Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

Представник позивача адвокат Андрушко І.П., що діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 23 червня 2016 р. позовні вимоги [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на її користь борг в сумі 145790,00 грн. та 1458 сплаченого судового збору. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 14 березня 2017 р. у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 23 червня 2016 р. відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 26 квітня 2017 р. апеляційну скаргу [PERSON] було відхилено, заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 червня 2016 року залишене без змін. Заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 червня 2016 р. набрало законної сили 02 серпня 2016 р. \~ \~ \~ \~03 серпня 2016 р. Корольовським районним судом м. Житомира був виданий виконавчий лист № 296/2817/16-ц. 08 серпня 2016 р. Старшим державним виконавцем Левківською Лідією Іванівною Богунського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №51859391. Рішення суду не виконане, навіть частково. В зв`язку з цим просить стягнути з [PERSON] на користь позивача 3% річних в сумі 31 557,56, інфляційні втрати в сумі 159 806,61 грн., а також судові витрати. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 25.12.2023 року відкрито провадження у даній цивільній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Від представника відповідача адвоката Давиденка В.В., що діє в інтересах [PERSON] до суду 06.02.2024 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень представник вказав, що відповідач погасив заборгованість перед позивачем в сумі 12 167,64 грн., що підтверджується листом Богунського ВДВС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 25.01.2024 № 17898. На момент подання відзиву відповідач повністю погасив заборгованість перед позивачем. За словами представника відповідача, позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат і 3% річних, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України на суму грошового зобов`язання, заявлено поза межами строку позовної давності. У зв`язку з викладеним, відповідач заявляє про сплив строку позовної давності та вказує про стягнення 3% річних та інфляційні втрати можуть бути нараховані з 19 жовтня 2020 року по 19 жовтня 2023 року, і як наслідок відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача зазначає, що розрахунок позивача не базується на підтверджених доказами обставинах, а тому є необґрунтованим та недоведеним, зробленим лише на припущеннях позивача. 16.02.2024 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача адвоката Давиденка В.В., що діє в інтересах [PERSON] в яких останній зазанчив, що 08.02.2024 після подання відзиву на позовну заяву Верховний Суд оприлюднив постанову від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22. В цій справі Верховний Суд підтвердив обґрунтованість посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц щодо неможливості нарахування інфляційних втрат на зобов`язання предметом якого є іноземна валюта. Тому вказує про неможливість нарахування 3% річних та інфляційні втрати з 24.02.2022 згідно приписів пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Від представника\~позивача адвоката\~Андрушко І.П.,\~що діє\~в інтересах\~позивача [PERSON] \~надійшли заперечення\~на додаткові\~пояснення,\~у якій\~останній зазначив,\~що підставами\~і предметом\~позову в\~даній справі,\~про що\~неодноразово наголошувалось\~в позовній\~заяві,\~є стягнення\~трьох процентів\~річних та\~інфляційних втрат,\~нарахованих відповідно\~до статті\~625\~ЦК України\~у зв`язку\~з неналежним\~виконанням судового\~рішення про\~стягнення грошових\~коштів,\~а не\~самого договору\~позики. Розрахунок трьох\~процентів річних\~та інфляційних\~втрат здійснювався\~із суми,\~яка була\~вказана в\~заочному рішенні\~Корольовського районного\~суду м.\~Житомира від\~23\~червня 2016\~р.,\~яким стягнуто\~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~борг в\~сумі 145790,00\~грн.\~та 1458\~сплаченого судового\~збору. Виконавчий лист\~в даній\~справі виданий\~щодо стягнення\~з відповідача\~сум 145790,00\~грн.\~та 1458,00\~грн.\~ грошових\~коштів виключно\~в національній\~валюті,\~а не\~в іноземній. У постанові\~від 25\~листопада 2020\~року у\~справі №\~742/1001/16-ц\~Верховний Суд\~зазначив «Враховуючи,\~що відповідач\~порушив виконання\~грошового зобов`язання,\~яке не\~є зобов`язанням\~за договором\~позики,\~а є\~трансформованим з\~нього зобов`язанням,\~встановленим рішенням\~Прилуцького міськрайонного\~суду Чернігівської\~області від\~29\~липня 2005\~року,\~висновок апеляційного\~суду про\~те,\~що у\~позивачки виникло\~право на\~застосування наслідків\~такого порушення\~у вигляді\~стягнення інфляційних\~втрат і\~трьох процентів\~річних відповідно\~до статті\~625\~ЦК України\~саме з\~моменту набрання\~вказаним рішенням\~суду законної\~сили є\~правильним». Враховуючи викладене\~вище позивач\~вважає,\~що до\~правовідносин стягнення\~трьох процентів\~річних та\~інфляційних втрат\~у зв`язку\~із невиконанням\~рішення Корольовського\~районного суду\~м.\~Житомира від\~23\~червня 2016\~р.,\~позовна давність\~не застосовується. У постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22, на яку посилається сам відповідач чітко зазначено, що: « Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: … (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит. 22.02.2024 року від представника позивача адвоката Андрушко І.П., що діє в інтересах позивача [PERSON] надійшла заява про зменшення позовних вимог в якій позивач просить стягнути з [PERSON] на користь позивача 3% річних в сумі 30805,56 грн., інфляційні втрати в сумі 129061,37 грн., а також судові витрати, та надійшла відповідь на відзив в якій останній підтримав позовні вимоги та заперечував проти викладених у відзиві обставин. У судовому засіданні представник позивача адвокат Андрушко І.П., що діє в інтересах позивача [PERSON] підтримав уточнені позовні вимоги та просив задовольнити. У судовому засіданні представника відповідача адвокат Давиденко В.В., що діє в інтересах [PERSON] заперечив проти уточнених позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідживши матеріали справи й дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено,\~що заочним\~рішенням Корольовського\~районного суду\~м.\~Житомира від\~23\~червня 2016\~р.\~позовні вимоги\~ [PERSON] \~задоволено.\~Стягнуто з\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] борг в сумі 145790,00 грн. та 1458 сплаченого судового збору. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 14 березня 2017 р. у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 23 червня 2016 р. відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 26 квітня 2017 р. апеляційну скаргу [PERSON] було відхилено, заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 червня 2016 року залишене без змін. Згідно інформації про виконавче провадження від 26.09.2023 року у провадженні Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавче провадження за №51859391 з виконання виконавчого листа №296/2817/16-ц, виданого Корольовським районним судом м. Житомира 03.08.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі в сумі 145790,00 грн. та 1458 сплаченого судового збору. Відповідно до відповіді Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №17898 від 25.01.2024 року [PERSON] сплачено: 14.07.2017 року 9187,30 грн., 24.10.2017 року 147,64 грн., 06.12.2017 року 454,55 грн., 07.02.2018 року 909,10 грн., 10.04.2018 року 1469,05 грн. Згідно копії квитанції до платіжної інструкції №31 від 01.02.2024 року [PERSON] в рахунок заборгованості по ВП №51859391 сплачено 150074,30 грн. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Тобто відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). У постанові Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 910/21449/17 зазначено, що «4.11. У пункті 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 зауважено, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання визначена законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12). Отже, зміст правової позиції Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 5017/1987/2012). Аналогічну правову позицію викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. 4.12. Як убачається зі змісту пункту 1.3 договору кредиту плата за користування одержаним кредитом встановлюється у розмірі 9 % річних. Пунктом 7.5 договору передбачено, що за несвоєчасне погашення кредиту позичальник сплачує банку подвійну процентну ставку від встановленої у пункті 1.3 цього договору. Крім того, за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом позичальник сплачує на вимогу банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,2 % від суми простроченої заборгованості за процентами на рахунок банку за курсом Національного банку України на день сплати. Пеня нараховується на суму несплачених своєчасно процентів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи із дати виникнення простроченої заборгованості і до дати повного її погашення (пункт 8.1 договору) Уповноважена особа Фонду звернулася до суду з вимогою про стягнення заборгованості з прострочених процентів та пені посилаючись на положення статей 526, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України і пунктів 1.3, 7.1, 7.5, 8.1 договору кредиту внаслідок порушення відповідачем зобов`язань за цим договором. 4.13. Суди попередніх інстанцій, посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, дійшли висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, а права та інтереси кредитодавця у вказаних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно зі статтями 627, 628 та 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 525, 526 зазначеного Кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. 4.14. Проте суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості за простроченими процентами і пені та посилаючись лише на постанову Великої палати від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, не врахували законодавчо встановлену можливість нарахування процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, не з`ясували питання, виходячи з положень чинного законодавства та умов договору (пункти 7.5, 8.1 і 9.1) щодо наявності/відсутності у позивача права на нарахування процентів і пені процентів у зв`язку із неправомірним, незаконним користуванням боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання, не встановили період нарахування таких процентів в межах позовної давності». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зазначено, що «статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18)». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) зазначено, що «відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. […] Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). […] Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц зазначено, що «згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку наявність підстав для стягнення трьох відсотків річних за частиною другою статті 625 ЦК України. Подібні правові висновки були викладені Верховним Судом у постанові від 08 червня 2022 року по справі №688/2332/20 (провадження №61-6400св21) та суд першої інстанції при вирішенні даного спору,

Outcome: partial