Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

У листопаді 2023 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що товариство є виконавцем та надавачем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, обслуговування ліфтів в тому числі по будинку [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири [ADDRESS] у вищевказаному будинку та йому відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. У порушення вимог Закону, відповідач не в повній мірі сплачував за надані послуги, останній платіж на користь [PERSON] здійснив 30 листопада 2021 року, зменшивши частину боргу. Станом на 22 листопада 2023 року загальна сума заборгованості Відповідача за надані послуги становить суму у розмірі 6104,31 грн. Оскільки відповідач порушив умови, тому на підставі ст. 625 ЦК України, має сплати борг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. А саме, за період до 24 лютого 2022 року: інфляційні втрати 215,99 грн., три відсотки річних 43 грн. Просили суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «БД СЕРВІС-2» заборгованість за спожиті послуги з утримання будинків і споруд, прибудинкової території у розмірі 6104,31 грн., інфляційні втрати в розмірі 215,99 грн., три відсотки річних в розмірі 43 грн.; судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2\~684 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2023 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 квітня 2024 року здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заперечень щодо такого розгляду сторони не направили. У судове засідання представник позивача не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подали суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Просили позов задоволити. У судове засідання відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомлені. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Копія ухвали про відкриття провадження по справі, позовну заяву з додатками відповідачу направлено за зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] . Конверт повернувся з відміткою «Адресат відсутній», що відповідно до ст128 ЦПК України є належним повідомленням. Додатково відповідач викликався до суду шляхом розміщення оголошення на сайті суду. У відповідності до ч. 5 ст.\~268\~ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулювання правових, організаційних та економічних відносин, пов`язаних з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначається Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». При розгляді справи встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №87 від 22 лютого 2017 року визнано ТОВ «БД СЕРВІС-2» виконавцем та надавачем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій і обслуговування ліфтів та погоджено тарифи на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій для споживачів за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , №25 Тобто позивач надає весь перелік послуг з управління багатоквартирним будинком. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», відповідно до якого ТОВ «БД СЕРВІС-2» взяв на себе зобов`язання обслуговувати житловий будинок та прибудинкову територію, надавати інші послуги, а відповідач, як власник майна, - своєчасно сплачувати зазначені послуги у строки та на умовах, передбачених договором або законом. Співвласником багатоквартирного будинку відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 354810942; дата, час формування: 17.11.2023 10:52:20. ТОВ «БД СЕРВІС-2» відкрив особовий рахунок по квартплаті № 000002164 для квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить - послуга з управління багатоквартирним будинком.З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] отримує житлово-комунальні послуги, а саме: послуги з управління багатоквартирним будинком, які надає ТОВ «БД СЕРВІС-2», але не виконує зобов`язання з їх оплати належним чином, що призвело до заборгованості. Матеріали справи не містять укладеного між сторонами договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Разом з тим, суд враховує, що [PERSON] є споживачем послуг з управління багатоквартирним будинком (послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), а необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов`язок, а не право сторін, і відмова споживача від укладення договору у такому разі суперечить вимогам ст.ст. 627, 630 ЦК України, п. 1) ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». За змістом наведених норм Законів України споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року №6-2951цс15; в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року по справі №751/3840/15-ц (провадження №14-280цс18) вказано, що відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги; в Постанові Верховного Суду України від 18.03.2019 року, №61-1647св17, які мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до поданого розрахунку, останній платіж на користь ТОВ «БД СЕРВІС-2» Відповідач здійснив у листопаді 2021 року. Станом на 22 листопада 2023 року загальна сума заборгованості за надані послуги становить суму у розмірі 6104,31 грн., Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. За ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує, а ст. 322 ЦК України наголошує на тому, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Управління багатоквартирним будинком полягає у вчиненні співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконанні обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку. Як встановлено ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний разом з іншими співвласниками багатоквартирного будинку оплачувати житлово-комунальні послуги для підтримання будинку в належному технічному та санітарному стані, тому вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 6104,31 грн. підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму бору з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від «05» березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» нарахування інфляційних нарахувань та 3 (трьох) процентів річних, нараховані Позивачем на суму заборгованості до 24.02.2022 року. Оскільки відповідач своєчасно не вносив відповідні платежі, тому має сплатити борг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Перевіривши подані суду розрахунки, суд приходить до висновку, що за період з 01 грудня 2021 року по 24 лютого 2022 року підлягає стягненню 3 % у розмірі 43,00 грн. та індекс інфляції у розмірі 215,99 грн. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Outcome: approved