Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

17 травня 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 05 листопада 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 05.11.2022-100000086 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною договору, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.\~\~Відповідно до умов Договору та Заявки, позичальнику надано кредит у розмірі 10\~000,00 грн строком на 56 днів, за процентною ставкою у розмірі 1,2 % за 1 день користування кредитом. Відповідач не виконав свої зобов`язання за договором та не повернув грошові кошти позивачу, у зв`язку з чим станом на 15 травня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 16\~589,91 грн, з яких: 8 370 грн - заборгованість по тілу кредиту, 6719,91 грн - заборгованість за відсотками та 1500,00 грн заборгованість за комісією, які позивач просить стягнути із відповідача, та понесені позивачем судові витрати (а.с. 1-7). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 травня 2024 року дану цивільну справу розподілено для розгляду головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 38-39). Ухвалою суду від 21 травня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 40-41). 26 червня 2024 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає частково. Відповідач зазначає, що є військовослужбовцем Збройних Сил України, з 2011 року по теперішній час проходить військову службу за контрактом у військовій частині [NUMBER] , неодноразово брав участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Відповідач після повномасштабного вторгнення російської операції на територію України брав участь, перебуваючи безпосередньо в районах проведення бойових дій, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, де отримав поранення. Відповідач визнає, що ним 05 листопада 2022 року отримано кредит у Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» у розмірі 10\~000,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 05.11.2022-100000086 від 05 листопада 2022 року, станом на 15 травня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 16\~589,91 грн, з яких: 8 370 грн - заборгованість по тілу кредиту, 6719,91 грн - заборгованість за відсотками та 1500,00 грн заборгованість за комісією. З даним розрахунком відповідач не погоджується? оскільки при укладенні кредитного договору позичальнику було відомо, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить службу у військовій частині [NUMBER] . Також відповідач зазначає, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 травня 2023 року з нього стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку та аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/8 частини заробітку. На даний час не з його вини виникла заборгованість зі сплати аліментів. Виконавчі документи з державної виконавчої служби надійшли на адресу військової частини в лютому 2024 року, тому з його грошового забезпечення щомісяця вираховуються 70% грошового забезпечення на погашення заборгованості по аліментах. Відповідач просить задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши лише тіло кредиту в сумі 8379 грн, та відмовити у стягненні відсотків та комісії, оскільки їх нарахування суперечить законодавству України (а.с.56-57). Представник позивача у судове засідання не з`явилася, проте у позовній заяві зазначено про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково в частині стягнення тіла кредиту, в решті вимог позову просив відмовити. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 05.11.2022-100000086 від 05 листопада 2022 року, розмір заборгованості становить 16\~589,91 грн, з яких: 8 370 грн - заборгованість по тілу кредиту, 6719,91 грн - заборгованість за відсотками, 1500,00 грн заборгованість за комісією (а.с. 12). 05 листопада 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та\~\~ [PERSON] укладено кредитний договір № 05.11.2022-100000086 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною договору, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Відповідно до умов Кредитного договору (оферти) №05.11.2022-100000086 від 05 листопада 2022 року та Заявки відповідачу надано кредит у розмірі 10 000,00 грн строком користування на 56 календарних днів з дати отримання кредиту у розмірі 1,2 % за 1 день користування кредитом (а.с. 13-28). Відповідно до копії квитанції від 05 листопада 2022 року, відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 10 000,00 грн (а.с.30). Згідно довідки форми 5 Військової частини [NUMBER] , [PERSON] перебуває на військовій службі у Військовій частині [NUMBER] [ADDRESS] (а.с.52). З війкового квитка серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] перебуває на військовій службі (а.с. 58-61). Відповідач є учасником бойових дій, про що свідчить посвідчення серії [NUMBER] від 29 грудня 2016 року (а.с.62). [PERSON] долучено до матеріалів справи Витяг з послужного списку особової справи штаб-сержанта [PERSON] (а.с.83). Відповідно до частини першої статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог частини третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої-другої\~статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом пункту 1 частини другої\~статті 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно частини першої-другої\~статті 207 Цивільного кодексу України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, \~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно частини першої-другої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). У відповідності до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно частини третьої \~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»,\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] 05 листопада 2022 року електронним цифровим підписом підписано Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 10 000,00 грн, а отже акцептовано умови Договору. Позивач у повному обсязі виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит на картковий рахунок. Згідно частини першої статті 629 Цивільного кодексу України,\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобов`язань визначено\~статтею 526 Цивільного кодексу України. Так, у\~частині першій статті 526 Цивільного кодексу України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша\~статті 527 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України,\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~частини першої статті 611 Цивільного кодексу України,\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини перша-друга статті 612 Цивільного кодексу України). Як встановлено судом,\~\~відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання за договором № 05.11.2022-100000086 від 05 листопада 2022 року, у зв`язку з чим станом на 15 травня 2024 року, утворилась заборгованість у розмірі 16\~589,91 грн, з яких: 8 370 грн - заборгованість по тілу кредиту, 6719,91 грн - заборгованість за відсотками та 1500,00 грн заборгованість за комісією. Відповідно до частини першої-другої статті 614 Цивільного кодексу України,\~особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Щодо стягнення заборгованості за відсотками та комісією за укладеним договором, суд виходить з наступного. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30 березня 2021 року №1357-IX, який набрав чинності 23 квітня 2021 року пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції: «15. Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». Останніми змінами, які набрали чинності 19 серпня 2022 року пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено словами «крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля». Частиною дев`ятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час. Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Особливий період в Україні діє з 18 березня 2014 року по теперішній час. Статтею 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" унормовано, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей. Аналіз пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону №1357-IX від 30 березня 2021 року, який набрав чинності 23 квітня 2021 року, свідчить про те, що пільги мають: військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову; військовослужбовці під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. Як вбачається з довідки форми 5 за № 816/484/1745/пс від 13 червня 2024 року, відповідач перебуває на військовій службі у Військовій частині [NUMBER] . Таким чином, на відповідача, як на військовослужбовця, поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення з відповідача відсотків та комісії за користування кредитом за укладеним кредитним договором відсутні, тому у задоволенні позовних вимог про стягнення за кредитним договором № 05.11.2022-100000086 від 05 листопада 2022 суми заборгованості за відсотками у розмірі 6719,91 грн та комісії в сумі 1500,00 грн слід відмовити. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжної інструкції від 16 травня 2024 року, позивачем сплачено судовий збір за позовом у розмірі 2422,40 грн (а.с. 11). Позовні вимоги задоволені частково на 53 %, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1283,87 грн. На підставі викладеного, відповідно до статей 509, 526, 527, 530, 543, 553, 554, 610-612, 625 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial