Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

08.02.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіна Тетяна Василівна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому позивач, з урахуванням редакції позовної заяви від 19.04.2024 року, просить суд: - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,0522 га, кадастровий номер 1210100000:06:012:0009, яка розташована за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона народилась [INFO] , її дошлюбне прізвище було « [PERSON] ». Її батьками були [PERSON] та [PERSON] . Також позивач повідомила, що 12.06.1966 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , змінила своє прізвище на « [PERSON] », а 14.01.1977 року після розірвання шлюбу з [PERSON] 18.11.1976 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Батько позивача помер [INFO] , а мати [INFO] . Після смерті матері відкрилась спадщина, яка складається з домоволодіння [ADDRESS] . Домоволодіння [ADDRESS] належить спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину, а земельна ділянка на підставі рішення Дніпровської міської ради. Як пояснила позивач, ще за життя її мати [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого усе своє майно вона заповіла її донці (своїй онуці) [PERSON] , яка є відповідачем у справі. Проте відповідно до ст. 1261 ЦК України, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Оскільки на момент смерті матері позивач була пенсіонером та непрацездатною особою за віком. В силу ст. 1241 ЦК України вона має право на обов`язкову частку у спадщині, тобто на половину від тієї частки, яку б вона успадкувала, якщо б успадкування відбулося за законом. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , тому її обов`язкова частка у спадщині складає 1/2 частку від усього спадкового майна. Позивач звернулась 31.01.2013 року із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіної Т.В. та 20.10.2023 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте постановою приватного нотаріуса від 20.10.2023 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме на: житловий будинок та земельну ділянку. Проте відповіддю КП «ДМБТІ» ДМР від 30.11.2023 року підтверджується належність житлового будинку її померлій матері, а витягом із Державного земельного кадастру земельної ділянку, кадастровий номер: №1210100000:06:012:0009. З огляду на викладене, позивач звернулась до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом. 04.07.2024 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення по суті спору із запереченнями проти задоволення позовних вимог. Як зазначив представник відповідача, [PERSON] як спадкоємець за заповітом з моменту смерті спадкодавця неодноразово намагалась оформити право власності на спадкове майно, проте в процесі нею були виявлені невідповідності технічної документації, що пов`язано із наявністю на території домоволодіння самочинних забудов та переобладнання вже наявних споруд, через що оформити право власності в порядку спадкування виявилось неможливим. Представник відповідача підкреслив, що позивач не надала доказів, які б свідчили про наявність актуальної технічної документації на будинок, що є предметом позову, що впливає на визначення складу, фактичної площі, об`єму, технічного стану та фізичного зносу об`єкту нерухомого майна. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом спадкування. Тому сторона відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Інших заяв чи пояснень по суті справи на адресу суду не надходило. Під час судового розгляду справи по суті представник позивача підтримала у повному обсязі позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом пояснила таким чином, як про це вказано вище. Представник позивача з-поміж іншого повідомила, що її померла мати склала заповіт на свою онуку [PERSON] , яка є донькою позивача. Відповідно до ст. ст. 1261, 1268, 1269 ЦК України, позивач є спадкоємцем першої черги, має право на обов`язкову частку у спадщині як пенсіонер, тобто має право на 1/2 частку спадкового майна, та прийняла спадщину. Водночас правовстановлюючі документи на спірне спадкове майно знаходяться у відповідача, яка є спадкоємцем за заповітом. Проте остання не надала їх оригінали, а позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Між сторонами утворились неприязні відносини. Представник відповідача у судовому засіданні 26.11.2024 року пояснив, що спірне спадкове майно відрізняється від фактичного майна, є певні розбіжності, тому сторона відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 19.02.2024 року на виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом було направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання осіб, у відповідь на який 21.03.2024 року (передано судді канцелярією суду 22.03.2024 року) надійшла інформація з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС щодо місця проживання відповідача [PERSON] , яка значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , з 28.03.2005 року по теперішній час. Цивільний позов не відповідав вимогам ст.\~ст. 175, 177 ЦПК України, тому ухвалою суду від 25.03.2024 року був залишений без руху з наданням позивачу п`ятиденного строку для усунення недоліків. 19.04.2024 року (передано судді 22.04.2024 року) у встановлений судом строк позивач усунула недоліки позовної заяви та надала уточнену позовну заяву. Ухвалою суду від 24.04.2024 року було задоволено клопотання позивача [PERSON] про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви, звільнено [PERSON] від сплати судового збору за подання позовної заяви в цивільній справі №203/719/24, провадження №2/0203/725/2024, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання, задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіної Тетяни Василівни належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , зобов`язано позивача надати у судове засідання для огляду оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви. 03.06.2024 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіна Тетяна Василівна на виконання ухвали суду надала суду копію спадкової справи №2/2013 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 04.07.2024 року із занесенням до протоколу судового засідання було прийнято відмову представника відповідача від клопотання про витребування у позивача оригіналів усіх долучених до справи документів від 04.07.2024 року. Ухвалою суду від 04.07.2024 року було закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 26.11.2024 року із занесенням до протоколу судового засідання було прийнято відмову представника позивача від клопотань позивача про витребування доказів від 30.09.2024 року. У судове засідання 24.12.2024 року з`явилась представник позивача. Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання. Відповідач та її представник не повідомили суд про причини неявки у судове засідання. Третя особа подала до суду письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши думку представника позивача, на підставі положень ст. ст. 128, 211, 223 ЦПК України розглянув справу за відсутності відповідача та третьої особи. Під час судового розгляду справи суд заслухав усні пояснення представників сторін по суті спору, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, оглянув надані представником позивача оригінали письмових доказів, що долучені до позовної заяви, оголосив судові дебати та заслухав заключні слова учасників справи по суті спору, та 24.12.2024 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є донькою померлої [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , та єдиним спадкоємцем за законом, що має право на обов`язкову частку у спадщині як непрацездатна дитина спадкодавця\~ пенсіонер на момент відкриття спадщини. Це підтверджується матеріалами спадкової справи №2/2013 до майна померлої [INFO] [PERSON] ; копіями свідоцтва про народження (повторно) [PERSON] , [INFO] , батьками якої є: батько [PERSON] , мати [PERSON] , серії [NUMBER] від 06.03.2013 року, актовий запис №1537 від 05.07.1946 року; витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища позивача: [PERSON] (дошлюбне прізвище позивача) [PERSON] (прізвище позивача після укладення шлюбу з [PERSON] [INFO] ), а також щодо підтвердження дошлюбного прізвища померлої матері позивача: [PERSON] (дошлюбне прізвище померлої матері позивача) [PERSON] (прізвище померлої матері позивача після укладення шлюбу з [PERSON] [INFO] ); свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] від 17.07.1979 року, серії [NUMBER] ; свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] від 14.01.1977 року, серії [NUMBER] , прізвища після укладення шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] ; свідоцтв про смерть батька позивача [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , від 25.10.2023 року, серії [NUMBER] (повторно), та матері позивача [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , від 19.09.2023 року, серії [NUMBER] (повторно); пенсійного посвідчення № [NUMBER] , виданого [PERSON] , [INFO] , 05.10.2022 року, серії [NUMBER] , вид пенсії: за віком. 31.01.2015 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіної Тетяни Василівни із заявою за вх. №2, спадкова справа №2/2013, про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , як спадкоємець за законом першої черги, що має право на обов`язкову частку у спадщині; подружжя, яке б її пережило, у померлої немає. 20.10.2013 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіної Тетяни Василівни із заявою за вх. №212, спадкова справа №2/2013, про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 (одну другу) частку в праві власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] та на 1/2 (одну другу) частку в праві власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1210100000:06:012:0009. Відповідно до листа приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіної Тетяни Василівни від 08.06.2023 року за №121/02-14 «Щодо надання документів», складеного та направленого поштою на адресу [PERSON] , приватний нотаріус просила Манець Ю.В. надати їй у разі наявності правовстановлюючі документи на спірні житловий будинок та земельну ділянку, для подальшого оформлення спадщини [PERSON] . Однак, на адресу приватного нотаріуса з адреси [PERSON] повернувся конверт з поштовим вкладенням з відміткою пошти: «За закінченням терміну зберігання». Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіної Тетяни Василівни від 20.10.2023 року було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку та на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер: 1210100000:06:012:0009, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . За змістом постанови нотаріус вказала, що спадкоємець [PERSON] як непрацездатна дочка померлої, яка має право на обов`язкову частку у спадщині та прийняла її, не надала правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельну ділянку. На підтвердження належності за життя житлового будинку та земельної ділянки, кадастровий номер: 1210100000:06:012:0009, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , на праві власності померлій матері [PERSON] позивач надала суду копії: листа КП «ДМБТІ» ДМР від 30.11.2023 року за №12734 «Про надання інформації», за змістом якого вказано, що станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , містяться відомості про право власності в цілому за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.05.1978 року, виданого П`ятою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстром №2-4381, зареєстрованого КП «ДМБТІ» ДМР та записаного в реєстрову книгу 276 за реєстровим номером №137; витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19.12.2023 року, кадастровий номер: №1210100000:06:012:0009, землі житлової та громадської забудови: 02.01\~ для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), документ, який є підставою для виникнення права рішення органу виконавчої влади Дніпропетровської міської ради 23.11.2000 року №2939, документ, що посвідчує право державний акт від 14.12.2000 року серії ДП №078421. З матеріалів спадкової справи видно, що відповідно до довідок ЖЕК від 11.09.2012 року та від 18.02.2013 року, виданої [PERSON] та [PERSON] , відповідно, покійна [PERSON] на момент смерті [INFO] дійсно проживала за адресою: [ADDRESS] , з 22.11.1963 року, а разом з [PERSON] з 28.03.2005 року і до моменту смерті. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 31.01.2013 року, 13.09.1990 року П`ятою дніпропетровською державною нотаріальною конторою був посвідчений заповіт за №8153196, чинний стан, заповідач: [PERSON] , номер у реєстрі №3-7484. Це підтверджується і копією заповіту від 13.09.1990 року, який є нотаріально посвідченим державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Бандурою М.К., зареєстрований в реєстрі за №2-7484, за яким [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе своє майно, де б воно не було, та з чого воно б не складалось, заповіла [PERSON] . Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання права власності в порядку спадкування за законом. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з положеннями ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд (ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, далі ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 5 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ЦК України, згідно з якою способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами 2 - 4 ст.\~12\~та ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно з абз. 3 ч. 2\~ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст.\~1217 ЦК України. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст. ст.\~1220,\~1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 2 ст. 1223 ЦК України\~визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з положеннями ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частин 1, 2, 5\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1, 2 ст. 1269 ЦК України\~встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч. 1\~ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1\~ст. 1297 ЦК України\~визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. При визначенні розміру обов`язкової частки у спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги. До таких спадкоємців слід також відносити спадкоємців, які відмовилися від прийняття спадщини, не прийняли спадщину, усунені від права на спадкування або померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємці за правом представлення (постанова ВС від 25.11.2020 року, справа №292/389/17, провадження №61-19499св19). Змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає (постанова КЦС ВС від 13.02.2019 року, справа №369/13976/15?ц; постанова КЦС ВС від 27.03.2019 року, справа №806/2?1093/2011). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частин 6, 7, 8 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Аналіз викладеного вище вказує, що позивач на час відкриття спадщини є повнолітньою непрацездатною донькою спадкодавця своєї померлої матері [PERSON] та має право на обов`язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту, складеного спадкодавцем на користь онуки, а саме: половину частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом. Так, у ході судового розгляду справи судом було встановлено та матеріалами спадкової справи підтверджено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері, оскільки на ім`я її доньки відповідача у справі [INFO] померла [PERSON] склала заповіт на все своє майно. Інших спадкоємців за законом або за заповітом у померлої [PERSON] немає. Спадкове майно, що складається з: житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки, площею 0,0522 га, кадастровий номер: 1210100000:06:012:0009, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності померлій матері позивача [PERSON] . Отже, позивач має право на 1/2 частку в порядку спадкування за законом як непрацездатна донька спадкодавця, що має право на обов`язкову частку у спадщині, після смерті її матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Позивач у встановлений законом строк прийняла спадщину, натомість постановою від 20.10.2023 року нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у позивача немає правовстановлюючих документів на спадкове майно. Натомість належність майна померлій матері позивача на праві власності підтверджується відомостями, повідомленими КП «ДМБТІ» ДМР у листі від 30.11.2023 року станом на 31.12.2012 року, та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19.12.2023 року. Відповідач не направила на адресу нотаріуса правовстановлюючі документи на спадкове майно, що є перешкодою для оформлення спадкових прав позивача на нерухоме майно. Під час судового розгляду справи представник позивача пояснила, що між сторонами як матір`ю та донькою виникли неприязні стосунки, та відповідач перешкоджає позивачу в оформленні її спадкових прав, не надаючи правовстановлюючих документів на спадкове майно. При цьому суд відхиляє як недоведені та безпідставні твердження сторони відповідача про те, що спадкове майно на момент судового розгляду справи було неодноразово переобладнане та не відповідає технічній документації. Оскільки сторона відповідача не надала суду будь-яких доказів на підтвердження своєї позиції, не виконавши свій процесуальний обов`язок щодо доведення обставин, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням нею цих процесуальних дій. З огляду на викладене вище, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. З урахуванням вищевказаного, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] , та відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 14007,00 грн (1% ціни позову з майновими вимогами, а саме: 2788000 : 2 = 1394000,00 грн (будинок); 1394000,00 грн : 2 = 6700,00 грн (земельна ділянка); 1394000,00 грн + 6700,00 грн = 1400700,00 грн; 1400700,00 грн х 0,01 = 14007,00 грн).

Outcome: approved