Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

У липні 2024 року позивач звернулась до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Вказує про те, що 23 червня 2018 року між [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ), та [PERSON] , був укладений шлюб, зареєстрований Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Київській області , актовий запис N? 295. Від шлюбу мають двох дітей : доньку - [PERSON] , [INFO] , про що Бородянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління районного управління юстиції у Київській області 25.09.2018 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , та сина - [PERSON] , [INFO] , про що Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 17.10.2019 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Діти проживають разом з позивачкою за адресою : [ADDRESS] , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.11.2019 року N?3251-5000232659,від 27.11.2018 року N?3251-10102, від 02.02.2018 N?3251-8174. Протягом останнього року сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між нами шлюбних відносин. Вважає, що шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини між позивачкою та відповідачем уже тривалий час мають негативний характер, між ними відсутне нормальне спілкування. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання спільних дітей та ухиляється від своїх батьківських обов?язків. Не цікавиться ні шкільним життям дітей, ні їхнім дозвіллям. Тому позивачка просить суд стягнути з [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23 липня 2024 року і до повноліття дитини; стягнути з [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23 липня 2024 року і до повноліття дитини; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4300 грн. До суду від представника відповідача [PERSON] 17.09.2024 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що сторони являються внутрішньо - переміщеними особами та власного помешкання в м.Ірпінь не мають, а тому проживають разом в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Даний факт в тому числі підтверджується і самою позовною заявою, оскільки в ній вказано адресу фактичного проживання Відповідача. Письмовий Договір оренди квартири з її власником заключено Відповідачем. За вказаною адресою: [ADDRESS] сторони проживають разом, ведуть спільне господарство, виховують спільних дітей. Твердження Позивачки про те, що з березня 2023 року Відповідач не приймає участі у вихованні дітей та їх забезпеченні не відповідає дійсності та не підтверджено жодним доказом. Відповідач любе своїх дітей, постійно з ними спілкується і спілкувався, приймає участь у виховному процесі та розвитку їх здібностей. Наразі діти відвідують Дошкільний навчальний заклад №5 «Віночок» і там же відвідують секцію з Карате. Відповідач забезпечував та забезпечує свою родину фінансово. Відповідач водив своїх дітей на заняття до басейну AQUA SCHOOL IRPIN (школа плавання для дітей) за адресою: [ADDRESS] . Також він придбав дітям через платформу ОЛХ екіпірування для заняття роликами та відвідування занять на роледромі «Kroller», що підтверджується відповідними скрінкопіями. Крім того, Відповідач придбавав дітям велосипеди та іграшки, солодощі та продукти харчування для всієї сім?ї. Відповідач постійно надавав грошові кошти дружині за необхідності готівкою, а також перераховує грошові кошти на її картковий рахунок, що підтверджується роздруківкою з Монобанку. Враховуючи те, що сторони перебувають у шлюбі, ведуть спільне господарство, то звичайно, що Відповідач не готувався до такого позову, а тому призначень платежу не вказував та розписок про отримання коштів від дружини не отримував. На підставі викладеного просидли відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивачки судові витрати у розмірі 4\~000 грн. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову, вказали, що відповідач утримує своїх дітей та надає позивачці кошти на задоволення потреб дітей, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи‚ суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 23 червня 2018 року між [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ), та [PERSON] , був укладений шлюб, зареєстрований Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Київській області , актовий запис N? 295 та розірваний рішенням Ірпінького міського суду Київської області від 25 жовтня 2024 року. В шлюбі народилися діти: донька - [PERSON] , [INFO] , про що Бородянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління районного управління юстиції у Київській області 25.09.2018 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , та син - [PERSON] , [INFO] , про що Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 17.10.2019 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Діти проживають разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.11.2019 року N?3251-5000232659, від 27.11.2018 року N?3251-10102, від 02.02.2018 року N?3251-8174. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно зі статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до частини 1 - 3 статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на частину 2 статті 182 СК України, суд не може задовольнити вимогу позивача про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки на кожну дитину від заробітку відповідача, оскільки це буде суперечити нормам Сімейного Кодексу України. При ухваленні рішення про стягнення аліментів, суд керується інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення. Так, аналізуючи зібрані докази, враховуючи рівність батьків щодо обов`язку утримувати дітей і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, зважаючи на те, що відповідач є працездатним, має можливість утримувати дітей, з урахуванням положень частини 2 статті 183 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що при ухваленні судового рішення належить визначити єдину частку від заробітку (доходу) платника аліментів в розмірі 1/3 частки. На підставі зазначеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та необхідність стягнення аліментів з відповідача [PERSON] в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з ня звернення до суду зпозовною заявою і до досягнення дітьми повноліття. При цьому, суд вважає на необхідне зазначити наступне. За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Суд звертає увагу обох сторін на те, що для гармонійного та повноцінного розвитку дитини участь обох батьків у вихованні неповнолітніх дітей є важливою. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави також підлягає судовий збір. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючичаскове задоволення позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 605,60 грн. Щодо судових витрат на правову допомогу, які заявили сторони, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Пунктом 3.2Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першоїшостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Наведений підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу є сталим та неодноразово викладався у постановах Верховного Суду, зокрема від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20), від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18. Представник позивачки просила стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4300 грн. Посилалася на те, що нею була надана правнича допомога [PERSON] , якою відповідно до акту прийняття-передачі наданих послуг від 23.07.2024 р., вартість послуг адвоката становить 4300 грн., які передані адвокату згідно акту прийняття-передачі грошових коштів від 23.07.2024 р. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивачки на підтвердження своїх вимог надала: акт приймання-передачі наданих послуг від 23.07.2024 р., акт прийняття-передачі грошових коштів від 23.07.2024 р. на суму 4300 грн. Врахувавши складність справи, обсяг виконаної адвокатом Сапсай М.Ю. роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також враховуючи заперечення іншої сторони щодо обґрунтованості розміру зазначених витрат, а також те, що позов задоволено частково та відповідно покладення на сторони судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог, дійшов висновку про необхідність зменшення позивачці розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь позивачки 3300 грн. витрат на професійну правову (правничу) допомогу. Представник відповідача, в свою чергу, просила стягнути з позивачки на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн, яка надана адвокатом Щербиною Л.А. Посилаються на те, що відповідачу надана правнича допомога відповідно до договору про надання правової допомоги від 09 вересня 2024 року, укладеного між адвокатом Щербиною Л.А. та [PERSON] , додатком №1 до Договору про надання правової допомоги від 09 вересня 2024 року, в якому вказано, що сторони за цим довором погодили гонорар адвоката у розмірі 8\~000 грн., також згідно актв прийому-передачі виконаних робіт від 16.09.2024 року адвокату було сплачено грошові кошти у розмірі 4000 грн. Врахувавши складність справи, обсяг виконаної адвокатом Щербиною Л.А. роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також враховуючи заперечення іншої сторони щодо обґрунтованості розміру зазначених витрат, враховуючи часткове задоволення позову та відповідно покладення на сторони судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог, дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з позивачки на користь відповідача - 2000 грн. Суд вважає, що саме такий розмір витрат на професійну правову ( правничу) допомогу сторонам відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі. На підставі п. 10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладену більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи зазначену правову норму, суд приходить до висновкупро стягнення з відповідача [PERSON] , на користь позиачки [PERSON] , різницю у судових витратах на професійну правову ( правничу) допомогу в сумі 1 300 гривень. На підставі ст.\~180-182, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial