Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовом Департаменту патрульної поліції до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну юридичної особи. Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] , [INFO] , з хуліганських мотивів, діючи з особливою зухвалістю та явною неповагою до суспільства в небезпечний спосіб кинув камінь в службове авто Toyota Prius, реєстраційний номер [NUMBER] на синьому фоні, чим спричинив його пошкодження. Згідно висновку експертного дослідження вартість матеріального збитку становить 9135,15 копійок. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2024 по справі № 522/8802/24 на [PERSON] накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП. Позивач просить стягнути з [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 9135,15 гривень та 3028 гривень судового збору. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею у справі визначено суддю Чорнуху Ю.В. Ухвалою суду від 06.09.2024 відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою Департаменту патрульної поліції до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну юридичної особи та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 02.10.2024. У судове засідання 02.10.2024 учасники справи не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяви та клопотання не подавали, про дату час і місце розгляд справи повідомлені належним чином. У зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 13.11.2024. У судове засідання 13.11.2024 учасники справи не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяви та клопотання не подавали, про дату час і місце розгляд справи повідомлені належним чином. У зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 23.12.2024. У судове засідання 23.12.2024 учасники справи не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяви та клопотання не подавали. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України(далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки судом вжито всіх заходів для забезпечення належного сповіщення відповідача про судове засідання, однак відповідач до суду не з`являвся, про причини неявки до суду не повідомляв, не подав відзив, суд дійшов висновку про необхідність розглядати справу по суті за відсутності відповідача, за правилами заочного розгляду справи, згідно з вимогами ч.4 ст. 223 ЦПК України та ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши оцінку доказам, наявним у справі, суд дійшов наступних висновків. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 3-4 ст. 12 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Статтею 22 ЦК України передбачено, що, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Враховуючи положення частини четвертої статті 22 ЦК України, стягнення збитків є формою відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України). Судом встановлено, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2024 у справі № 522/8802/24 на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 гривня за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. У постанові встановлено, що обставини правопорушення та вина правопорушника підтверджується, в тому числі, протоколом серії ГП № 30162 від 21.05.2024, згідно якого 21.05.2024 приблизно о 21 годині 48 хвилин [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за адресою: [ADDRESS] вчинив дрібне хуліганство, а саме пошкодив державне майно - службовий автомобіль Toyota Prius, номерний знак [NUMBER] , кинувши камінням у задні праві дверцята, чим порушив громадський порядок. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, факт пошкодження відповідачем службового автомобіля Toyota Prius, номерний знак [NUMBER] та вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, не підлягає доказуванню. Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] вбачається, що транспортний засіб легковий Toyota Prius, номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за Департаментом патрульної поліції. Згідно висновку експерта № СЕ-19/116-24/12152-АВ від 29.07.2024 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Prius, реєстраційний номер [NUMBER] від 21.05.2024, становить 9 135,15 гривень. Наявні у справі докази є належними, допустимими і достатніми для висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заподіяної відповідачем майнової шкоди у розмірі 9 135,15 гривень. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 3028,00 гривень.

Outcome: approved