Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, у якій просить встановити юридичний факт, а саме факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з 1984 року та до [INFO] . Заяву обґрунтовує тим, що вона спільно проживала разом із [PERSON] 21 рік та попри розірвання шлюбу 25 січня 2002 року продовжила жити далі, як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу. За час проживання в них народилася дочка [PERSON] . Вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займися благоустроєм квартири, робили ремонт, купували меблі. Факт спільного проживання також підтверджується спільними фотографіями, переказами грошових коштів, спільним правом власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Із початком повномасштабного вторгнення [PERSON] приєднався до лав Збройних Сил України, однак [INFO] під час проходження лікування, у зв`язку із отриманням поранення, [PERSON] помер. Тому на даний час виникла необхідність у встановленні факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу для отримання нею та їхньою повнолітньою дочкою [PERSON] одноразової грошової допомоги у зв`язку з смертю [PERSON] . Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 17 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження та призначено судове засідання. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 06 листопада 2024 року залучено до участі у даній справі в якості заінтересованої особи Міністерство оборони України. 18 грудня 2024 року представник Міністерства оборони України Кравців Р.Ю. подав письмові пояснення щодо обставин справи, в яких зазначив таке. Обґрунтування заяви [PERSON] є недостатнім, належних доказів для встановлення факту проживання однією сім`єю заявником не надано. Так, особа яка проживала з загиблим військовослужбовцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не є суб`єктом, що має право на виплату визначену Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Рішення суду про встановлення факту проживання із загиблим однією сім`єю без реєстрації шлюбу не є належним підтвердженням статусу дружини та не дає права на виплату одноразової грошової допомоги. Єдиним та належним доказом перебування у шлюбі є свідоцтво про шлюб. Факт спільного проживання та/або реєстрації місця проживання без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, не може свідчити про те, що мали місце усталені відносини, які притаманні сім`ї та що [PERSON] разом із [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Зважаючи на викладене, просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову. В судовому засіданні заявник [PERSON] вимоги заяви підтримала, з підстав викладених у ній. Додатково пояснила, що після розірвання шлюбу, яке відбулося 25 січня 2002 року, фактично відразу почали знову проживати разом. До часу мобілізації [PERSON] вони проживали постійно як сім`я. Повторно не реєстрували шлюб, оскільки не думали, що в цьому є необхідність. Також зазначила, що [PERSON] постійно, майже до дня смерті надсилав їй грошові кошти, вони завжди радилися щодо побутових питань. В судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] надала такі пояснення. Вказала, що вона народилася у 2000 році, її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Вона проживала разом із батьками до 2016 року, потім почала навчатися та проживала у м. Львові, додому приїжджала на вихідні та канікули. На початку повномасштабної війни проживала вдома близько 8 місяців, пізніше переїхала до м. Львів. Весь час батьки проживали разом, як сім`я, виховували дітей, вели спільний побут, бюджет, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки. Про розірвання шлюбу вона дізналася в 6 років, коли побачила, що в документах вказано про розірвання шлюбу, тоді батьки розповіли про це. Якщо б їй тоді не розповіли, вона б не знала, що вони розлучені. Батьки проживали разом до часу мобілізації тата. Коли тато проходив навчання після мобілізації, вона з мамою часто їздила до нього. Також батько надсилав їм кошти, а коли перебував в зоні бойових дій, а вони відправляли йому посилки. Просила заяву [PERSON] задовольнити. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала такі показання. Зазначила, що вона є сусідкою [PERSON] та [PERSON] з 1998 року, вони часто бачаться, спілкуються. [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом, вели спільне господарство, виховували дітей. Про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] вона не знала. Тому може ствердити, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом як сім`я. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала такі показання. Зазначила, що є сусідкою [PERSON] та [PERSON] . Останні проживали постійно разом, вели спільне господарство, виховували четверо дітей. [PERSON] працював водієм-далекобійником. Про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] вона не знала. Тому може ствердити, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом як сім`я. Представники заінтересованих осіб [INFO] та Міністерства оборони України в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подали. Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників, які не прибули, на підставі наявних у ній доказів. Оцінивши доводи заяви, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, показання свідків, пояснення учасників справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 29 серпня 1983 року та розірвали шлюб 25 січня 2002 року, що підтверджується відомостями в паспорті [PERSON] серії [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, що підтверджується актом встановлення місця проживання № 187 від 29 липня 2024 року. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 30 травня 2023 року Яворівським відділом ДРАЦС у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Так, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення заявник просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , без реєстрації шлюбу, підтвердження такого факту необхідне заявнику для можливості користуватися правами, які передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю [PERSON] . На підтвердження факту спільного проживання заявником надано: описаний вище акт встановлення місця проживання; товарні чеки на придбання щебеню, піску; інформацію про рух коштів по картковому рахунку заявника, а саме про зарахування на її рахунок коштів від [PERSON] ; сповіщення Військової частини [NUMBER] від 23 травня 2023 року про факт смерті військовослужбовця призваного по мобілізації Військової частини [NUMBER] солдата [PERSON] , в якому [PERSON] вказано, як дружину [PERSON] ; фотографії, на яких зображений [PERSON] разом із сім`єю (те, що на цих фотографіях зображений саме [PERSON] разом із сім`єю в судовому засіданні підтвердили як заявник, так і заінтересована особа). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , які є сусідами заявниці та перебувають у дружніх відносинах із нею, підтвердили той факт, що [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали разом однією сім`єю з моменту реєстрації шлюбу у 1984 році до дня смерті чоловіка [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство та мали спільний бюджет, взаємні права і обов`язки, притаманні подружжю. Також суд враховує, що свідки вказали, що їм не було відомо про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Факт спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків між [PERSON] та [PERSON] також підтвердила в судовому засіданні заінтересована особа їхня дочка [PERSON] . Наведені вище докази в сукупності, на думку суду, підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків заявниці [PERSON] та [PERSON] . Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справу про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт. Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка. Згідно з вимог ч. 4 Сімейного кодексу України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного кодексу України. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 березня 2023 року у справі № 372/3321/19 належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 695/1732/16-ц вказав, що обов`язковою умовою для визначення чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного процесуального кодексу України у рішенні суду про встановлення факту, що має юридичне значення повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Таким чином, аналізуючи наведене, надані суду письмові докази у їх сукупності, враховуючи фактичні дані, які в них містяться, обставини, встановлені в ході розгляду справи, показання свідків, суд дійшов висновку, що суду надано достатньо доказів для встановлення факту постійного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , без реєстрації шлюбу у період з 25 січня 2002 року та до 30 травня 2023 року. При цьому, визначаючи саме такий період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу суд враховує, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 1983 року та розірвали шлюб 25 січня 2002 року, а також [PERSON] помер [INFO] , однак прохальній частині позову помилково вказано 07 жовтня 2023 року. Пояснення представника заінтересованої особи Міністерства оборони України щодо обставин справи, в яких представник просив відмовити у задоволенні заяви не спростовують зазначені вище висновки суду, а саме те, що заявником доведено факт проживання однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу. Метою встановлення факту спільного проживання заявниці [PERSON] разом з [PERSON] однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу є необхідність реалізації її прав, а саме звернення до відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з метою реалізації права на отримання статусу члена сім`ї військовослужбовця, відтак такий факт породжує юридичні наслідки, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання. Встановлення цього факту не суперечить чинному законодавству й тягне для заявника юридичні наслідки, які мають для неї значення. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення зазначеного факту, і, як було встановлено в судовому засіданні, не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином заявницею доведено, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] має для неї юридичне значення, в іншому, окрім судового порядку встановити такий факт вона не має можливості, у зв`язку із чим суд вважає за можливе задовольнити заяву, оскільки факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків, підтверджується дослідженими судом доказами. За таких обставин, суд дійшов висновку, що заяву слід задовольнити та встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу у період з 25 січня 2002 року та до 30 травня 2023 року. Частиною 7 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: partial