Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

23.08.2024 року до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області звернувся адвокат Гамей Валентин Володимирович в інтересах [PERSON] з позовом до ТОВ фірма НОВОФАРМ-БІОСИНТЕЗ про витребуваня безпідставно отриманих активів (грошових коштів). Позов обґрунтовує тим, що між [PERSON] та ТОВ фірма НОВОФАРМ-БІОСИНТЕЗ було укладено чотири договори на позику від засновника. 22.09.2021 року укладено Договір № 01-21 на позику у розмірі 3500000 грн. 27.09.2021 року вказана сума за Договором №01-21 була перерахована на рахунок відповідача у повному обсязі. 27.09.2021 року укладено Договір №02-21 на позику у розмірі 1700000 грн. 07.10.2021 року вказана сума за Договором №02-21 була перерахована на рахунок відповідача у повному обсязі. 01.11.2021 року укладено Договір №03-21 на позику у розмірі 1700000 грн. 02.11.2021 року вказана сума за Договором №02-21 була перерахована на рахунок відповідача у повному обсязі. 02.12.2021 року укладено Договір №04-21 на позику у розмірі 2100000 грн. Вказана сума за Договором №04-21 була перераховна на рахунок відповідача трьома частина: 04.12.2021 року 990000 грн, 11.12.2021 року 810000 грн, 13.12.2021 року 300000 грн. У ході виконання умов Договору №04-21 на суму 990000 грн у платіжній інструкції позивачем помилково було вказано призначення платежу за Договором №02-21, при тому, що умови Договору №02-21 зі сторони позивача були виконані у повному обсязі ще 07.10.2021 року. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 14.05.2024 року Договори: №01-21, 02-21, 03-21 визнано недійсними та стягнуто з відповідача на користь позивача сплачені кошти за цими договорами, загалом на 6900000 грн. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 09.07.2024 року визнано недійсним Договір №04-21 та стягнуто на користь [PERSON] кошти у розмірі 1110000 грн. Позивач вказує, що у рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду №285/1148/23 від 09.07.2024 року було зазначено, що перерахування позивачем коштів у сумі 990000 грн на банківський рахунок відповідача мало інше призначення аніж Договір №04-21 на позику від засновника. А тому, відповідач безпідставно зберігав кошти у сумі 990000 грн від 04.12.2021 року. У зв`язку із цим позивач звернувся до суду та просить винести рішення, яким стягнути із відповідача на свою користь 990000 грн, та 80504,14 грн 3% річних і 391437,06 інфляційні втрати. Окрім цього, просить стягнути сплачений ним судовий збір та витрати на правничу допомогу. 17.09.2024 року представником відповідача адвокатом Сірою А.В. до суду надіслано відзив на позовну заяву та 17.10.2024 заперечення на відповідь на відзив. Відзив зводиться до того, що відповідач визнає позов частково. Погоджуються щодо стягнення 990000 грн. В частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат просять задовольнити позов частково. Визнають 7384,43 3% річних та 20879,10 інфляційних втрат. Вказані суми обґрунтовують тим, що початком перебігу строку за які нараховуються 3% річних та інфляційні втрати слід вважати дату набрання законної сили рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду 20.08.2024 року. У судовому засіданні представник позивача адвокат Гамей В.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позові. Окрім цього, 06.01.2025 року подав заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у якій просить стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат на професійну правничу допомогу, що становить 85000 грн. Представник відповідача адвокат Сіра А.В. заперечила проти позову частково. Визнала основну суму боргу у розмірі 990000 грн, та частково 3% річних на суму 7384,43 грн, і 20879,10 грн суму інфляційних втрат. Окрім цього, 13.01.2025 року надіслала до суду клопотання у якому заперечує проти витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 85000 грн., визнала достатньою та обґрунтованою суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази у справі дійшов наступного висновку. Щодо основної суми боргу у розмірі 990000 грн відповідачем визнано позов. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позовних вимог в частині основної суми боргу у розмірі 990000 грн не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд приймає визнання позову відповідачем в цій частині та вважає недоцільним дослідження доказів щодо суми основного боргу в розмірі 990000 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення 80504,14 грн 3% річних і 391437,06 інфляційні втрати судом встановлено наступне. 02.12.2021 року між [PERSON] та ТОВ фірма НОВОФАРМ-БІОСИНТЕЗ укладено Договір №04-21 на позику у розмірі 2100000 грн. (а.с. 47, 48) На підтвердження виконання Договору №04-21 позивач надав копії платіжних інструкції: на суму 990000 грн від 04.12.2021 року, на суму 810000 грн від 11.12.2021 року, на суму 300000 грн від 13.12.2021 року. Вказані перерахунки коштів проведені після укладання Договору №04-21 від 04.12.2021 року (а.с. 23, 24, 28). Щодо платіжної інструкції від 04.12.2021 року на суму 990000 грн представником позивача надано пояснення, що у призначенні платежу помилково зазначили Договір №02-21 від 27.09.21 року. Пояснення представника позивача узгоджуються із наданими доказами про те, що Договір №02-21 від 27.09.2021 року самостійно був виконаний [PERSON] , як стороною Договору, шляхом перерахунку однією сумою 1700000 грн згідно копії платіжної інструкції на виконання Договору №02-21 від 27.09.2021 року (а.с. 15). Пояснення представника відповідача про те, що ТОВ фірма НОВОФАРМ-БІОСИНТЕЗ вважали це виконанням Договору №02-21 спростовується відсутністю у матеріалах справи додаткової угоди до Договору №02-21 від 27.09.21 року якою збільшено суму позики на 990000 грн. Окрім цього, не на користь пояснень представника відповідача свідчить і відсутність претензії ТОВ фірма НОВОФАРМ-БІОСИНТЕЗ до [PERSON] , як сторони Договору №04-21 від 02.12.2021 року, про невиконання ним Договору №04-21 на недоплачену суму 990000 грн. Вказане свідчить про те, що відповідач ТОВ фірма НОВОФАРМ-БІОСИНТЕЗ прийняло від [PERSON] суму 990000 грн як суму на виконання ним Договору №04-21 від 02.12.2021 року. Отже, ТОВ фірма НОВОФАРМ-БІОСИНТЕЗ використовувало спірні кошти як позику, в рамках Договору №04-21 від 02.12.2021 року, до закінчення строку дії цього договору. Як [PERSON] при перерахунку 990000 грн. згідно платіжної інструкції від 04.12.2021 року так і ТОВ фірма НОВОФАРМ-БІОСИНТЕЗ, отримуючи вказану суму за платіжною інструкцією не могли не усвідомлювати реального призначення вказаного платежу. На підставі вищевикладеного позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 80504,14 грн 3% річних та 391437,06 інфляційні втрати з дати перерахунку суми 990000 грн на банківський рахунок відповідача 04.12.2021 року, підлягають частковому задоволенню. Рішенням Новоград-Волинського міськраойнного суду Житомирської області №285/7748/23 від 09.07.2024 року Договір №04-21 від 02.12.2021 року визнано недійсним. Вказане рішення набрало законної сили 20.08.24 року. Однак, відповідач погодився сплатити частково 3% річних на суму 7384,43 грн, і 20879,10 грн суму інфляційних втрат із дати 24.06.2024 року набранням законної сили рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду № 285/7531/23 від 14.05.2024 року законної сили 24.06.2024 року. Вказаним рішенням визнано недійсним, зокрема Договір №02-21 від 27.09.2021 року. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд приймає визнання позову відповідачем в частині стягнення з нього 3% річних на суму 7384,43 грн, і 20879,10 грн суму інфляційних втрат. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Ч. 2 цієї ж статті проголошує, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. У свою чергу, ч. 3 вказує, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про, зокрема, повернення виконаного за недійсним правочином. Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Щодо витрат на професійну правничу допомогу судом встановлено наступне. 06.01.2025 року адвокатом Гамей В.В. подано до суду заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу. Зі змісту вказаної заяви випливає, що 12.12.2023 року між [PERSON] та адвокатом Гамей В.В. було укладено договір про надання професійної правничої допомоги. 22.08.2024 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання професійної правничої допомоги. Згідно Акту приймання-передачі наданих послуг відповідно до Договору про надання правової допомоги витрати на правову допомогу становлять 85000 грн., яку адвокат просить стягнути з відповідача на користь позивача. 13.01.2025 року від представника відповідача адвоката Сірої А.В. надійшло клопотання про зменшення стягнення витрат на професійну правничу допомогу до розмірі 20000 грн. У клопотанні посилається на те, що сема 85000 грн не є співмірною із наданою правничою допомогою. Позовні вимоги у частині основної суми боргу 990000 грн відповідачем визнано, також частково визнано решту позовних вимог. Категорія справи відноситься до нескладної справи. Вказана справи є не нова а докази збиралися у схожих справах, які вже розглядалися судом раніше. Ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Далі, ч. 4 цієї ж статті проголошує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідач скористався передбаченим ч. 5 ст. 137 ЦПК України правом, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Суд враховує, що справа, не звертаючи увагу на суму позову, яка не впливає на правове обґрунтування, не є складною, а тому не потребує багато часу для підготовки справи до суду. Окрім цього, відповідач визнав позов в частині основної суми боргу у розмірі 990000 грн ще до підготовчого судового засіданні у відзиві на позов. Також заслуговують на увагу пояснення представника відповідача адвоката Сірої А.В. на те, що докази для подання позову до суду фактично вже були підготовлені в інших справах, які розглядались Новоград-Волинським міськрайонним судом. З огляду на вищевикладене позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню на суму 30000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У свою чергу, ч. 1 ст. 81 ЦПК України зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, п. 5 та 6 цієї статті вказує, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені на 69,65 %, а тому судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: 11695,60 грн. (сплачений судовий збір при поданні позовної заяви) х 69,65% / 100 = 8145,99 грн.

Outcome: partial