченими посадовими, службовими особами, прирівнюються до заповітів, посвідчених нотаріусами. Відомості про заповіт, зміни до нього та його скасування підлягають обов`язковій державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, установленому Положенням про Спадковий реєстр, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 № 1810/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.07.2011 за № 831/19569. Відповідно до ч.2 ст.1248 ЦК України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, у цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (абз.3 ч.2 ст.1248, ч.2 ст.1253 ЦК України). У випадках, встановлених абзацом 3 ч.2 ст.1248 і ст.1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою (ч.2 ст.1253 ЦК України). Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.07.2022 року в справі № 461/2565/20 зауважив, що право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача; свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у ч.1 ст.1257 ЦК України (заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним), порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю. Тільки у разі наявності фізичних вад у заповідача, які позбавляють його можливості прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається лише при свідках. І саме в цьому разі недотримання такої вимоги щодо порядку посвідчення заповіту відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України має наслідком нікчемність заповіту. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.06.2022 року в справі № 369/1913/17 (провадження № 61-12004св21) вказано, що «право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача. Під час посвідчення заповіту нотаріусом має бути дотримано порядок його посвідчення. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. На бажання заповідача, також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках». Також Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що несвоєчасна реєстрація заповіту уповноваженою на те особою в Спадковому реєстрі є порушенням, допущеним саме такою особою, яке не впливає на волевиявлення спадкодавця щодо розпорядження власним майном, а лише свідчить про недобросовісне виконання уповноваженою особою своїх обов`язків щодо вчинення нотаріальних дій та не є підставою для оспорюваності заповіту. Отже в судовому засіданні встановлено, що 22.11.2011 року заповіт було складено та записано у приміщенні кімнати №22 Олександрійського геріатричного пансіонату зі слів [PERSON] за допомогою загально прийнятних технічних засобів. Прочитано вголос та підписано заповідачем, після чого о 14:30 годині посвідчено директором Олександрійського геріатричного пансіонату [PERSON] . Зареєстровано в реєстрі за №1066 від 22.11.2022 року. Інформація про наявність у заповідача фізичних вад, які позбавляли її можливості прочитати заповіт в судовому засіданні не встановлена і в тексті заповіту відсутня, за таких обставин відсутні підстави для кваліфікації заповіту як нікчемного. Враховуючи вищевикладене, свободу заповіту як принцип спадкового права яке включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позову і наявності підстав для його задоволення. Сторони не ставили питання про розподіл судових витрат, тому суд залишає їх по фактично понесеним.

Outcome: approved