Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 28 серпня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері [PERSON] , що померла [INFO] , а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Даний позов обґрунтовано наступним. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . 07 грудня 2023 року [PERSON] було зроблено заповіт, згідно якого позивачці було заповідане вищевказане спадкове майно. Також позивачка зазначає, що подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, але через те, що мати вищезазначене домоволодіння успадкувала після смерті свого батька, діда позивача [PERSON] , який помер в 1994 році, але належним чином не оформила спадкове майно, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 30 вересня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання у справі призначено на 31 жовтня 2024 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 31 жовтня 2024 року підготовче засідання у справі відкладено на 20 листопада 2024 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 20 листопада 2024 року підготовче засідання у справі відкладено на 10 грудня 2024 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 10 грудня 2024 року підготовче засідання у справі відкладено на 26 грудня 2024 року. Доводи учасників справи. В судове засіданні позивачка [PERSON] не з`явилася, однак, представник позивача, адвокат Щетніцький В.С. подав до суду заяву, згідно якої справу просить розглянути без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак направив на адресу суду заяву, в якій зазначив, що просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак направив на адресу суду заяву, в якій зазначив, що просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.211 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Фактичні обставини,\~встановлені судом,\~норми права,\~які застосовував суд, мотиви суду. Суд, розглянувши заяви сторін, оцінивши їх належність та достовірність, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.ч.\~1,2\~ст.\~4\~ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч.1\~ст.\~13\~ЦПК\~України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1\~ст.\~81\~ЦПК\~України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності. Судом встановлено, що [INFO] в с.Яришівка, Тульчинського району Вінницької області померла [PERSON] . До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] в день смерті спадкодавця [PERSON] . В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України-перша черга спадкоємців за законом-у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно копії заповіту від 07 грудня 2023 року зареєстрованого в реєстрі за № 9-24 [PERSON] , житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] заповіла [PERSON] , квартиру [ADDRESS] за повіла [PERSON] . Відповідно до довідки Липівського старостинського округу Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області № 14-18-09/160 від 20.03.2024, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка постійно проживала в с.Яришівка Тульчинського району Вінницької області, спадкоємцями за законом залишилися: чоловік [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] . Отже, [PERSON] є спадкоємцем на майно, що залишилося після смерті [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] [INFO] помер [INFO] . В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року), який відповідно підлягає застосуванню для вирішення цих спірних правовідносин. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] , народилася [INFO] , її батьками значаться [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] 17 червня 1973 року уклали шлюб, після укладення шлюбу сторони отримали прізвища [PERSON] / [PERSON] . Як видно з довідки Липівського старостинського округу Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який постійно проживав у с.Яришівка Тульчинського району Вінницької області, залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , спадкоємцем за законом залишилася [PERSON] , яка після смерті гр. [PERSON] спадщину фактично прийняла, а саме проживала і продовжувала проживати у спадковому будинку до дня її смерті. Отже, [PERSON] прийняла в спадщину майно, що залишилося після смерті [PERSON] . Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно копії дублікату свідоцтва про права особистої власності на житловий будинок від 11 травня 1987 року [PERSON] належить житловий будинок з прилеглими до нього спорудами розташований в [ADDRESS] . Відповідно до п.24 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається із відповіді приватного нотаріуса Тульчинського районного нотаріального округу Іськової Н.М. на заяву [PERSON] , останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки спадкодавцем не оформлено право на спадщину після смерті [PERSON] . \~ \~ \~ \~Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як видно з інформаційної довідки приватного нотаріуса Тульчинського районного нотаріального округу Іськової Н.М. №77127640 від 28.05.2024, щодо спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] інформація відсутня. Згідно відповіді Тульчинської державної нотаріальної контори спадкова справа щодо [PERSON] , згідно алфавітних книг обліку спадкових справ Тульчинської державної нотаріальної контори, не заводилась та в архіві Тульчинської ДНК не зберігається. Згідно відповіді\~Тиврівської державної\~нотаріальної контори спадкова справа щодо [PERSON] померлої [INFO] , жодна спадкова справа по Томашпільській ДНК в 2024 році не заводилась. Як видно із відповіді Державного нотаріального архіву Вінницької області спадкової справи після померлого [PERSON] не виявлено. Висновки суду за результатом розгляду справи. Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За наведених обставин, враховуючи, що позивачем доведено, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] і спадщину прийняла у передбачений законом термін, відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON] , визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що за [PERSON] може бути визнано в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , що складається із житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем [PERSON] при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн. (а.с.1), а тому враховуючи вимоги ч.1 ст. 142 ЦПК України, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 605,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved