Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», в особі свого представника, звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.08.2021 ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений кредитний договір №75185355. Вказаний кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Згідно з умовами Кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит у день закінчення строку позики, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Відповідно до п.2 Договору про надання позики, сума позики становить 14281,00 грн., процентна ставка становить 1,99%, яка нараховується за кожен день користування позикою. 27.01.2022 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 27/01/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі до відповідача. В подальшому, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило права вимоги за боржників за кредитними договорами позивачу ТОВ «Коллект Центр» - відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за кредитним договором, укладеним з [PERSON] . Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за договором позики №75185355 в розмірі 27124,54 грн., з яких: -14281,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); -12582,19 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; -228,49 грн інфляційні збитки; -32,86 грн 3% річних. Вказану суму боргу позивач просить стягнути на його користь, оскільки право вимоги за договором позики №75185355 від 25.08.2021 перейшло до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», а також понесені судові витрати по справі: зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. Ухвалою судді від 06.11.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, які беруть участь у справі. Відповідач належним чином повідомлена про розгляд справи, нею було отримано позовну заяву з додатками та 11.11.2024 її представником скеровано до суду відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги вважає безпідставними, у задоволенні позову просить відмовити, оскільки відповідач не укладала з первісним кредитором кредитних договорів, так як наданий позивачем договір позики не містить підпису відповідача, а також доказів укладення цього договору у електронній формі, зарахування грошових коштів на платіжну картку відповідача, сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань. Крім того, зазначає, що договір позики було укладено строком на 30 днів, а тому нарахування відсотків поза строком кредитування є неправомірним. Розмір витрат на правничу допомогу не є співрозмірним з характером поданого позову, який є типовим для адвоката та не викликає затрачення значного часу (а.с.62-80). 18.11.2024 представником позивача направлено до суду відповідь на відзив, відповідно до якого вважає, що між відповідачем та первісним кредитором мало місце укладення договору позики в електронній формі, про що матеріали справи містять відповідні докази. У свою чергу відповідачем не надано суду доказів на спростування даного факту. Крім того, відповідачем тривалий час частково погашалася заборгованість по кредиту, що свідчить про визнання нею даного договору. Первісним кредитором на рахунок відповідача було здійснено перерахунок грошових коштів у розмірі 14281,00 грн., про що надано лист ТОВ «ФК «ФІНЕКСПЕС». Просить позов задовольнити, а також покласти на відповідача відшкодування судових витрат (а.с.81-92). Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 25.08.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений договір позики №75185355 (а.с.6). Згідно п.2 даного договору, сума позики становить 14281,00 грн.; строк позики 30 днів; процентна ставка (базова) 1,99%; дата повернення позики 24.09.2021; процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,7% за день. Пункт 5 договору передбачає, що підписанням цього договору [PERSON] підтвердила, що ознайомилася на сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику. Договір укладено із використанням мобільного застосунку МуCredit. Відповідно до п. 12 договору, договір укладено у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційних системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до наданої ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» інформації за № КД-000000971/ТНПП від 08.10.2024, директор товариства підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції, а саме: про перерахунок 25.08.2021 суми коштів у розмірі 14281,00 грн на ЕПЗ номер [NUMBER] (а.с.39). 27.01.2022 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 27/01/2022 відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі до відповідача (а.с.14-16). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №27/01/2022 від 27.01.2022 ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступив ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до боржника [PERSON] , загальна сума заборгованості становить 26863,19 грн., яка складається з: -14281,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); -12582,19 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги (а.с.17-19). 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір № 10-01/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого позивач набув права вимоги до [PERSON] за вищевказаним кредитним договором (а.с.20-22). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №10-01/2023/01 від 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступив ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до боржника [PERSON] , загальна сума заборгованості становить 27124,54 грн., яка складається з: -14281,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); -12582,19 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; -261,35 грн відповідальність за ст. 625 ЦК України (а.с.26). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторін. Згідно ст.ст.1054, 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі, за яким за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Щодо заперечень відповідача про неналежне оформлення електронного кредитного договору, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин між сторонами, визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Так, судом встановлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Електронний кредитний договір [PERSON] , підписала 25.08.2021 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором Np47m2JpFm. Відповідач на веб-сайті позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону, електронну адресу одноразовий ідентифікатор у вигляді CMC-повідомлення, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору. Відповідач був повністю ознайомлений з умовами кредитного договору до його підписання, інформаційно-телекомунікаційна система побудована таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору клієнт не може перейти до наступного етапу. З урахуванням вказаного, встановивши, що без здійснення вказаних дій [PERSON] кредитний договір не міг бути укладений сторонами, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Вищезазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20. Договір позики та Додаток №1 до нього містять персональні дані відповідача, зокрема його паспортні дані, номер картки платника податків, номер мобільного телефону, електронну адресу, а також номер карткового рахунку, на який було перераховано кошти (а.с.6). Ураховуючи викладені обставини, суд вважає, що договір позики укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо усіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст.11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору. За змістом ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 ЦПК України, статтею 36 ГПК України та статтею 79 КАС України. Отже, подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Суд також звертає увагу і на те, що жодних доказів звернення відповідача до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій або неправомірного використання його особистих даних при укладенні кредитного договору суду не надано. Вимог щодо визнання кредитного договору чи окремих його умов недійсним відповідач не заявив, виписки з власного банківського рахунку, відкритого в АТ КБ "ПриватБанк" на спростування отримання кредитних коштів від позивача не надав, клопотань щодо її витребування не заявив. Зауваження представника відповідача щодо того, що кредитний договір не містить основних істотних умов, характерних для такого виду договорів, а саме суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування не підтверджено матеріалами справи, оскільки усі дані відомості містяться в договорі позики №75185355 від 25.08.2021 та додатку №1 до нього. Таким чином, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не спростовано обставини щодо факту укладення відповідачем зі сторони позичальника кредитного договору, факту належності йому платіжної картки, номер якої вказано у договорі, та факту отримання ним в межах договору кредитних коштів в розмірі 14281,00 грн від ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за інформацією ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» № КД-000000971/ТНПП від 08.10.2024 (а.с.39). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, позивач як новий кредитор набув права вимоги за вказаними договорами на підставі договорів про відступлення права вимоги. Матеріали справи свідчать про те, що позикодавець свої зобов`язання перед позичальником за Договором позики виконав, надавши відповідачу кредитні кошти, однак останній не здійснював погашення заборгованості. Разом з тим, щодо розміру заборгованості, яка підлягає до стягнення суд зазначає наступне. Згідно укладеного між сторонами договору позики №75185355 від 25.08.2021, строк кредиту становить 30 днів, а саме до 24.09.2021. Так, з наданого суду розрахунку заборгованості за договором позики, здійсненого позивачем, загальний розмір заборгованості [PERSON] станом на 03.01.2024 становить 27124,54 грн., з яких: -14281,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); -12582,19 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; -228,49 грн інфляційні збитки; -32,86 грн 3% річних (а.с.13). Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 в справі №310/11534/13-ц дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Водночас згідно з п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення Позики та процентів, Позичальнику на таку неповернуту Позику (або її частину) Товариство має право нараховувати Проценти у розмірі, передбаченому Договором позики, за кожен день понадстрокового користування Позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення Позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування Процентів на Позику (або її частину) за понадстрокове користування Позикою за Договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на Позику за понадстрокове користування. Крім того, відповідно до п. 3.2 Правил про порядок надання грошових коштів у позику, при проходженні процедури верифікації заявник надає згоду на обробку своїх персональних даних та підтвердження ознайомлення з політикою конфіденційності та умовами цих Правил. З матеріалів справи вбачається, що без ознайомлення з Правилами про порядок надання грошових коштів у позику, подальше укладення електронного Договору позики №7518555 від 25.08.2021 на сайті є неможливим (п.5.2 Договору позики). Даний висновок відповідає змісту постанови Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №623/2936/19. На підставі зазначеного та з урахуванням вище вказаних правових висновків ВП ВС, нарахування процентів відповідачу у строк понад 90 днів є протиправним. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором позики вбачається, що у період з 25.08.2021 по 26.12.2021 (124 дні) [PERSON] нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами, перші 30 днів за зниженою ставкою 0,60% в день (85,26 грн.), а наступні дні за базовою ставкою 1,99% в день (284,19 грн.) та всього нараховано відсотків до стягнення у розмірі 12582,19 грн (а.с.37,38). Разом з тим, судом встановлено, що нарахування відсотків у строк понад 90 днів - після 22.11.2021 становить 34 дні та складає 9662,46 грн (34х284,19). Таким чином, заборгованість [PERSON] перед позивачем зі сплати відсотків складає 2919,73 грн. (12582,19 грн. 9662,46 грн.), а тому позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачки 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Згідно розрахунку заборгованості за період з 23.01.2022 по 23.02.2022 нараховано 32,86 грн. 3% річних та 228,49 грн. інфляційних втрат. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Водночас позивачем не враховано положення пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, чинного у періоди з 20.03.2019 по 23.02.2022, відповідно до якого у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений. Таким чином, наслідки невиконання цивільно-правових зобов`язань за договорами позики змінились. Зокрема, боржники за такими договорами звільняються від оплати штрафу, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та іншої відповідальності. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Таким чином, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що неустойка та інші платежі, як захід відповідальності, за період включно із 12.03.2020 і на період дії карантину та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, не нараховуються за кредитними договорами (договорами позики) і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (на відміну від мораторію, який передбачає лише відстрочення). Саме тому вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» в частині стягнення з відповідачки за період з 27.01.2022 по 23.02.2022 3% річних у сумі 32,86 грн. та інфляційних збитків у сумі 228,49 грн. є безпідставними та не підлягають задоволенню. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, з урахуванням того, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з [PERSON] тіла кредиту в розмірі 14281,00 грн. та нарахованих відсотків у розмірі 2919,73 грн., всього на суму 17200,73 грн. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, друга статті 133 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 29.10.2024 №0470140004 (а.с.1), а також витрати на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн., що підтверджено договором №01-07/2024 від 01.07.2024 про надання правової допомоги, заявкою на надання юридичної допомоги №421 від 14.08.2024, витягом з акту №1 про надання юридичної допомоги від 02.10.2024. Оскільки вимоги позивача задоволено частково, а саме на 63,41% (17200,73х100:27124,54), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у розмірі 63,41% від сплаченої суми судового збору, що становить 1536,04 грн., а також 5706,90 грн. витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial