Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-30 00:00:00

12 листопада 2024 року від ТОВ «Споживчий центр» надійшов позов, в якому зазначено, що 05 червня 2024 року між позикодавцем ТОВ «Споживчий центр», позивачем по справі, та позичальницею [PERSON] був укладений кредитний договір № 04.06.2024-100002714. Позивачем заявлена вимога стягнути з позичальниці на свою користь заборгованість за даним кредитним договором, яка становить 36480 грн. і складається з заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 12000 грн., неустойки в розмірі 6000 грн., комісії в сумі 840 грн. та заборгованості за процентами в сумі 14640 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням позичальницею своїх договірних зобов`язань по поверненню кредиту. Від представника відповідачки адвоката Савченка Я.В. надійшов письмовий відзив, згідно якого просить відмовити в задоволенні позовної заяви. Свої заперечення мотивує тим, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору, зокрема, позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора, вчиненим з урахуванням положень ч.ч. 6, 12 п. 1 ст. 3, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України. З долучених позивачем документів неможливо встановити те, що саме відповідачем були застосовані будь-яким способом ідентифікатори (коди підписання договору), зокрема, відсутні докази отримання відповідачем будь-яким чином цього одноразового ідентифікатора, відсутні докази реєстрації відповідача в іноформаційно-телекомунікаційних системах кредитора. Відсутні і докази щодо ідентифікації за номером телефону, який би належав позичальнику. Представник відповідачки також посилається на недоведеність факту передання відповідачці грошових коштів та наявності заборгованості у відповідача за кредитним договором, зазначаючи, що належним доказом здійснення банківських операцій з грошовими коштами клієнтів чи наявності кредитної заборгованості є виписка з особового рахунку клієнта. Проте матеріали справи не містять належних та беззаперечних доказів, що номер банківської карти, який вказаний як номер картки відповідачки, належить саме відповідачці. Крім того, не зазначено номер банківської картки ні в укладеному договорі, ні в решті підписаних нібито відповідачкою документів, про надання фінансового кредиту, не надано таких письмових доказів суду. Тому, з огляду на докази, наявні в матеріалах справи, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність зазначеної банківської карти відповідачу, оскільки повної інформації щодо банківської картки не зазначено. Ще однією підставою для відмови в позові представник відповідачки зазначає, що звертаючись до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості, позивачем жодним належним чи допустимим доказів не доведено факту наявності заборгованості у відповідачки перед позивачем у розмірі, зазначеному у позовній заяві, що вказує на відсутність порушеного права позивача. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах договору, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 05 червня 2024 року між кредитодавцем ТОВ «Споживчий центр» та позичальницею [PERSON] був укладений кредитний договір № 04.06.2024-100002714 (кредитної лінії). Відповідно до пунктів 2.1 та 2.2 кредитного договору, електронний кредитний договір укладається Кредитодавцем та Позичальником у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на вебсайті Кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті Кредитодавця; заявка, сформована на сайті Кредитодавця після ідентифікації Позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення Кредитодавцем; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті Кредитодавця, та підписана Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого Позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Порядок укладення електронного договору визначений статтею 11 даного закону, при цьому, згідно частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному цією статтею, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному в письмовій формі. [PERSON] 05 червня 2024 року було сформовано заявку до кредитного договору, згідно якої вона, як позичальник, була ідентифікована згідно паспорту, з вказівкою її адреси та РНОКПП, а також зазначенням реквізитів належного їй електронного платіжного засобу для надання коштів даним і наступними договорами - 4149-49ХХ-ХХХХ-0196. В цей же [PERSON] складена відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 04.06.2024-100002714 (кредитної лінії), яка підписана нею шляхом введення коду з смс-повідомлення, яке було відправлене на її фінансовий номер 0672834790. З наданих доказів вбачається, що сторонами було дотримано в повній мірі процедуру укладення договору в електронній формі, тому факт укладення кредитного договору між кредитодавцем ТОВ «Споживчий центр» та позичальницею [PERSON] знайшов своє підтвердження. На виконання даного договору кредитодавцем в цей же день позичальнику було надано кредит в сумі 12000,00 грн. шляхом перерахування на платіжну карту позичальниці [NUMBER] в платіжній системі Visa, зазначеній в кредитному договорі (акцепті пропозиції), що підтверджується квитанцією № 2471665647 від 05 червня 2024 року платіжної системи Liqpay, призначення платежу «Видача за договором кредиту № 04.06.2024-100002714. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідачки на відсутність доказів належності платіжної карти позичальниці, оскільки саме такі реквізити карти були нею зазначені у кредитному договорі. Строк кредиту, згідно пунктів 3, 4 кредитного договору, становить 98 днів з дати його надання, датою повернення є 10 вересня 2024 року. Проценти за користування кредитом, відповідно до пунктів 5 - 7 договору, становлять 1,5 % за один день користування кредитом. Відповідно до графіку платежів, визначеному у п. 9 договору, [PERSON] зобов`язана була кожні 14 днів у конкретно визначені дати, вносити на погашення кредиту по 3618,7 грн., кожен з цих чергових платежів складався з частки на погашення кредиту та з частки на сплату процентів за користування кредитом. Як вбачається з довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем, заборгованість [PERSON] становить 12000 грн. по основному боргу та 17640 грн. по процентах за період з 05 червня по 10 вересня 2024 року. Оскільки відповідачкою не надано доказів на підтвердження погашення заборгованості по кредиту та процентах, тому сума кредиту підлягає стягненню в повному обсязі, проте суд не погоджується з розміром процентів, визначених позивачем. Відповідно до графіку платежів за кредитом, загальний розмір платежів з процентів за період з 05 червня по 10 вересня 2024 року складає 12490,92 грн., який і підлягає стягненню, оскільки позивачем не обґрунтовано підстав для нарахування процентів, що перевищує дану суму. Пунктом 8 кредитного договору визначено, що позичальниці зобов`язана також сплатити комісію з надання кредиту в розмірі 7 % від суми кредиту, що становить 840 грн., яка повинна була бути сплачена по завершенню першого 14-денного періоду 18 червня 2024 року, проте сплачена не було і підлягає стягненню. Пунктами 6.1, 9.1 кредитного договору передбачений обов`язок позичальника сплатити неустойку, розмір якої, згідно п. 13 заявки, становить 120 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. В суді знайшов своє підтвердження факт невиконання позичальницею [PERSON] свого зобов`язання з повернення одержаного кредиту та сплати процентів за користування ним, тому вимога стягнення неустойки також підлягає задоволенню в повному обсязі. Неповернення кредитодавцеві виданого ним кредиту позичальниці та неодержання кредитодавцем винагороди за користування його грошовими коштами порушує право кредитодавця на одержання плати за надану ним послугу, тому твердження представника відповідачки про відсутність порушеного права позивача не знайшло свого підтвердження в суді. Сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачки пропорційно розміру задоволених вимог - 85,89 %. Оскільки справа розглянута за відсутності учасників справи, тому датою ухвалення рішення, відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial