Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

У червні 2024 року до суду звернулося ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» (далі ТОВ «ФК «Ейс» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 21 квітня 2023 року між ТОВ «Качай гроші» та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 00-7648922 шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним за допомогою одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. За умовами вказаного договору відповідач отримала кредит у вигляді кредитного ліміту 4200 грн., строк дії кредитної лінії 120 днів, строком користування по 19 серпня 2023 року. Відповідно до пункту 1.3.1, позичальник зобов`язаний оплатити проценти в рекомендовану дату оплати 11.05.2023 року протягом дії кредитної лінії, позичальник зобов`язаний сплачувати проценти на кожний 20 день після рекомендованої дати погашення процентів за фактичне користування грошовими коштами. За п. 1.4. тип процентної ставки фіксована. Знижена процентна ставка становить 2,50% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, стандартна процентна ставка складає 2,50% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. 28 листопада 2023 року між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було укладено договір факторингу № 28112023, відповідно до умов якого ТОВ «Качай гроші» відступило ТОВ «ФК «Ейс» за оплату належні йому права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі і за договором кредитної лінії, укладеним з відповідачем. За вказаним договором факторингу до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги за зобов`язаннями до [PERSON] за договором кредитної лінії № 00-76489232 від 21.04.2023 року у розмірі 13 400 грн., з яких: 4200,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу та 9\~200,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Позивач посилався на те, що відповідач не виконала свого обов`язку та не повернула надані їй кредити в строки, передбачені договорами. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за договором кредитної лінії у загальному розмірі 13\~400,00 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на їх користь, а також понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та 5\~000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Ухвалою судді від 05 серпня 2024 року позовну заяву було залишено без руху (а.с. 74-76). 16 серпня 2024 року до суду від позивача надійшла зава про усунення недоліків (а.с. 79-85). Ухвалою судді від 23 вересня 2024 року відкрито спрощене провадження у справі, залучено сторін, третю особу, призначено судове засідання (а.с. 88). 24 жовтня 2024 року до суду від позивача, на виконання вимог ухвали суду, надійшли письмові докази. У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Ейс» не прибув. У поданій позовній заяві просили справу розглядати без участі їх представника. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не прибула з невідомих суду причин. Була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомила. Не скористалася своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву. Представник третьої особи ТОВ «Качай гроші» у судове засідання не прибув з невідомих суду причин. Повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки свого представника суд не повідомили. Свого відношення до позову не висловили. Ухвалою суду від 24 грудня 2024 року постановлено провести заочний розгляд справи. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. 21 квітня 2023 між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 00-7648922, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора 2401F, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача (а.с. 26-28). Відповідно до пункту 1.2. договору сума кредитного ліміту складає 4200,00 грн., тип кредиту - кредитна лінія. За п. 1.3. договору, строк дії кредитної лінії 120 днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 19.08.2023 року. За п. 1.3.1 договору, позичальник зобов`язаний оплатити проценти в рекомендовану дату оплати 11.05.2023 року протягом дії кредитної лінії, позичальник зобов`язаний сплачувати проценти на кожний 20 день після рекомендованої дати погашення процентів за фактичне користування грошовими коштами. Згідно із п. 1.4.1 договору знижена процентна ставка становить 2,50% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше рекомендованої дати оплати визначеної п. 1.3.1 даного договору. Відповідно до п. 1.4.2 стандартна процентна ставка складає 2,50% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.3. договору. Згідно з пунктом 1.4.3 Кредитного договору Позичальник розуміє та надає згоду Товариству, що використання стандартної процентної ставки є наперед обумовленим тане є односторонньою зміною умов Договору і застосовується відповідно до п. 1.4.2 Договору. Пунктом 1.5 договору визначено цільове призначення кредиту (мета отримання кредиту): на споживчі потреби. Відповідно до пункту 1.6 договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору становить 6941,67 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання договору складає 16200,00 грн. (пункт 1.7). За п. 2.2. договору, дата надання/видачі кредиту - дата перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку коштів кредиту в сумі 4200,00 грн на карту позичальника № [NUMBER] ……7840. Згідно п. 2.2.1 договору за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 200,00 грн. Позичальник доручає кредитодавцю утримати розмір комісії із суми кредиту, що підлягає перерахуванню позичальнику. Тобто, позичальнику перераховується сума кредиту 4000,00 грн. за вирахуванням комісії, сплаченої за надання кредиту. До укладання договору кредитної лінії відповідач [PERSON] ознайомилася із паспортом споживчого кредиту (а.с. 31-33) та графіком платежів (а.с. 29), про що також свідчить її електронний підпис одноразовим ідентифікатором 2401F. У графіку платежів (Додаток № 1 до договору) вказано, що дата видачі кредиту 21.04.2023 року, дата повернення кредиту 19.08.2023 року, кількість днів у розрахунковому періоді 120 днів, чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 4000,00 грн., сума кредиту за договором/погашення суми кредиту 4000,00 грн. проценти за користування кредитом 12 000,0 грн. комісія за надання кредиту 200,00 грн., реальна річна процентна ставка 6941,67 %, загальна вартість кредиту 16 200,00 грн. Отже, суд установив, що фактично надана відповідачу сума кредиту становила саме 4 000,00 грн. Відповідно до змісту додатку до повідомлення ТОВ «Фінансова компанія «Сан-Райз Фінанс» від 14.12.2023 року, постає, що позичальнику [PERSON] перераховані кошти у розмірі 4000,00 грн. на номер картки [NUMBER] ……7840, дата перерахування: 21.04.2023 року, договір № 00-7648922 від 21.04.2023 року (а.с. 57-59). Згідно з довідки про ідентифікацію, виданою ТОВ «Качай гроші», підтверджується, що клієнт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено договір № 00-7648922 від 21.04.2023 року, ідентифікований ТОВ «Качай гроші». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор 2401F, час відправки ідентифікатора позичальнику 21.04.2023 о 11:50:52, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор +380680719720 (а.с. 51). 28 листопада 2023 року між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено Договір факторингу за № 28112023, у відповідності до умов якого ТОВ «Качай гроші» передає за плату належне йому право вимоги, а ТОВ «ФК «Ейс» приймає право вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с. 64-66). Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 28112023 від 28.11.2023 року, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 2192, після чого до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором стосовно заборгованостей (а.с. 53). Згідно Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 28112023 від 28.11.2023 року сума заборгованості за договором кредитної лінії за основною сумою боргу складає 4200,00 грн., сума заборгованості за відсотками 9\~200,00 грн. (а.с. 54-56). Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії № 00-7648922 від 21.04.2023 року, заборгованість [PERSON] за вказаним договором за період з 28.11.2023 року по 28.05.2024 року складає 13\~400,00 грн., з яких: 4200,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 9\~200,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 52). Позивач ТОВ «ФК «Ейс» вважає, що відповідно до укладеного договору факторингу, до нього перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 13\~400,00 грн., яку просив стягнути з відповідача на їх користь, а також сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5\~000,00 грн. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи та наявного у справі договору, такий договір був підписаний відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що був направлений їй у смс-повідомленні на її мобільний номер телефону. За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення відповідачем договору кредитної лінії № 00-7648922 від 21.04.2023 року із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши договір саме такого змісту, відповідач погодилася з його умовами та правилами надання споживчих кредитів, що фактично нівелює усі можливі доводи стосовно невідповідності умов договору вимогам законодавства без його обґрунтування доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Зазначений договір є чинними та підлягає виконанню сторонами. За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Позивачем доведено перехід права вимоги за договором кредитної лінії № 00-7648922 від 21.04.2023 року. Таким чином, відповідач [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вказаними договорами перед новим кредитором ТОВ «ФК «Ейс» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором за вищевказаним договором. Судом звернув увагу на те, що позов обґрунтований позивачем з посиланням на невиконання відповідачем [PERSON] умов договору кредитної лінії № 00-7648922 від 21.04.2023 року, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість у розмірі 13 400,00 грн. з яких: 4200,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 9 200,0 грн. заборгованість за відсотками. Розмір заборгованості позивач обґрунтував наданими письмовими доказами. Водночас, відповідач [PERSON] відзиву, будь-яких пояснень чи доказів, які б спростовували вимоги позову, суду не надала. За загальним правилом тіло кредиту це та сума коштів, яку позичальник отримав від банку або кредитної установи. У цю суму не входять відсотки за кредитом, комісійні, пеня і штрафи через прострочення, витрати на оформлення паперів за кредитом, страховка тощо. При цьому, відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування» затверджено стандартизовану форму паспорта споживчого кредиту, у якому відображено, що загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом складається з тіла кредиту, відсотків, комісії та інших платежів. Умовами договору у цій справі передбачено, що кредит формується, в тому числі, за рахунок сум, списаних за рахунок кредитного ліміту на погашення заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитним лімітом. Такі списання (нарахування) товариство здійснювало правомірно, виходячи з погоджених умов договору. При цьому суд установив, що тіло кредиту (сума кредитного ліміту) і фактично надана сума коштів становить 4000,00 грн., тоді як 200,00 грн. це комісія за надання кредиту (п. 2.2.1 договору). У п. 2.2.1 вказано, що позичальник доручає кредитодавцю утримати розмір комісії із суми кредиту, що підлягає перерахуванню позичальнику. Тобто, позичальнику перераховується сума кредиту 4000,00 грн. за вирахуванням комісії, сплаченої за надання кредиту. Оскільки, суд установив, що за умовами договору відповідач отримав кредитні кошти (тіло кредиту) у розмірі 4000,00 грн. та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів за договором кредитної лінії не надав, суд дійшов висновку про те, що заборгованість на підставі договору кредитної лінії в частині тіла кредиту у розмірі 4000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 200,00 грн., яку ТОВ «ФК «Ейс» непрамовірно включило до тіла кредиту, та яка є комісією, суд зазначає наступне. В укладеному сторонами договорі кредитної лінії не зазначено перелік додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які надаються позивачу та за які ТОВ «Качай гроші» встановлена комісія. Позивач ТОВ «ФК «Ейс» та третя особа ТОВ «Качай гроші» не зазначили та не надали доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору. Положення договору передбачають сплату позичальником на користь кредитодавця плати за послугу, а саме за видачу кредиту, за рахунок позичальника, що є незаконним, та було заборонено частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка була чинною на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах. Такі умови договору порушують публічний порядок. За таких обставин, положення договору кредитної лінії про встановлення комісії за видачу кредиту у розмірі 5,00 % від суми виданого кредиту є нікчемними, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Викладене відповідає правовим висновкам Верховного Суду у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. Відповідно до приписів частини четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовна вимога про стягнення коштів в розмірі 200,00 грн., які є комісією, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, суд зазначає наступне. Судом було встановлено, що відповідно до погодженої сторонами договору процентної ставки і строку кредитування у відповідача наявна заборгованість зі сплати процентів у розмірі 9 200,00 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню за договором кредитної лінії відсотки у розмірі 9 200,00 грн. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 4 000,00 грн. та відсотків у розмірі 9\~200,00 грн. підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат. Згідно з ч. 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позов судом задоволено у загальному розмірі 13 200,00 грн, що складає 98,51% від заявлених 13 400,00 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути кошти у повернення сплаченого збору у розмірі 2386,31 грн. (98,51% від 2422,40 грн.) Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктами 1,4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду подано договір про надання правничої допомоги № 16/0524-01 від 16.05.2024 року, укладений між ТОВ «ФК «Ейс» та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» про надання юридичної допомоги в обсязі та на умовах цього договору; додаткової угоди № 2 до договору про надання правничої допомоги № 17/0524-01 від 16.05.2024 р., протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 16/0524-01 від 16.05.2024 р., свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера на надання правничої допомоги. Зокрема, згідно акту прийому-передачі наданих послуг, перелік таких становить: складання позовної заяви - 4000 грн. (2 год.), вивчення матеріалів справи - 500 грн. (1 год.), надання усної консультації - 500 грн. (1 год.). Загалом вартість наданих послуг складає 5\~000,00 грн. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу, суд бере до уваги зазначений в заяві обсяг виконаних адвокатом робіт: надання консультації, аналіз документів, підготовку позовної заяви. Водночас, суд враховує, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Дана категорія справ є поширеною. При цьому, додаткова угода № 2 до договору про надання правничої допомоги містить інформацію щодо надання юридичної допомоги по справам про стягнення заборгованості за аналогічними кредитними договорами 166 осіб (у т.ч. відповідача). Отже, така позовна заява не є унікальною, а носить «шаблонний» характер. Переважна більшість тексту позову містить перелік норм чинного законодавства, використання яких є типовим для даного виду цивільно-правових спорів. До позовної заяви додані документи, які були в наявності у позивача. Отже, справа не вимагала вжиття дій щодо збирання доказів, чи проведення розрахунків. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, а також того, що представник позивача участі у розгляді справи не приймав, слід дійти висновку про не співмірність розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн., який є очевидно завищеним. У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000,00 грн. Саме такий розмір витрат на оплату послуг адвоката у даному випадку є співмірним із складністю даної справи та обсягом виконаних робіт.

Outcome: partial