Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-24 00:00:00

21.11.2024 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання біржового договору дійсним та визначення часток у власності. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що трикімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Право власності зареєстровано 04.01.1997. 20.10.1998 між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з іншої сторони був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 98.10-661 від 20.10.1998, а саме 1/4 трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , за 2200,00 грн. Вказана квартира належала продавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 11.12.1996. Зазначений договір 20.10.1998 зареєстрований у [PERSON] у Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомістю за № 98.10-661, та в подальшому, 30.10.1998, зареєстрований\~Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості за № кн.258пр. стр. [INFO] . [INFO] помер співвласник квартири - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.02.2024. 22.07.2024 відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є позивачка (дружина померлого) [PERSON] , син померлого [PERSON] , який подав заяву про відмову від спадщини. Однак позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна № 98.10-661 від 20.10.1998 не був посвідчений нотаріально. З вказаних обставин позивачка вимушена була звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді Скриль Ю.А. Ухвалою від 25.11.2024 позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків. 27.11.2024 представник заявниці адвокат Нестерова О.В. надала заяву та документи на усунення недоліків та просила відкрити провадження у справі. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалу суду про відкриття провадження у справі направлено учасникам справи за адресами зазначеними у позові, а також за відомим місцем реєстрації. Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходило. У визначені ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2024 про відкриття провадження строки від відповідача відзив на позов не надійшов. Водночас 24.12.2024 від відповідача надійшла заява про визнання позову, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. У судове засідання 25.12.22024 сторони не з`явились, про дату, час і місце його проведення належним чином повідомлені. Представник позивача у позовній заяві зазначила про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, справу просить розглядати за її відсутності та відсутності позивача. Інші заяви та клопотання від інших учасників справи до суду не надійшли. Відповідно до положення\~ч. 2 ст. 247 ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. При розгляді даної справи стосовно позовних вимог щодо визнання дійсним договору купівлі-продажу від 18.06.2001,\~суд вважає за необхідне керуватися нормами\~ЦК України\~в редакції 1963 року, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу і на час реєстрації права власності позивачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає\~задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 11.12.1996 трикімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Право власності зареєстровано 04.01.1997. 20.10.1998 між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з іншої сторони був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 98.10-661 від 20.10.1998, а саме 1/4 трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] (загальною площею 54,5 кв.м, жилою 32,5 кв.м.), за 2200,00 грн. Вказана квартира належала продавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 11.12.1996. Зазначений договір 20.10.1998 зареєстрований у [PERSON] у Журналі реєстраціїбіржових правочинів з нерухомістю за № 98.10-661, та в подальшому, 30.10.1998, зареєстрований\~Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості за № кн.258пр.стр. 143 р. 730. Відповідно до\~ст.227 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин,\~договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений,\~якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно зі\~ст.47 Цивільного кодексу Української РСР, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою\~статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно з ч. 1\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня. На підставі ч. 4\~ст. 15 Закону України «Про товарну\~біржу», угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. При дослідженні матеріалів справи, суд встановив, що 20.10.1998 сторони угоди домовились відносно усіх істотних умов договору купівлі продажу, про предмет договору і ціну та відбулося повне виконання договору як з боку покупців, які здійснили оплату, так і з боку продавців, які прийняли оплату та передали у володіння і користування покупцям 1/4 квартири за адресою: [ADDRESS] , тобто виконали всі істотні\~умови договору купівлі-продажу. Таким чином, беручи до уваги те, що договір не містить умов, які б суперечили закону, зареєстрований у Жовтневому Філіалі Одеської Спеціалізованої Біржі Нерухомості, а тому порушене\~право\~позивачки [PERSON] підлягає захисту шляхом визнання договору від 20.10.1998 за № 98.10-661 дійсним. Окрім цього, судом встановлено, що [INFO] помер співвласник квартири - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.02.2024. 22.07.2024 відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є позивачка (дружина померлого) [PERSON] , син померлого [PERSON] , який подав заяву про відмову від спадщини. Однак позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна № 98.10-661 від 20.10.1998 не був посвідчений нотаріально. Згiдно з частиною третьою статтi 3 ЦПК України, провадження в цивiльних справах здійснюється відповідно до законiв, чинних на час вчинення окремих процесуальних дiй, розгляду i вирішення справи. Згiдно з пунктом 4 Прикiнцевих та перехiдних положень ЦК України 2004 року цей Кодекс застосовується до цивільних вiдносин, що виникли пiсля набрання ним чинностi. Щодо цивільних вiдносин, якi виникли до набрання чинностi ЦК України, положения цього Кодексу застосовуються до тих прав i обов' язкiв, що виникли або продовжують iснувати пiсля набрання ним чинностi. Оскiльки договiр вчинено у 1998 роцi, то спiр про визнання договору недiйсним має вирiшуватися на пiдставi норм, якi були чинними в момент його вчинення, тобто ЦК Українського РСР 1963 року. За змiстом статей 128, 153 ЦК Української РСР право власностi у набувача майна за договором виникає з моменту передачiречi, якщо iнше не передбачено законом або договором. Договiр вважається укладеним, коли мiж сторонами в повнiй у належних випадках формi досягнуто згоди щодо всiхiстотних умов. Iстотними є тi умови договору, якiвизнанi такими за законом або необхiднi для договорiв даного виду, а також всi тi умови, щодо яких за заявою однiєї з сторiн повинно бути досягнуто згоди. Аналогiчна норма мiститься у статтi 220 ЦК України. Вiдповiдно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять yciналежнiспадкодавцевiмайновi права та обов`язки. Вiдповiдно до дiючого на даний час законодавства - а саме ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Нiхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здiйсненнi. Вiдповiдно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивiльного права у разi йога порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого iнтересу, який не суперечить загальним засадам цивiльного законодавства. Як встановлено судом, на момент смертi [PERSON] , спiввласниками квартири були померлий [PERSON] , дружина померлого - [PERSON] , та син померлого - [PERSON] . Пiслясмертi [PERSON] вiдкрилась спадщина на належне йому майна, до складу якого увiйшла квартира за адресою: [ADDRESS] . Квартира належала померлому [PERSON] , йога [INFO] , [PERSON] , та сину померлого, [PERSON] на правi спільної власностi, на пiдставi Свiдоцтва про право власностi на житло вiд 11.12.1996 року та договору купiвлi - продажу нерухомого майна № 98.10-661 вiд 20.10.1998, однак частки не були визначені. Спадкоємцями після смертi [PERSON] є його дружина-позивач по справi. Згiдно з частиною 1 статтi 41 Конституції України, кожен має право володiти, користуватися i розпоряджатися своєю власнiстю, результатами своєї iнтелектуальної, творчої дiяльностi. Нiхто не може бути протиправно позбавлений права власностi. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статтi 41 Конституції України). Вiдповiдно до частини 1 статтi 317 ЦК України, власниковi належать права володiння, користування та розпорядження своїм майном. Згiдно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володiє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вiдповiдно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власностi двох або бiльшеосiб (спiввласникiв), належить їм на правiспiльноївласностi (спiльне майна). Майно може належати особам на правi спiльної часткової або на праві спільної сумісної власностi. Право спільної власностi виникає з пiдстав, не заборонених законом. Спiльна власнiсть вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власнiсть на майно. Зi змiсту ст. 357 ЦК вбачається, що під термiном «визначення часток» законодавець розумiє визначення (встановлення) розмiру частки спiввласника у спільному сумісному майнi. Частинами 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що спiввласники майна, що суспільній сумiснiй власностi, володiють i користуються ним спiльно, якщо iнше не встановлено домовленістю мiж ними. Розпорядження майном, що є у спiльнiй сумiснiй власностi, здiйснюється за згодою всіх спiввласникiв. Вiдповiдно до положень ч. 1 ст. 368 i ч. 2 ст. 372 ЦК України визначено, що спільна власнiсть двох або більше осiб без визначення часток кожного з них у праві власності є спiльною сумiсною власнiстю. Майно, що є у спільній сумісній власностi, може бути поділене між спiввласниками за домовленістю мiж ними, крім випадкiв, установлених законом. Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що спiввласники мають право на видiлунатурi частки iз майна, що є у спiльнiй сумiснiй власностi. У разi видiлу частки iз майна, що є у спiльнiй сумiснiй власностi, вважається, що частки кожного iз спiввласникiв у праві спільної сумісної власності є рiвними, якщо iнше не встановлено домовленістю мiж ними, законом або рiшенням суду. Згiдноз ч. 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власнiсть двох чи більше осiбi з визначенням часток кожного з них у праві власності є спiльною частковою власнiстю. Згiдно з п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивiльного законодавства є справедливiсть, добросовiснiсть та розумнiсть. Одним iз проявiв верховенства права є положения про те, що право не обмежується лише законодавством як однiєю з його форм, а включає й інші соцiальнi регулятори. Справедливiсть одна з основних засад права i є вирiшальною у визначенi його як регулятора суспiльних вiдносин, одним iз загальнолюдських вимiрiв права. Виключно позивачу належить право обирати спосiб захисту порушеного права, при цьому в результатi визначення розмiру частки мiж позивачем i вiдповiдачем припиняється право спільної сумісної власностi та виникає право спiльної часткової власностi. Ураховуючи встановлені обставини справи, визначити частки у спільному майнi за згодою спiввласникiвне представляється можливим у зв`язку зi смертю одного зi спiввласникiв та не можливостi отримання свiдоцтва про право на спадщину за вiдсутностi визначення часток, а також відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, що слугувало передумовою звернення позивачкою до суду з вказаним позовом. Оскільки згiдно iз свiдоцтвом про право власностi на житло частки кожного iз спiввласникiв є рiвними, кожен учасник спільної сумісної власностi має право вимагати видiлення iдеальних часток. На момент укладення договору купiвлi - продажу нерухомого майна № 98.10-661 вiд 20.10.1998 року всi сторони договору, як продавець, так i покупцi були спiввласниками квартири. Тим самим, вiдповiдний правочин вчинений за згодою спiввласникiв. Тим самим, частки спiввласникiв померлого [PERSON] , йога дружини, [PERSON] , та сина померлого, [PERSON] , є рiвними та дорiвнюють 1/3.

Outcome: approved