Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: 1)розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 05.08.2006 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 586; 2)стягнути з [PERSON] , [INFO] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви і до 30.06.2025, тобто до дня закінчення навчання. 3)стягнути з [PERSON] на її користь судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 05.08.2006 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, у якому [INFO] народився син - [PERSON] , [INFO] - дочка [PERSON] , [INFO] - син [PERSON] . Протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, це спричинило фактичне припинення їхніх шлюбних відносин. Спільне господарство не ведеться з 2019 року, сторони мають різні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач не цікавиться життям дружини та дітей, не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, котрі виникають у їх дітей та у неї, не здатний підтримати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин з іншими членами сім`ї на почуттях любові, поваги та взаємодопомоги. Позивач вважає спільне подальше проживання та збереження шлюбу неможливим. Спору про поділ майна між ними немає. Діти за домовленістю залишаться проживати з позивачем. Зазначила також, що їх старший син [PERSON] навчається на 4 курсі денної форми навчання, тому не має можливості самостійно заробляти кошти, щоб утримувати себе, тобі як на харчування, одяг, навчання, засоби гігієни, канцелярське приладдя, лікування, проїзд громадським транспортом та інші потреби необхідні кошти. Тієї суми грошей, які відповідач надає їй щомісяця на утримання дітей не вистачає. Відповідач у добровільному порядку не надає допомоги на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує навчання, та домовленостей з цього питання між ними не досягнуто. Зазначила, їхньому спільному сину має бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, тому батько, який здоровий та працездатний, отримує дохід має сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина до дня закінчення його навчання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.09.2024 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. В судовому засіданні 14.01.2025 позивач позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Додатково пояснила, що у їхньому спільному житті відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на життя, кожен живе сам по собі та такі відносини між ними тривають близько восьми років. Раніше сторони мали щоденні суперечки, з часу подання позову про розлучення їх стало менше, однак жодного примирення не відбувається, відповідач свою поведінку не змінює. Спільного господарства вони не ведуть, спільного бюджету не мають, сімейно-шлюбні стосунки не підтримують. Вона наполягає на розірванні шлюбу та стягненні аліментів, а також бажає відновити своє дошлюбне прізвище після розлучення. Відповідач в судовому засіданні 14.01.2025 погодився на розірвання шлюбу, підтвердив всі твердження позивача. Також, щодо стягнення з нього аліментів заперечень не мав. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, доходить наступного. Відповідно до положень ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 05.08.2006 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис за № 586. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Сторони від шлюбу мають трьох дітей - сина [PERSON] , [INFO] ; дочку [PERSON] , [INFO] ; сина [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.04.2016 у справі №755/4274/16-ц стягнуто з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , доньки - [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі частини всіх його доходів щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 04 березня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 36 та ст. 51 Сімейного кодексу України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно із положеннями ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, при цьому відповідач не заперечує. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дітей, а тому позов в частині позовних вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина, суд доходить наступного. Частиною 9 ст. 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За вимог ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. За приписами ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У відповідності до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 15.06.2006 №6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам було роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що повнолітній син сторін проживає та перебуває на утриманні позивачки. Він навчається на 4 курсі денної форми навчання ВСП «Фаховий коледж інформаційних систем і технологій КНЕУ імені Вадима Гетьмана ». Відповідач у добровільному порядку не надає допомоги на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує навчання. При цьому, відповідач здоровий, працездатний і отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власної дитини, у зв`язку з чим враховуючи вимоги ст. 182 Сімейного кодексу України, беручи до уваги відсутність заперечень з боку відповідача щодо розміру аліментів, приймаючи до уваги приписи ст. 182, 199 Сімейного кодексу України, суд доходить висновку про задоволення позову у цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина аліменти у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 27.08.2024, і до досягнення [PERSON] , [INFO] , 23-річного віку, за умови продовження навчання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу, що був сплачений позивачем при зверненні до суду у розмірі 1 211,20 грн. Оскільки в силу п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову в частині стягнення аліментів, з урахуванням ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved