Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-09 00:00:00

покликаючись на недостатність сплачуваних коштів на утримання дитини позивач у поданій до суду 16 вересня 2024 року позовній заяві просить змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] та стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. У поданих заявах позивач та її представник позов підтримують. Відповідач відзиву не подав. У поданих 18 листопада 2024 року до суду письмових поясненнях представник відповідача адвокат Алла Семенюк зазначає, що відповідач позов визнає частково, згідний на стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/6 його доходу. Пояснює, що відповідач є учасником бойових дій, отримує грошове забезпечення близько 20 000 грн. щомісячно, а також премію, має на утриманні двох доньок від другого шлюбу та дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Вказує, що всі обставини, на які посилається позивач як на підставу зміни способу стягнення аліментів, вже були враховані судом при винесенні попередніх рішень, заборгованість зі сплати аліментів відсутня, а збільшення розміру стягуваних аліментів для відповідача стане надмірним тягарем. Сторони відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Позивач та її представник у поданих до суду заявах просять справу слухати у їх відсутність. Представник відповідача у поданій до суду заяві просить справу розглянути без участі сторони відповідача. Зважаючи на те, що з"явлення сторін не визнане обов`язковим, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутності і у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд встановив такі обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 23 квітня 2018 року, мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю - позивачем у справі та навчається у 6-А класі Рівненського ліцею №23 Рівненської міської ради /довідка №226 від 12.09.2024./ 01 жовтня 2015 року Рівненський районний суд Рівненської області присудив стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.07.2015 і до повноліття дитини. 05 грудня 2017 року Рівненський районний суд Рівненської області змінив розмір аліментів, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини. Станом на 01 січня 2024 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Позивач не надав відомостей про свої доходи. Відповідач знаходиться у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 16 листопада 2019 року серії [NUMBER] , мають двох доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які знаходяться на його утриманні. Згідно з посвідченням серія [NUMBER] від 28.10.2015 [PERSON] є учасником бойових дій. З 27 лютого 2022 року [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України згідно з Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" /довідка №335 від 19.04.2022/. Відповідно до копій розрахункових листів, долучених до матеріалів цивільної справи, за листопад 2024 року відповідачу виплачене грошове забезпечення як військовослужбовцю у сумі 17 714 грн. 85 коп. та за жовтень 2024 року у сумі 26 992 грн. 97 коп. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст.27 вказаної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зазначене кореспондується із нормами національного законодавства, зокрема, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини /ст.12 вказаного Закону/. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім?ї (ч.7,8 ст.7 СК України). Згідно з ч.1, 2 ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Ст.150 цього Кодексу зобов"язує батьків піклуватися про виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття /ст.180 СК України/. Крім того, ч.1, 2 ст.181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров?я та матеріальне становище дитини; - стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав: 2) доведені стягувачем аліментів витрати придбання нерухомого майна: та аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів на дитину може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Аналогічна вимога міститься і у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006. Ст.1 Закону України "Про прожитковий мінімум" визначає прожитковий мінімум як вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років - 3 196 грн. Суд дійшов таких висновків за результатами аналізу наведених норм права та встановлених обставин, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою. Загальновідомою є та обставина, що економіко-фінансова обстановка у державі є нестабільною, та такою, де постійно має місце підвищення вартості життя. Хоч держава і визначила мінімально прожитковий мінімум, але за існуючих цін на товари споживання, він є далеко недостатнім для утримання дитини, зокрема для забезпечення її життєдіяльності, харчування, проживання, придбання засобів для навчання та їх оплати. Є очевидним, що за реальних соціально - економічних умов у державі розмір аліментів у визначеному судом розмірі явно не забезпечує рівня участі відповідача, як батька в утриманні дитини. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.183, 184 СК України. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Ст.192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. При вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов?язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, що закріплений у ст.51 Конституції України. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №037-VIII ч.2 ст.182 СК України викладена в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку". Суд вважає, що після ухвалення попереднього рішення 05 грудня 2017 року змінився матеріальний стан батька, змінилося законодавство щодо мінімального розміру аліментів, а саме прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому наявні підстави для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів. Суд звертає увагу на те, що на виконання вказаного рішення суду відповідач понад шість років сплачував аліменти у розмірі 1 000 грн. на дитину з урахуванням індексації. При цьому очевидним є, що вказаний розмір утримання, який надавався відповідачем, є неспіврозмірним із витратами на забезпечення належного рівня життя дитини. У ч.1 ст.192 СК України наведено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду, передбачена можливість, а не обов`язковість задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, тому суд, виходячи з конкретних обставин справи, повинен вирішити спір. Суд зауважує, що відповідач повинен надавати утримання як дитині від першого шлюбу, так і дітям від другого, адже усі його діти мають рівні права щодо належного рівня життя, достатнього для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, як того вимагає ст.8 Закону України «Про охорону дитинства». Суд наголошує, що виховання дітей одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дітей таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини позивач зобов`язаний разом із відповідачем забезпечити їй рівень життя, необхідний та достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, суд приходить до висновку про необхідність зміни щомісячних аліментів у визначеному судом розмірі, який при взаємному обов`язку батьків утримувати дитину є обґрунтованим в нинішніх умовах проживання, з урахуванням віку неповнолітньої дитини та її потреб, відповідає засадам розумності і справедливості та є таким, що не створює відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру. Суд встановив, що відповідач є особою працездатного віку, є фізично здоровим чоловіком, зараз отримує грошове забезпечення військовослужбовця, може виконувати обов`язок по утриманні своєї дитини, разом з тим є батьком двох малолітніх дітей, які також перебувають на його утриманні, як і їх мати - дружина відповідача. Суд не бере до уваги покликання відповідача про можливе окреме проживання позивача та дитини сторін, оскільки належні докази він не подав. Суд презюмує, що дитина сторін проживає з матір"ю, при цьому будучи зареєстрованою за іншою адресою разом з нею та її батьками, оскільки місце реєстрації знаходиться за 36 км від місця навчання дитини та роботи позивача. Позивач не заперечує, що на даний час отримує від відповідача аліменти у розмірі не менше ніж 1 598 грн. 00 коп. - 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не дивлячись на визначений судом розмір у 1 000 грн. 00 коп., заборгованість по аліментах відсутня. Станом на час винесення рішення середньомісячний дохід відповідача становить близько 20 тис. грн. 00 коп. За встановлених обставин суд приходить до висновку, що стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки від доходів відповідача (близько 7 тис. грн.) призведе до покладення основного тягаря утримання лише на відповідача, бо саме таких фактичний прожитковий мінімум визначає Міністерство соціальної політики. При цьому суд враховує, що відповідач частково визнає позов, а позивач не надала жодних відомостей про розмір доходів, що не свідчить про їх цілковиту відсутність. Зібрані у справі докази вказують на можливість відповідача сплачувати 1/6 від усіх доходів (близько 3.5 тис. грн,), що є більш наближеним до прожиткового мінімуму та відповідатиме принципу рівності обов`язку обох батьків по утриманню дітей забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів, а також його трьох дітей. Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п.6 ст.3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Щодо порядку і строку виконання рішення, то суд повідомляє таке. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч.1 ст.189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів на дитину може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Аналогічна вимога міститься і у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Військовослужбовці зобов`язані сплачувати кошти на утримання дитини як і будь-які інші громадяни. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» передбачено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом. Наказом Міністерства оборони України від 15.05.2013 №316 затверджений перелік додаткових видів грошового забезпечення та інших виплат, здійснених у грошовій формі, що не підлягають облікові при відрахуванні аліментів з військовослужбовців Збройних сил України: ?? одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби; ?? одноразова допомога на початкове обзаведення; ?? матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань; ?? грошова компенсація за піднайом (найом) жилих приміщень; ?? грошова компенсація у розмірі вартості набору продуктів особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом; ?? суми витрат, що відшкодовуються під час відряджень; ?? польові виплати; ?? грошова премія як вид заохочення, встановлений Дисциплінарним статутом Збройних Сил України; ?? допомога в проведенні поховання і компенсація матеріальних витрат на ритуальні послуги та спорудження надгробків; ?? грошова допомога для оздоровлення; винагорода за тривалість безперервної військової служби; ?? підйомна допомога та добові за час перебування в дорозі; ?? допомога у зв`язку з вагітністю та пологами; грошова компенсація за невикористані дні відпустки; ?? грошова компенсація військовослужбовцям за належне їм для отримання жиле приміщення. Також утримання неЕ здійснюватиметься з так званих «бойових» виплат. Відповідно до ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» максимальний розмір аліментів не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи, але це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 %. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільнялися позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Оскільки позивач за подання позову майнового характеру до суду відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» мав би сплатити судовий збір, а відповідач пільг щодо сплати судового збору не має, суд при ухваленні рішення присуджує стягнення з відповідача судового збору в прибуток держави у розмірі, визначеному на день подачі позову. З огляду на викладене,

Outcome: approved