Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-26 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: факту постійного проживання заявника та її чоловіка, та факту перебування заявника заявника на утриманні її чоловіка. В обґрунтування заяви, заявник вказує на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Фактично разом почали проживати із 10 лютого 2004 року. У березні 2022 року, після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, заявниця переїхала в м. Тернопіль, однак всі документи залишились в рідному місті Лисичанськ, яке на даний час окуповане російською федерацією. З чоловіком проживали разом, та крім того, заявниця [PERSON] перебувала на його утриманні, оскільки чолові отримував значно більшу пенсію. Переїзд в м. Тернопіль був вимушений для [PERSON] , оскільки подальше проживання на окупованій території ставило під загрозу її життя, при цьому чоловік прийняв рішення залишитись в м. Лисичанськ та наглядати за спільно нажитим майном. [PERSON] помер у 2023 року, перебуваючи в м. Лисичанськ. Також зазначає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.01.2024 було встановлено факт смерті [PERSON] , який помер в м. Лисичанськ. [PERSON] звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області із заявою про перерахунок пенсії у зв?язку з переходом на пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка [PERSON] , однак їй було відмовлено в перерахунку пенсії, оскільки заявниця та її чоловік зареєстровані за різними адресами. Окрім цього, відмова була обґрунтована тим, що [PERSON] не було долучено довідки про місце проживання (реєстрації), документів про перебування членів сім?ї на утриманні померлого годувальника, довідки про склад сім?ї померлого годувальника, трудової книжки та будь-яких інших документів, які б підтверджували страховий стаж і заробіток померлого годувальника тощо. Також заявниці було роз?яснено, що для переходу на пенсію у зв?язку з втратою годувальника необхідно у судовому порядку встановити факт її перебування на утриманні померлого годувальника. В судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали, просили задовольнити. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в судове засідання не з`явилась, однак подала заперечення, в яких зазначає, що з заяви [PERSON] вбачається спір про право. Просила розгляд справи проводити без участі представника. Заслухавши пояснення та дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , перебувала в шлюбі з [PERSON] з 10.07.2004, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим повторно 02.06.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільській області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Фактично разом почали проживати з 10 лютого 2004 року. Згідно з довідкою Управління соціальної політики Тернопільської міської ради від 25.07.2022 за № 6117-5001913076 заявниця [PERSON] взята на облік як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання: [ADDRESS] . Чоловік заявниці [PERSON] помер у 2023 році, перебуваючи в окупованому м. Лисичанськ, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 08.02.2024 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.01.2024 у справі № 607/769/24 було встановлено факт смерті [PERSON] , який помер [INFO] в місті Лисичанськ Луганської області. 12.02.2024 заявниця звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області із заявою про перерахунок пенсії у зв?язку з переходом на пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка [PERSON] . Рішенням № 909240806421 від 19.02.2024 [PERSON] було відмовлено в перерахунку пенсії, оскільки заявниця зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а її померлий чоловік був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Окрім цього, відмова була обґрунтована тим, що [PERSON] не було долучено довідки про місце проживання (реєстрації), документів про перебування членів сім?ї на утриманні померлого годувальника, довідки про склад сім?ї померлого годувальника, трудової книжки та будь-яких інших документів, які б підтверджували страховий стаж і заробіток померлого годувальника. У відповідь на адвокатський запит №14 від 02.04.2024 ГУ ПФУ в Луганській області надіслало розрахунок стажу та заробітної плати померлого годувальника [PERSON] . Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. Згідно п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно вимог ч. 4 ст. З СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5- рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин. Доказами проживання однією сім`єю можуть бути, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності подружніх взаємних прав та обов`язків, інші докази які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Стаття 315 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, перебування фізичної особи на утриманні. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Враховуючи вищезазначене, слід зробити висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення: - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 03 лютого 2021 року у справі №644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 18 листопада 2020 року у справі №554/3600/19 (провадження № 61-8937св20), від 25 листопада 2020 року у справі №636/4087/19 (провадження№ 61-13847св20), від 19 червня 2019 року у справі №752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі №750/9847/18 (провадження № 61-18230св19). Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Системно проаналізувавши рішення №909240806321 від 19.02.2024 Головного управління Пенсійного фонду у Волинській області можливо дійти висновку, що право [PERSON] на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, за умови надання відповідних документів ГУ ПФ України у Волинській області області не заперечувало. Разом із тим, сама по собі відмова ГУ ПФ України у Волинській області не свідчить на існування спору про право. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; установлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Заявниця просила встановити факти спільного проживання із чоловіком та перебування на утриманні свого чоловіка [PERSON] , які необхідні їй для призначення його пенсії. Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Непрацездатними членами сім`ї вважаються батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або є особами з інвалідністю. Статтею 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні. Згідно зі статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію. Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вже зазначалося вище, [PERSON] є пенсіонером за віком та отримує пенсію, розмір якої відповідно до довідки Пенсійного фонду на момент смерті її чоловіка (2023 року) складав 3847,90 - 4556,46 грн., а розмір пенсії [PERSON] складав за словами заявниці 15612 грн. Окрім цього, зі слів заявниці [PERSON] з`ясовано, що заявниця спільно проживала зі своїм чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Основним і постійним джерелом засобів до існування для заявниці була допомога з боку померлого чоловіка [PERSON] , з яким вони проживали однією сім?єю та вели спільне господарство. Чоловік заявниці отримував пенсію у значно більшому розмірі, ніж пенсія заявниці. Переїзд заявниці до міста Тернопіль був вимушеним, оскільки подальше проживання на окупованій території ставило під загрозу її життя та здоров?я, чоловік при цьому прийняв рішення залишитись в місті Лисичанськ та наглядати за спільно нажитим майном. При переїзді заявниці, а саме 29 березня 2022 року, [PERSON] передав дружині всі свої заощадження, цінні речі та зобов?язався в подальшому підтримувати її фінансово. Отже, позивачем доведено, що розмір щомісячних доходів її чоловіка значно перевищував розмір її доходів. Викладені в заяві обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Пленум Верховного Суду України в пункті 8 Постанови «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, роз`яснив, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Тобто, в даному випадку, отримання [PERSON] пенсії не є підставою для відмови у встановленні факту перебування її на утриманні чоловіка. Хоча заявниця і отримувала пенсію, але вона за розміром була не суттєво більша за прожитковий мінімум, встановлений законодавством, а тому допомога чоловіка була постійним і основним джерелом її засобів до існування. До подібних висновків щодо визначення обставин, за якими особа потребує матеріальної допомоги, навіть при отриманні пенсії, дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19) та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 592/13089/21. З огляду на вище зазначене, суд дійшов висновку, що допомога надавалась [PERSON] своїй дружині систематично, носила постійний характер та була її основним джерелом до належного існування, що свідчить про перебування заявниці на утриманні [PERSON] до дня його смерті. Та обставина, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за різними адресами не може бути підставою для відмови в встановленні факту перебування на утриманні. З урахуванням викладеного, суд вважає обґрунтованими доводи заявниці та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення фактів спільного проживання з чоловіком та її перебування на утриманні свого чоловіка до дня його смерті. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: approved