Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

23.01.2024 позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 06.10.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір №2441027 згідно якого остання отримала кредит в сумі 14600 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконала, має заборгованість, яка станом на дату звернення до суду з позовом становить 49434,80 грн. з яких: 14600 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 34834,80 грн. сума заборгованості за процентами. 19.07.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладені Договір факторингу №19072023, згідно якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги за Кредитним договором №2441027 від 06.10.2021. На підставі викладеного, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за Кредитним договором №2441027 від 06.10.2021 в розмірі 49434,80 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяви просив розгляд справи здійснювати за його відсутності на підставі наявних у справі доказів, згодний на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час дату та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.12.2024 постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 06.10.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір №2441027 згідно якого остання отримала кредит в сумі 14600 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.5-14). 19.07.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладені Договір факторингу №19072023, згідно якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги за Кредитним договором №2441027 від 06.10.2021 (а.с.15-17). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №19072023 від 19.07.2023, ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 49434,80 грн., з яких: 14600 грн. - сума заборгованості за основним боргом; 34834,80 грн. - сума заборгованості за процентами (а.с.19). Згідно частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку . Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст.510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч.3 ст.512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст.656 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем, всупереч зазначених вимог закону, не надано суду підписаного уповноваженими особами ТОВ «ЛІНЕУРА\~УКРАЇНА» та ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» реєстру боржників до договору факторингу №19072023 від 19.07.2023, яким би підтверджувалося набуття позивачем права вимоги за кредитним договором №2441027 від 06.10.2021. Наданий ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» витяг з реєстру боржників до договору факторингу №19072023 від 19.07.2023, не є належними та допустим доказом відступлення права вимоги, оскільки він містить підпис лише представника ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с.19). Крім того, за відступлення права вимоги ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» повинно було сплатити ТОВ «ЛІНЕУРА\~УКРАЇНА» суми фінансування, проте доказів на підтвердження сплати визначених договорами факторингу ціни продажу за отримання права вимоги до [PERSON] матеріали справи не містять. Крім того, позивачем не надано жодних доказів, що свідчать про перерахування відповідачу [PERSON] на її картковий рахунок кредитних коштів, як це обумовлено умовами кредитного договору (а.с.6), а також доказів на підтвердження існування у [PERSON] кредитної заборгованості у заявлених до стягнення розмірах, оскільки долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості (а.с.20) таким доказом не є, адже не містять детального розрахунку розміру боргу, зокрема за нарахованими відсотками, що унеможливлює здійснити судом перевірку правильності нарахування цих сум. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1\~статті 141 ЦПК України\~встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» залишені\~без задоволення,\~судові витрати\~зі сплати\~судового збору\~покладаються на\~позивача.

Outcome: dismissed