Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить визнати за ним та відповідачем ідеальні частки на квартиру [ADDRESS] по 1/2 кожному, залишити вказане майно в їхній спільній частковій власності. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05 грудня 2003 року він одружився з відповідачем. В період перебування у шлюбі ними у спільну сумісну власність була набута квартира за адресою: [ADDRESS] , яка зареєстрована за відповідачем. В зв`язку з тим, що квартира придбана ними за спільні кошти під час перебування в шлюбі, він вважає її спільною сумісною власністю подружжя. 02 серпня 2022 року на адресу відповідача ним був надісланий лист з пропозицією добровільно врегулювати спір, однак відповіді на цей лист відповідач не надала. В зв`язку з тим, що відповідач не визнає його власником спільно нажитого майна, між ними не досягнуто згоди стосовно поділу цього майна в добровільному порядку, тому він змушений звертатися до суду. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 27 листопада 2023 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. 12 грудня 2023 року від позивача надійшла до суду заява про збільшення позовних вимог, в якій він просить визнати за ним та відповідачем ідеальні частки на автомобіль «FORD», модель «FOCUS», 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] , об`ємом двигуна 1388 см3, по 1/2 кожному, залишити вказане майно в їхній спільній частковій власності. Вказану заяву мотивує тим, що в період шлюбу 26 лютого 2011 року ними було також придбано автомобіль «FORD», модель «FOCUS», 2011 року випуску, на який відповідач не визнає його права власності, хоча він є спільною сумісною власністю подружжя. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2023 року прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог [PERSON] у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. 06 лютого 2024 року [PERSON] подала відзив на позов, в якому просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. У відзиві вказала, що квартира за адресою: [ADDRESS] , купувалася нею не за кошти з сімейного бюджету, а за кошти, які належали їй індивідуально, так як були нею отримані від реалізації належного їй на праві власності дошлюбного майна. Зокрема, 09 вересня 2003 року нею було продано належну їй на праві приватної власності однокімнатну житлову квартиру, площею 38,3 кв. м, за адресою: [ADDRESS] . Після продажу вказаної квартири вона почала підшуковувати об`єкт нерухомого майна для купівлі в м. Рівне, так як в неї вже були плани створити сім`ю з позивачем, з яким було зареєстровано шлюб 05 грудня 2003 року. При цьому, останній не цікавився питанням пошуку нею житла, так як не виділив для врегулювання цього питання жодної грошової суми і вважав, що це виключно її питання, з огляду на те, що квартиру вона купувала за належні їй індивідуально грошові кошти. У зв`язку з цим, всі організаційні питання щодо продажу вищевказаного нерухомого майна, в тому числі і придбаного нею нерухомого майна, що є предметом спору, їй допомагав вирішувати її брат [PERSON] . Основної суми грошових коштів, які в неї були в наявності від продажу квартири у Луганській області, їй повністю вистачало на оплату вартості квартири в м. Рівне, однак не вистачало коштів на оплату послуг нотаріуса, сплати всіх платежів та податків на момент придбання квартири та послуг ріелтора, а тому їй довелось незначну суму грошових коштів від проданого нею майна у Луганській області відкласти на всі ці потреби і додатково позичити кошти в «ПриватБанк», зокрема грошову суму в розмірі 4 066 дол. США, для придбання квартири в [ADDRESS] . В тому числі, за вищевказаним кредитом, вона взяла на себе зобов`язання сплачувати щомісячно по 67 доларів США. Кредит їй допомагав гасити брат [PERSON] , якій їй дарував кошти на погашення кредиту. Кредит погашено достроково. На погашення даного кредиту позивач жодних коштів не надавав. І в період з 2003 року по період погашення кредиту, 2010 рік включно, позивач також відмовлявся надавати їй кошти навіть на придбання продуктів харчування, одягу чи вирішення інших побутових проблем. В спірний період він майже ніде не працював, перебував на її утриманні. З огляду на факт придбання квартири за кошти, що були виручені від реалізації її дошлюбного майна, в тому числі частково за рахунок кредитних коштів, які були погашені за допомогою її брата, вбачається, що на придбання спірної квартири не було залучено жодних коштів, які б мали відношення до об`єкту спільної сумісної власності подружжя, а тому позов позивача, щодо вищевказаного спірного майна не підлягає до задоволення. Також, вказує, що позивач зловживав алкогольними напоями, нищив спірну квартиру, пошкодив стелю, кухонну плитку, диван, меблі. Жодне лікування йому не допомагало. Вона навіть намагалась відкрити, після погашення кредиту на квартиру, підприємця для нього на відповідних торгових точках, які фактично належали їй. Однак, позивач і далі пив, крав з каси кошти, в зв`язку з чим вона вимушена була закрити відкритого нею підприємця на позивача. Після цього гасила утворені ним борги. Окрім того, він викрадав і зароблені нею кошти, викрадав кошти у дитини, витрачав їх не на користь сім`ї, а на її шкоду, не дбав про матеріальне утримання сім`ї, нехтував сімейними цінностями, неодноразово вчиняв домашнє насильство, за що був притягнутий до відповідальності. Щодо спірного автомобіля вказує, що в період реєстрації з позивачем шлюбу, нею, 24 лютого 2011 року, було придбано у кредит транспортний засіб марки «Форд», моделі «Фокус MCA Ambiente», 2011 року випуску, двигун об`ємом 1400 куб., за грошові кошти в сумі 129 900 грн 30 коп. Вона була вимушена купити вказане авто для себе та дочки, з огляду на наявні у неї проблеми зі здоров`ям та потреби дочки, яка була на той час з 9 років інвалідом дитинства, на даний час інвалід III групи. Погашення взятих нею кредитних зобов`язань їй знову допомагав вирішувати її брат. Жодних коштів з сімейного бюджету вона не залучала, так як позивач не вів з нею спільного сімейного фінансового бюджету, а витрачав кошти на спиртні напої та аморальний спосіб життя. Додатковим доказом того, що відповідач не має жодного відношення до її авто є наявна відмітка у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, згідно якої [PERSON] було заборонено право на керування придбаним нею у кредит автомобілем, яку він ніколи не оспорював. Тому вказане майно є її індивідуальною власністю, з огляду і на те, що її брат надавав їй на погашення даного кредиту грошові кошти відповідно до суми платежів. Брат дарував їй такі кошти, знаючи що вона не має жодної підтримки від чоловіка. Також вказує, що автомобіль відноситься до неподільних речей і такий спір може бути вирішеним виключно присудженням автомобіля одному із подружжя, тобто їй, з огляду на те, що авто купувалось під потреби двох інвалідів (для неї і дочки). Позивач в її утриманні та утриманні дочки жодної участі не приймає, матеріально не підтримує, чим також не виконує своїх обов`язків. Загалом невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для відхилення від рівності часток подружжя, однак у її випадку наявна підстава для відмови позивачу у його позові повністю, з огляду на те, що спірне майно було придбане за її індивідуальні кошти, а погашення кредитів відбувалось за рахунок коштів її брата, які він їй кожного місяця дарував індивідуально як сестрі. 06 лютого 2024 року [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із зустрічним позовом до [PERSON] , в якому просила визнати її особистою приватною власністю об`єкт нерухомого майна, житлову квартиру, придбану під час шлюбу, за кошти, що належали їй індивідуально, зокрема на квартиру за адресою: [ADDRESS] , та визнати її особистою приватною власністю автомобіль «FORD», модель «FOCUS», 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] , який було придбано під час шлюбу за кредит, який гасився за кошти брата [PERSON] . У зустрічному позові вказала, що 05 грудня 2003 року між нею та позивачем зареєстровано шлюб. Однак, перед тим як зареєструвати вищевказаний шлюб, 03 вересня 2003 року нею було продано за 8 000 дол. США належне їй індивідуально на праві власності нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] . 22 червня 2004 року нею було придбано в м. Рівне, за вищевказані належні їй грошові кошти, квартиру за адресою: [ADDRESS] . Ринкова вартість спірної квартири на момент придбання складала 11 000 дол. США, в тому числі додатково були витрати за нотаріальні послуги, оплата послуг ріелтора, державного мита, податки та інші організаційні питання пов`язані з придбанням квартири в м. Рівне. За таких обставин, на придбання спірної квартири нею було залучено 3 000 дол. США її власних дошлюбних коштів від продажу квартири у Луганській області, та додатково нею було залучено кредитні кошти в сумі 4 260 дол. США, з яких 3 000 дол. США пішли на придбання квартири, а решта суми 1 260 дол. США (кредитних коштів), пішли на оплату нотаріальних, ріелторських послуг, податків, сплати відповідних мит та вирішення інших організаційних питань. Вказані кредитні кошти, згідно графіку погашень, гасились нею не за кошти з сімейного бюджету, а за рахунок грошових коштів, які їй індивідуально давав її брат [PERSON] . В подальшому, у 2011 році за кредитні кошти нею під час шлюбу було придбано автомобіль марки «FORD», моделі «FOCUS», реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску. Кредитні зобов`язання нею також гасились не за кошти з сімейного бюджету, а за кошти, які їй надавав брат [PERSON] . Вказане рухоме та нерухоме майно не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, таке майно є її індивідуальним майном і повинно бути визнано її особистою приватною власністю. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 лютого 2024 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна придбаного під час шлюбу особистою приватною власністю прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. 23 лютого 2024 року позивач подав відзив на зустрічний позов, в якому просив відмовити в задоволенні зустрічного позову, так як спільне майно набуте в шлюбі за спільні кошти. Він не тільки давав згоду на купівлю квартири, а і на рівні з відповідачем погашав кредит. Крім того, перед цим він теж продав квартиру і його кошти використовувалися при погашенні кредиту. Щодо кредиту на автомобіль, то його погашення відбувалося за його участі. Тобто квартира і автомобіль належить їм на праві спільної сумісної власності. 28 лютого 2024 року представником відповідача [PERSON] подано відповідь на відзив за зустрічним позовом, в якій вона просила зустрічний позов задовольнити. Додатково вказала, що заява, в якій позивач нібито надавав дозвіл на придбання квартири у шлюбі, є неналежним та недопустимим доказом, так як документ містить ряд суттєвих помилок, з недостовірними даними та відображає недостовірну інформацію, в тому числі містить недостовірні дані щодо дати реєстрації шлюбу між сторонами. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] позов підтримали з мотивів у ньому наведених, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити з підстав наведених у відзиві на вказаний позов. Також позивач вказав, що вони з відповідачем продали власні квартири в м. Сєвєродонецьку Луганської області в один день, він за 3 400 дол. США, вона за 3 600 дол. США. Ці кошти поклали на депозит в банку. Потім переїхали жити в м. Рівне, одружились, за спільні кошти придбали квартиру та автомобіль. Він все життя працював, а відповідач навпаки через хворобливий стан не могла працювати. В судовому засіданні відповідач та її представник [PERSON] просили задовольнити зустрічний позов з мотивів у ньому наведених, а в задоволенні первісного позову відмовити з підстав наведених у відзиві на позов. 22 грудня 2023 року позивач подав заяву про забезпечення позову, яка ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 грудня 2023 року задоволена. 06 лютого 2024 року відповідач подала клопотання про допит свідків, а 01 квітня 2024 року її представник [PERSON] подала додаткове клопотання про допит свідків, які ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 квітня 2024 року задоволені. Однак, в судовому засіданні 15 січня 2025 року представник відповідача [PERSON] відмовилася від допиту свідків [PERSON] та [PERSON] 23 лютого 2024 року представник відповідача [PERSON] подала клопотання про витребування доказів, яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2024 року задоволено. 09 липня 2024 року представник відповідача [PERSON] подала клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення із клопотанням про витребування доказів та витребування доказів, яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 09 липня 2024 року задоволено. Заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено судом, з 05 грудня 2003 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне 05 грудня 2003 року, серії [NUMBER] , та свідоцтвом про шлюб, виданим повторно Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 08 листопада 2023 року, серії [NUMBER] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 березня 2024 року в справі №569/2814/24, яке набрало законної сили 08 квітня 2024 року, шлюб між сторонами розірвано. Під час перебування у шлюбі 22 червня 2004 року [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири з [PERSON] , [PERSON] , який діяв у власних інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] , про купівлю нею квартири [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 22 червня 2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й., зареєстрованим в реєстрі за №3601, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП РМБТІ №3930131 від 22 червня 2004 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №353361667 від 07 листопада 2023 року. Як слідує з Договору купівлі-продажу квартири від 22 червня 2004 року продаж квартири вчиняється за 13 379 грн 00 коп., які отримані продавцями від покупця під час оформлення договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру. Перед укладенням вказаного договору 22 червня 2004 року [PERSON] була надана заява приватному нотаріусу Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й., посвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й., зареєстрована в реєстрі за №3600, відповідно до якої він надав згоду на придбання його дружиною [PERSON] квартири [ADDRESS] за 13 379 грн 00 коп., за спільні кошти подружжя. 23 червня 2004 року між ПриватБанк та [PERSON] укладено Кредитний договір №ROH0G000000129, відповідно до якого [PERSON] надані кредитні кошти на строк по 19 червня 2014 року, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 4 266 дол. США для придбання нерухомості про програмі «Житло в кредит» в сумі 4 000 дол. США і на оплату страхових платежів у сумі 266 дол. США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Забезпеченням виконання [PERSON] зобов`язань за даним Договором була іпотека. У розділі 6 вказаного Кредитного договору [PERSON] надано згоду на укладення позичальником Кредитного договору №ROH0G000000129 від 23 червня 2004 року, одержання позичальником кредитних коштів та їхнього використання відповідно до умов зазначеного договору, а також надання їм у заставу/іпотеку Приватбанку будь-якого майна, що належить йому на праві спільної власності з позичальником (у тому числі однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] ), з метою забезпечення виконання зобов`язань по зазначеному кредитному договору. У випадку втрати або ушкодження майна, наданого в забезпечення за кредитним договором (повністю або частково), зобов`язується передати Приватбанку в заставу/іпотеку інше майно, достатнє для погашення заборгованості за цим договором. Перед укладенням Кредитного договору №ROH0G000000129 від 23 червня 2004 року [PERSON] 02 червня 2004 року заповнено Анкету-заяву, в якій вона просить надати їй кредит в розмірі 4 000 дол. США по програмі «Житло в кредит», та вказує свої дані - те, що займає посаду майстра-перукаря, має щомісячний дохід в розмірі 240 дол. США, та вказує дані про чоловіка [PERSON] , який займає посаду майстра авторемонту та має доходи в розмірі 400 дол. США щомісячно. Також [PERSON] вказано про її депозитний рахунок в розмірі 7 061 дол. США. [PERSON] приєднано Довідку про доходи №12 від 18 травня 2004 року, згідно якої її дохід за період з листопада 2003 року по квітень 2004 року склав 1 220 грн 00 коп. 23 червня 2004 року між ПриватБанк та [PERSON] укладено Договір іпотеки №ROH0G000000129, відповідно до якого [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №ROH0G000000129 від 23 червня 2004 року надала в іпотеку нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру загальною площею 34,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 10 Договору іпотеки сторонами визначено, що вартість предмета іпотеки складає 37 240 грн 00 коп. Відповідно до п. 11.5 Договору іпотеки предмет іпотеки перебуває у спільній власності і переданий в заставу за згодою співвласника. 10 червня 2004 року було надане експертне заключення по оцінці майна, яке запропоноване в заставу для отримання споживчого кредиту в Рівненській філії ПриватБанку, згідно якого ринкова вартість квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] може складати 7 000 дол. США або 37 240 грн. 15 вересня 2005 року між ТОВ «СК «Кредо» та [PERSON] укладено Договір страхування майна, за яким об`єктом страхування були майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном за адресою: [ADDRESS] . Дійсна вартість майна на день укладення цього договору визначена в сумі 34 516,87 грн. Згідно відповіді ПАТ КБ «ПриватБанк» від 18 жовтня 2010 року №30.1.0/2-101007/786 та відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 28 листопада 2024 року №20.1.0.0.0/7-241125/45270-БТ заборгованості за кредитним договором №ROH0G000000129 від 23 червня 2004 року немає, дата закриття кредиту - 07 жовтня 2010 року. Окрім того, судом встановлено, що 03 вересня 2003 року [PERSON] відчужено однокімнатну квартиру, площею 38,3 м. кв, за адресою: [ADDRESS] , що слідує з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №360532117 від 29 грудня 2023 року. [PERSON] також 04 вересня 2003 року відчужено однокімнатну квартиру, площею 30,3 м. кв, за адресою: [ADDRESS] , що слідує з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №383707511 від 20 червня 2024 року. Відповідно до Довідки №24830 від 06 жовтня 2023 року про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні [ADDRESS] , у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] . А [PERSON] 06 жовтня 2023 року знятий з реєстрації. 24 лютого 2011 року [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу автомобіля з ПП «Віннер Форд Рівне» про купівлю нею автомобіля марки «Форд», моделі «Фокус», за 129 900 грн 00 коп. Відповідно до п 2.2 Договору купівлі-продажу автомобіля від 24 лютого 2011 року сторони визначили такий порядок оплати та передачі автомобіля: не пізніше 1 дня з моменту надання банком гарантійного листа про остаточну оплату вартості автомобіля покупець сплачує передоплату в розмірі не менше 38 970 грн, що складає 30% вартості автомобіля на день заключення договору. Покупець оформляє кредит та протягом 3-х днів з моменту виконання умов п. 2.2 Договору здійснює остаточний розрахунок з продавцем за автомобіль, що купується по даному договору в сумі 90 930 грн. Остаточний розрахунок з продавцем покупець проводить шляхом отримання кредиту в банку. 02 березня 2011 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір №CL113600, відповідно до якого [PERSON] надані кредитні кошти у сумі 90 930 грн 00 коп. на придбання автомобіля марки «FORD», моделі «FOCUS», 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] , зі сплатою відсотків за користування кредитом до 25 лютого 2016 року. 02 березня 2011 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено Договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В., зареєстрованим в реєстрі за №835, відповідно до якого [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №CL113600 від 02 березня 2011 року передала в заставу транспортний засіб марки «FORD», моделі «FOCUS», 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] . Відповідно до п. 5.2 Договору застави транспортного засобу від 02 березня 2011 року підписанням даного Договору заставодавець підтверджує, що має всі необхідні повноваження від третіх осіб (зокрема співвласників предмету застави) та осіб в підпорядкуванні яких знаходиться заставодавець чи посадова особа заставодавця, що підписує Договір застави (зокрема засновників, акціонерів та інших посадових осіб та органів керування заставодавця) необхідні для укладання та виконання цього договору; … заставодавця надав згоду, засвідчену приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В. 02 … за р. №834. Відповідно до Довідки ПАТ «Універсал Банк» від 26 лютого 2016 року №019/136 станом на 26 лютого 2016 року кредит згідно Кредитного договору №CL113600 від 02 березня 2011 року сплачений повністю та з відсотками, заборгованість по договору відсутня. Як слідує з відповідей Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Рівненській області від 17 листопада 2023 року №31/126аз-17-2023 та від 24 лютого 2024 року №31/345з-17-5641-2024 за [PERSON] 26 лютого 2011 року зареєстровано транспортний засіб марки «FORD», моделі «FOCUS», 2011 року випуску. Станом на 24 лютого 2024 року [PERSON] є власником зазначеного транспортного засобу. Як слідує з Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] за [PERSON] зареєстрований транспортний засіб марки «FORD», моделі «FOCUS», 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , з 26 лютого 2011 року, в особливих відмітках зазначено про заборону керування [PERSON] . Також, [PERSON] є особою з інвалідністю ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, що слідує з посвідчення серії [NUMBER] . З Консультаційного висновку спеціаліста від 27 липня 2022 року слідує, що [PERSON] має психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності, в даний час утримання ремісія 1,5 року. Згідно відповідей Комунального підприємства «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради №1039 від 26 березня 2024 року та №1088 від 29 березня 2024 року [PERSON] з 2022 року звертається за медичною допомогою до лікаря-психіатра КП «РОЦПЗН», діагноз: Емоційно лабільні (астенічні) розлади органічного ґенезу. Проходив стаціонарне лікування в психіатричному стаціонарному відділенні та в наркологічному відділенні КП «РОЦПЗН». В психіатричному відділенні [PERSON] перебував на лікуванні у період: з 29.07.2022 по 20.10.2022; з 25.09.2023 по 29.09.2023; з 06.11.2023 по 04.12.2023; з 08.01.2024 по 03.02.2024. В наркологічному відділенні [PERSON] перебував на лікуванні у період: з 10.01.2018 по 16.01.2018; з 13.01.2020 по 23.01.2020; з 04.03.2024 по 08.03.2024. Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00043081424 від 11 січня 2024 року [PERSON] з 15 вересня 1990 року по 03 квітня 2001 року перебувала в шлюбі з [PERSON] , її дошлюбне прізвище було [PERSON] . Вказане підтверджується і свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Сєвєродонецьким міським РАЦС Луганської області 15 вересня 1990 року, серії [NUMBER] . [PERSON] є інвалідом ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] , довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №494335. Згідно Довідки про доходи №4120371737214105 [PERSON] перебуває на обліку в Рівненському об`єднаному управлінні ПФУ в Рівненській області і отримує пенсію по інвалідності, сума пенсії за період з 01 квітня 2023 року по 31 січня 2024 року складає 23 016 грн 00 коп. [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні в «Центрі надання допомоги населенню, постраждалому внаслідок аварії на ЧАЕС» КП «РОСДРЗН» РОР з 01 квітня 2021 року по 09 квітня 2021 року, що слідує з Епікризу №1125, у відділенні гнійної хірургії ЦМЛ м. Рівне з 23 травня 2023 року по 09 вересня 2023 року, що слідує з виписного епікризу. Згідно свідоцтва про усиновлення, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції 29 травня 2007 року, серії [NUMBER] [PERSON] усиновив [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є інвалідом з дитинства, з 01 квітня 2021 року їй встановлена ІІІ група інвалідності, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №494372. Відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2017 року в справі № 569/12749/17, яка набрала законної сили 24 жовтня 2017 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. У вказаній справі встановлено, що [PERSON] за місцем спільного проживання, влаштував сварку з дружиною [PERSON] , в ході якої ображав її нецензурною лайкою, образливо чіплявся, чим вчинив насильство в сім`ї. Відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2018 року в справі № 569/744/18, яка набрала законної сили 06 березня 2018 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. У вказаній справі встановлено, що [PERSON] за місцем спільного проживання, вчинив конфлікт зі своєю дружиною, в ході якого безпричинно ображав її нецензурними словами, чим вчинив насильство в сім`ї. Відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2020 року в справі № 569/17004/20, яка набрала законної сили 30 листопада 2020 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. У вказаній справі встановлено, що [PERSON] вчинив конфлікт з дружиною [PERSON] , під час якого ображав нецензурною лайкою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. 06 жовтня 2023 року відносно [PERSON] працівниками сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 129265, у зв`язку із скоєнням ним психологічного та фізичного домашнього насильства стосовно [PERSON] . [PERSON] строком на десять діб з 18 год. 35 хв. 06 жовтня 2023 року до 18 год. 35 хв. 16 жовтня 2023 року зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою [PERSON] 06 жовтня 2023 року відносно і [PERSON] працівниками сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 129243, у зв`язку із скоєнням нею психологічного домашнього насильства стосовно свого чоловіка [PERSON] строком на десять діб з 19 год. 20 хв. 06 жовтня 2023 року до 19 год. 20 хв. 16 жовтня 2023 року заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою [PERSON] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2023 року в справі №569/19606/23 заяву [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] , про видачу обмежувального припису задоволено частково. Видано обмежувальний припис щодо [PERSON] строком на 2 місяці, яким визначено тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонено [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонено [PERSON] наближатися на відстань менше 100 метрів до місця спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В задоволенні решти вимог відмовлено. Як слідує з постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2023 року в справі № 569/20329/23, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Однак, постановою Рівненського апеляційного суду від 14 червня 2024 року постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2023 року скасовано, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (https://reyestr.court.gov.ua/Review/119776873). 06 січня 2024 року [PERSON] зверталася до Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області з повідомленням про те, що 06 січня 2024 року в неї виник конфлікт з [PERSON] , в ході якого він словесно погрожував їй, що слідує з Талону-повідомлення Єдиного обліку №663. Свідок [PERSON] , який є братом відповідача [PERSON] , в судовому засіданні показав, що в м. Сєвєродонецьк була успадкована квартира від батьків, однак вона була обміняна на іншу квартиру, яку [PERSON] продала за 8 000 дол. США. Ці кошти пішли на купівлю спірної квартири у м. Рівне за 11 000 дол. США. Також, сестра взяла кредит, бо не вистачало коштів від попереднього продажу, взяла десь 3 тис. дол. США. Він давав їй гроші щомісячно, щоб гасити цей кредит. Ніяких договір між собою, в зв`язку з цим, вони не укладали. Кредит гасили з 2004 по 2010 рік, в місяць орієнтовно по 70 дол. США, кредит закрили достроково. Чи давав позивач кошти на погашення кредиту він не знає. Також, він давав кошти на погашення кредиту за автомобіль, орієнтовно 1 000 грн на місяць. Чи продав позивач теж свою квартиру у м. Сєвєродонецьк він не знає, бо він хоч і вивозив його речі з квартири у м. Сєвєродонецьк, однак він не знає чия це була квартира. Загалом відносини між сторонами погіршилися давно, сестра жалілася на позивача, бо він зловживав алкогольними напоями, працював не стабільно. Бувало, що і ночувала у них, бо позивач був у нетверезому стані. [PERSON] теж часом не хотіла йти додому, бо жалілася на позивача через зловживання алкогольними напоями. Куди витрачали сторони зароблені кошти він не знає, сестра працювала, а [PERSON] працював епізодично, але сестра витрачала левову частку на лікування дитини. Також, і [PERSON] захворіла на цукровий діабет, тривалий час лежала у лікарні, нею опікувалася [PERSON] і він присилав їй кошти на картку, [PERSON] він там не бачив. Свідок [PERSON] , яка є дочкою відповідача, а її вітчимом є позивач, в судовому засіданні показала, що її мати [PERSON] постійно працювала, а вітчим працював періодично. Всім необхідним її забезпечувала матір, також їм допомагав [PERSON] . Вона має захворювання, яке потребує постійного лікування, таке ж захворювання має і її мати. Через незадовільний стан здоров`я їм потрібне було авто, яке позивач не хотів купляти. Але автомобіль був придбаний і через те, що позивач брав авто і їздив на ньому у стані алкогольного сп`яніння, матір через це хвилювалася, то у техпаспорті є відмітка, що [PERSON] заборонено ним керувати. Останніх два роки матір постійно перебуває на лікуванні у лікарні. Вона відвідувала матір в лікарні одна, позивач нічим не допомагав. Коли їй було 7 років вони придбали квартиру у м. Рівне в кредит, перед цим продавши квартиру в м. Сєвєродонецьк, яка дісталася [PERSON] та її брату [PERSON] в спадок від батьків. [PERSON] відмовився від свого права на спадщину. Однак вказаних коштів не вистачила на придбання квартири в м. Рівне, в зв`язку з чим був взятий кредит. Зі слів матері їй відомо, що зі сплатою кредиту допомагав [PERSON] . Чи давав кошти на придбання житла позивач їй невідомо. Позивач зловживає алкогольними напоями, на які і витрачає зароблені кошти, одного разу навіть взяв її заощаджені кошти і витратив на придбання алкогольних напоїв. [PERSON] намагалася лікувати позивача від алкогольної залежності, але все виявилося марним. [PERSON] питаннями завжди опікувалася її матір, позивач її не утримував. Якщо в них з матір`ю виникали проблеми, то вони зверталися по допомогу до [PERSON] . Також, [PERSON] в квартирі пошкодив меблі, а саме новий диван, який вони купили 2-3 роки назад, поставив на ньому плями, також він забруднив підлогу, поставив плями на стелі, стіні, а на плитці на підлозі є відлущення. Ремонт в квартирі він не робив, робили його самостійно вона з матір`ю, поклеїли шпалери, шпалери куплені за кошти матері. Їй відомо, що позивач перебував на військовій службі у ЗСУ, отримав контузію, досить тривалий час перебував на лікуванні. А оскільки і матір в той час теж була у важкому стані через наявне захворювання, то вона займалася матір`ю, а не [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є подругою відповідача, в судовому засіданні показала, що працювала в ПриватБанку. В 2004 році до банку звернулася [PERSON] по питанню отримання кредиту на квартиру. При наданні кредиту мав бути сплачений авансовий внесок у розмірі 30 %. Квартира коштувала 11 000 дол. США, вона це пам`ятає, бо в кредитній справі була експерта оцінка майна. У відповідача був авансовий внесок більший, ніж 30 %, однак на 4 000 дол. США був взятий кредит. При передачі коштів за квартиру вона присутня не була. Однак, їй продавці повідомляли, що ціна продажу 11 000 дол. США. Кредит погашений достроково. Вона добре пам`ятає події отримання кредиту, бо з того часу товаришує з відповідачем, користувалася її послугами перукаря орієнтовано 10-15 років. Їй відомо, що кредит допомагав сплачував брат відповідача. Зі слів відповідача у неї була квартира на сході, яку вона продала і тому мала кошти на авансовий внесок. Зі слів відповідача позивач не працював. У відповідача не було достатньо доходу, а тому вони брали довідки про доходи від інших осіб, зокрема від її брата, він приходив до банку і приносив довідку про свої доходи. Також, вона була вдома у сторін і бачила, що позивач був інколи п`яний. Свідок [PERSON] судовому засіданні показала, що знає сторін орієнтовно 20 років, тісно з ними спілкувалася. Всі ці роки відповідач працювала, а позив не працював, тільки один раз працював охоронцем і ще кимось, але недовго. Основна проблема була це зловживання позивачем алкогольними напоями, його лікували, але це не допомагало. Особисто з відповідачем вона знайома з 2004 року, в 2005 році відповідач відкрила магазин і вона там працювала десь 5 років, отримувала заробітну плату. Коли її не було, то її підміняв позивач. Хоча з 2005 року по 2012 рік позивач був оформлений як фізична особа-підприємець, однак бізнес був однозначно відповідача, бо вона всім займалася. Доставку товару в більшості здійснювала відповідач, хоча бувало, що привозив і розвантажував позивач. Договір оренди приміщення, вона так думає, був укладений позивачем. В якості заробітної плати вона брала гроші в касі, іноді з дозволу відповідача, іноді з дозволу позивача. Їй відомо, що спірна квартира придбана в кредит. Зі слів відповідача їй відомо, що була квартира в м. Сєвєродонецьк, вони її продали і купили квартиру у м. Рівне, але коштів не вистачало, тому взяли кредит. Кредит допомагав платити [PERSON] . Також, відповідач брала і машину в кредит, їй не вистачало на перший внесок, то вона у неї позичила 8 000 грн, які віддала за 3-4 місяці. Позивач рідко користувався автомобілем. Між сторонами були сварки, в зв`язку з чим відповідач викликала поліцію. Вона бувала у них дома часто і бачила, що позивач не допомагав дитині робити уроки, і в неї були репетитори, і оскільки відповідач працювала одна, тому вона їх і оплачувала. Зі слів відповідача позивач був поранений під час несення військової служби і вона їздила до нього, допомагала. Також, захворіла і відповідач, вона ходила до неї в лікарню, однак позивача там не бачила. Свідок [PERSON] , яка є подругою відповідача, в судовому засіданні показала, що знає відповідача орієнтовно з 2002 року. Їй відомо від її матері і від відповідача, що спірна квартира була придбана за рахунок кредиту, отриманого в ПриватБанку. Перед цим відповідачем була продана квартира в м. Сєвєродонецьк за 7-8 тис. дол. США, а в м. Рівне квартира придбана за 11 тис. дол. США. Зі слів відповідача відомо, що гасив кредит її брат. Про позивача їй відомо, що він пиячив, хуліганив, вів асоціальний спосіб життя, принижував відповідача та дочку, відповідачем викликалася поліція. Зі слів відповідача їй відомо, що всі ліки вона купувала сама, позивач їй не допомагав. Всі кошти також заробляла відповідач, про роботу позивача їй не відомо. Коли відповідач захворіла, то вона приходила до неї в лікарню, але позивача там не бачила. За машину їй відомо, що вона взята також у кредит. Їй також відомо, що у відповідача був магазин, в магазині позивача вона бачила тільки в присутності відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є сусідкою брата відповідача [PERSON] - [PERSON] , якого вона знає давно. Їй відомо зі слів [PERSON] та відповідача, що була продана квартира в м. Сєвєродонецьк, а куплена в м. Рівне. Коштів на придбання квартири не вистачало, тому був взятий кредит. [PERSON] допомагав його виплачувати. Позивач ніколи не працював, а працювала відповідач. Зі слів відповідача їй відомо, що позивач ніколи не допомагав, вживав алкогольні напої, а як ходив десь на роботу, то його виганяли, до відповідача він відносився погано. Відповідач допомагала позивачу виходити з запою, купувала ліки. Їй відомо, що автомобіль також був придбаний у кредит і його виплачували відповідач та [PERSON] . Також, у відповідача був магазин, де всім займалася вона. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що торгувала на базарі поряд з братом відповідача [PERSON] . Їй відомо, що була продана квартира в м. Сєвєродонецьк і сторонами спільно придбана квартира в м. Рівне, але коштів на її придбання не вистачало, то був взятий кредит, який [PERSON] сказав, що буде платити. Квартира була придбана за кошти [PERSON] . Автомобіль був відповідачем також взятий у кредит і якось їй не вистачало заплатити кредитний платіж за місяць, тому вона позичила відповідачу 2 500 грн. Зі слів відповідача їй відомо, що позивач майже ніде не працював, вони постійно шукали йому роботу, а коли знаходили, то він працював там недовго. Вона давала відповідачу кошти на підприємницьку діяльність, також позичала і [PERSON] , і відповідач відкрила на позивача підприємця. Вона бачила як відповідач замовляла товар, його привозили в магазин постачальники, а часом і сама відповідач на машині, позивач допомагав розвантажувати товар. [PERSON] часто в неї ночувала, бо казала, що позивач пив. Вона їй купляла одяг, а їхні кошти йшли на ліки для відповідача та дитини. Під час лікування і перебування відповідача у лікарні вона позивача не бачила, з грошима на лікування допомагав [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що знає відповідача 24 роки. Її чоловік допомагав відповідачу з ремонтом машини. Їй відомо зі слів відповідача, що вона продала квартиру в м. Сєвєродонецьк, але її обманули, і нею придбана квартира в м. Рівне в кредит. В кредит також придбаний і автомобіль. Зі слів відповідача відомо, що сплачувати кредит за квартиру допомагав відповідачу брат. Очевидцем подій сімейного життя сторін вона не була, але чула від відповідача, що вона і дитина ночували на заправках, бо мабуть позивач бушував. Їй відомо, що відповідач лікувалася і вони збирали кошти на її лікування. Свідок [PERSON] , яка є подругою відповідача, в судовому засіданні показала, що відповідач постійно працювала, ще і на декількох роботах, а позивач зловживав алкогольними напоями. Всі кошти заробляла для сім`ї відповідач. Зі слів відповідача їй відомо, що вона продала квартира, а наступну купила у кредит, який їй допомагав платити брат. Також, і автомобіль вона взяла у кредит, який також допомагав оплачувати брат. Останній раз коли відповідач лежала в лікарні, то позивач навіть до неї не приходив. В лікарню вона не ходила, це їй відомо зі слів [PERSON] . Позивач працював періодично, але його виганяли, бо він зловживав алкогольними напоями. Вона не бачила, щоб позивач опікувався дитиною, так як дитина постійно була з відповідачем. Відповідач купляла продукти харчування, а позивач - хліб та алкогольні напої. Свідок [PERSON] , яка є подругою відповідача, в судовому засіданні показала, що знає відповідача давно, а з позивачем познайомилася через відповідача після його поранення на війні. Зі слів відповідача їй відомо, що вона продала квартиру в м. Сєвєродонецьк і придбала в м. Рівне, але коштів не вистачало, тому вона взяла кредит, який їй допомагав виплачувати брат [PERSON] . Це також казав і [PERSON] . Коли був виплачений кредит на квартиру, то відповідач взяла кредит на автомобіль, бо автомобіль був необхідний для того, щоб возити дитину на лікування. Позивач працював періодично, десь по 2-3 місяці, а потім його виганяли через зловживання алкогольними напоями. Відповідач допомагала йому лікуватися від алкогольної залежності, але лікування не було успішним. Зі слів відповідача, позивач дитиною не займався, але коли вона була маленька, то десь її водив. Коли відповідач лежала в лікарні, то вона її відвідувала і дочка [PERSON] . В лікарні позивача вона бачила лише один раз. Своє лікування оплачувала відповідача, інколи вони допомагали. Їй не відомо чи допомагав позивач. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що знайомий зі сім`єю [PERSON] з 1976 року. Він часто спілкувався з [PERSON] і він жалівся йому, що сестра не вдало вийшла заміж. Зі слів [PERSON] йому відомо, що в них була чотирикімнатна квартира, яку обміняли на меншу, а потім в 2003 році продали. [PERSON] відмовився від своєї частки на цю квартиру. Згодом була куплена квартира в м. Рівне, однак на неї не вистачало коштів і був взятий кредит, який платив [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є подругою відповідача, в судовому засіданні показала, що знайома з відповідачем 20 років. Як вона познайомилася з відповідачем, то остання вже була одружена. В перші роки вони жили добре, але так як позивач зловживав алкогольними напоями, то відносини між ними погіршилися. Зі слів відповідача їй відомо, що вона хотіла купити квартиру, але їй не вистачало коштів від продажу попередньої квартири, тому вона взяла кредит, який допомагав платити брат. Автомобіль вона теж взяла в кредит, який платила сама, але часом допомагав платити брат. Також зі слів відповідача відомо, що позивач працював, але його звільнили, бо він пив. Їй відомо, що позивач працював охоронцем, але він часто змінював роботу. Їй відомо, що були магазини з продажу товарів, відповідач туди привозила одяг, часом позивач допомагав, проте міг бути на роботі в стані алкогольного сп`яніння. У позивача були періоди коли він не пив, але це були короткі періоди. Вона знає, що позивач піднімав руку на відповідача, викликалася поліція. Вона якось прийшла до них додому після сварки і бачила поломані меблі. Останні роки позивач нічим не допомагав відповідачу, коли вона лежала у лікарні. Свідок [PERSON] , яка є подругою відповідача, в судовому засіданні показала, що з відповідачем познайомилася у 2012 році. Зі слів відповідача їй відомо, що вкладень від позивача на квартиру та автомобіль не було, кредити допомагав сплачувати брат відповідача. Позивач ніде не працював. Відповідач весь час працювала, ніхто їй не допомагав. Відповідач в неї з дочкою ночувала 2-3 рази через конфлікт з позивачем, який їй погрожував. Позивача вона бачила тільки декілька разів, коли він приходив до них на роботу. Їй відомо, що відповідач оформлювала позивача на роботу, але він працював місяць, до першої заробітної плати, а далі йшов в запій. Відповідач також влаштовувала його на лікування, але після лікування він утримувався від алкогольних напоїв недовго. Відповідач постійно лікується і вона їй допомагає, в лікарні позивача вона ніколи не бачила. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка майна співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (частини перша, друга статті 65 СК України). Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частини перша, друга, третя статті 70 СК України). Системне тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, належить подружжю з моменту його набуття, незалежно від того, за ким із подружжя здійснена реєстрація права. До складу майна, що підлягає поділу, входить як майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, так і те, що знаходиться у третіх осіб. Разом з тим при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. При поділі майна подружжя шляхом визначення часток кожного із подружжя майно відбувається зміна режиму права спільної власності зі спільної сумісної власності на спільну часткову власність. Таким чином, вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та транспортний засіб марки «FORD», моделі «FOCUS», 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] набуті сторонами у період перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти. При цьому, суд зауважує, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Також, суд враховує, що перед укладенням Договору купівлі-продажу квартири від 22 червня 2004 року цього ж дня [PERSON] була надана заява приватному нотаріусу Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й., посвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й., зареєстрована в реєстрі за №3600, відповідно до якої він надав згоду на придбання його дружиною [PERSON] квартири [ADDRESS] за 13 379 грн 00 коп., за спільні кошти подружжя. Суд зауважує, що описка щодо часу і місця реєстрації шлюбу не впливає на суть вказаної заяви. 23 червня 2004 року між ПриватБанк та [PERSON] укладено Кредитний договір №ROH0G000000129, відповідно до якого [PERSON] надані кредитні кошти для придбання нерухомості. У розділі 6 вказаного Кредитного договору [PERSON] надано згоду на укладення позичальником Кредитного договору №ROH0G000000129 від 23 червня 2004 року, одержання позичальником кредитних коштів та їхнього використання відповідно до умов зазначеного договору, а також надання їм у заставу/іпотеку Приватбанку будь-якого майна, що належить йому на праві спільної власності з позичальником (у тому числі однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] ), з метою забезпечення виконання зобов`язань по зазначеному кредитному договору. 23 червня 2004 року між ПриватБанк та [PERSON] укладено Договір іпотеки №ROH0G000000129, відповідно до якого [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №ROH0G000000129 від 23 червня 2004 року надано в іпотеку нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру загальною площею 34,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . В пункті 11.5 Договору іпотеки вказано, що предмет іпотеки перебуває у спільній власності і переданий в заставу за згодою співвласника. В зв`язку з цим суд вказує, що вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором. Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору іншим з подружжя, який є стороною договору, з його контрагентом. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з своїм контрагентом права та інтереси того з подружжя, який надав згоду. Сприйняття волевиявлення іншого з подружжя на розпорядження спільним майном відбувається шляхом відображення такої згоди у відповідному договорі. У такому випадку регулюючий ефект договору поширюється як на сторони договору, так і на іншого з подружжя (співвласника), який надав згоду на розпорядження спільним майном. Згода одного з подружжя на вчинення другим з подружжя договору з розпорядження спільним майном як односторонній правочин є одним із правомірних обмежень свободи договору, оскільки визначена законодавцем необхідність одержання згоди обмежує як того з подружжя, хто укладає договір з розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і контрагента за договором, оскільки він має переконатися, що особа, з якою укладається договір, перебуваючи в шлюбі, має згоду на укладення такого договору. Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності. Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя. Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність. Аналогічні висновки про застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року в справі №712/3590/22. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Відтак, враховуючи, що позивач надав згоду відповідачу на укладання договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, така згода була надана приватному нотаріусу Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й., посвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й., зареєстрована в реєстрі за №3600, вказаний нотаріус і посвідчував Договір купівлі-продажу квартири від 22 червня 2004 року за реєстровим №3601. Для купівлі цієї квартири був взятий кредит, де в Кредитному договорі №ROH0G000000129 від 23 червня 2004 року зафіксовано згоду [PERSON] на укладення [PERSON] вказаного договору, одержання кредитних коштів та надання в іпотеку майна, що належить їм на праві спільної власності, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . 23 червня 2004 року [PERSON] укладено Договір іпотеки №ROH0G000000129, де вказано, що предмет іпотеки, а це квартира за адресою: [ADDRESS] , перебуває у спільній власності і переданий в заставу за згодою співвласника, відтак, оцінивши ці докази в сукупності, суд доходить висновку, що квартира за адресою: [ADDRESS] , придбана сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти подружжя і вона є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідач не спростувала презумпцію спільної сумісної власності на вказане майно. Так, правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Відповідно до статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідач не довела належними та допустимими доказами придбання спірного майна за особисті кошти. Так, сторони визнають і це підтверджується матеріалами справи, що спірна квартира була частково придбана на кредитні кошти, отримані за Кредитним договором №ROH0G000000129 від 23 червня 2004 року, а спірний автомобіль придбаний на кредитні кошти, отримані за Кредитним договором №CL113600 від 02 березня 2011 року, тобто за кредитні кошти, які використані в інтересах та для потреб сім`ї на придбання житла і транспортного засобу, і які повернуті кредиторам під час перебування їх у шлюбі, отже фактично квартира і автомобіль придбані за спільні кошти подружжя. Відповідачем не доведено факту погашення кредиту за власні кошти, що є її процесуальним обов`язком. Посилання відповідача на те, що кошти на погашення двох кредитів надавав її брат [PERSON] не заслуговують на увагу, оскільки факт передачі коштів або іншого майна родичем одного із членів сім`ї на купівлю спільного майна в інтересах сім`ї не може свідчити про те, що ці кошти передано на особисті потреби лише комусь одному конкретному з подружжя. Крім того, самі договори купівлі-продажу квартири та автомобіля ніким не оспорені, зокрема і братом відповідача, залишаються чинними і за даними договорами покупцем є відповідач. Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків факт вчинення правочину, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК України визначені прямо (ч. 2 ст. 937, ч. 3 ст. 949 ЦК України). За приписами ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. А тому, суд не приймає до уваги показання свідків відповідача щодо отримання нею коштів для погашення кредитів в подарунок від брата [PERSON] . Посилання відповідача на те, що спірна квартира частково була придбана за кошти, отримані нею від реалізації належного їй на праві власності дошлюбного майна, зокрема, 03 вересня 2003 року нею було продано належну їй на праві приватної власності однокімнатну житлову квартиру, площею 38,3 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , суд до увагу не приймає, оскільки [PERSON] також 04 вересня 2003 року відчужено належну йому на праві власності однокімнатну квартиру, площею 30,3 м. кв, за адресою: [ADDRESS] . Доводи відповідача про те, що в спірний період позивач майже ніде не працював, перебував на її утриманні на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються доказами, поданими самою ж [PERSON] , зокрема поданою нею для банку Анкетою-заявою, де вона вказує дані про чоловіка [PERSON] та вказує, що він займає посаду майстра авторемонту та має доходи в розмірі 400 дол. США щомісячно, в той час як вона має дохід в загальному розмірі 240 дол. США., так і показами свідків, які відповідач просила допитати, та з яких слідує, що позивач, хоч постійно не працював, однак працював періодично, був оформлений фізичною особою-підприємцем та разом з відповідачем мав бізнес щодо продажу речей бувших у вжитку. Загалом посилання відповідача на недоведеність фінансової участі позивача у придбанні спірного майна не має правового значення, оскільки набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує, поки не спростована. Оскільки відповідач не спростувала презумпцію спільної сумісної власності сторін на спірне майно та не надала доказів, які б підтверджували купівлю майна за її особисті кошти, зокрема повернення кредитних коштів, за які було придбано майно, за рахунок особистих коштів, чи подарованих особисто їй братом коштів, тому суд позов [PERSON] задовольняє, визнає квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та транспортний засіб марки «FORD», моделі «FOCUS», 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , спільною сумісною власністю сторін, здійснює їх поділ між сторонами шляхом визнання за кожним з них права власності по 1/2 ідеальній частці, що тягне припинення права спільної сумісної власності на це майно, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовляє. Щодо відступу від засад рівності часток у спільному сумісному майні подружжя на підставі ст. 70 СК України, оскільки позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини, пошкодив спільне майно, суд вказує таке. Статтею 70 СК України передбачено два випадки, коли суд має право відступити від принципу рівності часток подружжя у праві спільної власності. По-перше, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя у спільній сумісній власності подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. По-друге, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Аналізуючи наведені норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Водночас за наявності обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріального забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено. Обов`язок, передбачений статтями 12, 81 ЦПК України, щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, у такому випадку покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя. Жодних належних доказів того, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини, пошкодив спільне майно відповідачем не подано. Як встановлено судом вище, позивач, хоч і не постійно, однак працював, отримував дохід, був фізичною особою-підприємцем, здійснював діяльність з продажу речей бувших у вжитку, перебував на військовій службі, де також отримував грошове забезпечення. Досліджені судом медичні документи, які свідчать про те, що позивач з 2018 року перебував на лікуванні в наркологічному відділенні, діагноз: Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності, з 2022 року звертається за медичною допомогою до лікаря-психіатра, перебував на лікуванні в психіатричному відділенні, діагноз: Емоційно лабільні (астенічні) розлади органічного ґенезу, через отриману травму під час проходження військової служби, не є достатньою підставою для застосування положень ч. 2 ст. 70 СК України. Постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2017 року в справі № 569/12749/17, від 23 лютого 2018 року в справі № 569/744/18, від 18 листопада 2020 року в справі № 569/17004/20, терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 129265, і винесене за їх наслідками рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2023 року в справі №569/19606/23, та показання свідків про те, що відповідач вчиняв домашнє насильство, зловживав алкогольними напоями підтверджують ту обставину, що між сторонами існували тривалі неприязні стосунки, які не притаманні подружжю. Водночас, зазначене також не є підставою для відступу від рівності часток подружжя. При цьому, суд заважує, що з поданого [PERSON] доказу, а саме термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 129243 від 06 жовтня 2023 року слідує, що і відносно [PERSON] працівниками сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області було винесено терміновий заборонний припис, у зв`язку із скоєнням нею психологічного домашнього насильства стосовно свого чоловіка [PERSON] . Показання лише одного свідка [PERSON] щодо пошкодження позивачем майна в квартирі, не є достатнім доказом цього факту. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна, відповідачем не доведено. Аргументи відповідача про те, що автомобіль є неподільною річчю, тому суд мав присудити його одному з подружжя, а іншому компенсувати вартість його частки, не заслуговують на увагу, оскільки жодна зі сторін таких вимог не заявляла, а суд розглядає справи лише в межах заявлених позовних вимог. Розподілу судових витрат суд не здійснює, оскільки обидві сторони були звільнені від сплати судового збору на підставі пунктів 8, 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Outcome: approved