Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 19.05.1984 вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей. Протягом подружнього життя стосунки з чоловіком поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Зникло взаємопорозуміння і взаємоповага, вони перестали взагалі нормально спілкуватися, з`явилась нерозуміння мотивів та вчинків один одного. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Намагання зберегти сім`ю не мали успіху, оскільки відповідач не вчинив жодної спроби до примирення та не реагував ні на її вмовляння, ні на її докори та зауваження. Посилаючись на ці обставини, оскільки сім`я вже розпалася і відновлена бути не може, прохала шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує і просить його задоволити (а.с.19). Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає (а.с.20). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке. В силу статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч.2 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Частиною другою ст.112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки позивач і відповідач подальшого спільного життя і збереження сім`ї не бажають, виходячи із законодавчо закріпленого принципу неможливості примушення чоловіка чи дружини до збереження шлюбу, враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, наполягання сторін на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу суперечило б її інтересам та засадам добровільності шлюбу, який повинен ґрунтуватися на вільній згоді жінки і чоловіка. В силу ч.1 ст.113 СК України залишити позивачу за її клопотанням шлюбне прізвище. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд з такого. Згідно з ч.ч.1,6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на викладене, враховуючи те, що позивач є особою з інвалідністю IІ групи і від сплати судового збору звільнена, відповідач позов до початку розгляду справи по суті визнав повністю, слід стягнути з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору, який підлягав сплаті при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved