Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей як орган опіки та піклування Кам`янець-Подільської міської ради про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що від шлюбу з відповідачкою, який розірвано 01 листопада 2018 року, мають доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідачка з листопада 2018 року поживає окремо від позивача та своєї доньки, останні п`ять років проживає у Республіці Польща, де створила іншу сім`ю. Станом на дату звернення Позивача із вищевказаним позовом, у останнього виникла необхідність законодавчо закріпити та визначити місце проживання дитини із батьком для захисту прав та інтересів дитини. У зв`язку із чим просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з її батьком [PERSON] , [INFO] . Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, причин неявки до суду не повідомила. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради Стецюк-Стебницька Н.С. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Заслухавши позивача, його представника, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи в повному обсязі, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що Позивач та Відповідачка є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Кам`янець-Подільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №241 від 26 березня 2009 року. Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2018 року шлюб між Позивачем та Відповідачкою розірвано. Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 березня 2019 року з Відповідачки стягуються аліменти на користь Позивача на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 січня 2019 року до повноліття дитини. Факт того, що [PERSON] проживає разом із батьком підтверджується копіями Довідки №656 від 23 травня 2024 року, Акту від 04 січня 2019 року, Акту №0601/63 від 24 травня 2023 року, Акту №0601/63 від 23 січня 2024 року, Акту від 30 травня 2023 року, Витягу з протоколу №9 від 20 червня 2023 року та довідки №06-01/94 від 23 січня 2024 року. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. При вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Орган опіки та піклування надав письмовий висновок №884 від 30.10.2024 про доцільність визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] разом з батьком. [PERSON] , [INFO] вже виповнилось 14 років, частиною 3 статті 160 СК України визначено, що у тому разі, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Отже, неповнолітня [PERSON] , яка вже досягла 14 років, може сама визначати своє місце проживання з батьком чи матір`ю . Суд позбавлений можливості визначати місце проживання особи, якій виповнилося 14 років, за відсутності належних і достатніх для цього підстав, оскільки це відповідає волі самої дитини. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 28.01.2021 у справі № 753/6498/15-ц. Частиною 2 ст. 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з ч. 1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, норми сімейного законодавства не передбачають окремих підстав визначення проживання дитини з одним з батьків, у зв`язку з самостійним вихованням дитини цим з батьків без участі другого з батьків. Зазначені позовні вимоги не становлять жодного захисту прав батька (що звернувся до суду) чи неповнолітньої (яка і так проживає з батьком, перешкод в цьому немає), тобто не є належними способами захисту прав, а самі права позивача не порушені. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] .

Outcome: dismissed