Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із згаданим позовом до відповідачів, в якому прохає позбавити [PERSON] , [PERSON] батьківських прав у відношенні до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обгрунтовує тим, рішенням виконавчого комітету Щербаніської сільської ради від 28.05.2024 року №61 вирішено негайно відібрати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі жодним чином не беруть участі у житті та вихованні [PERSON] . Відповідач - [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями та не виконує батьківських обов`язків відносно [PERSON] . Відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно сина. Ухвалою суду від 09.09.2024 року позовна заява прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07.10.2024 року цивільний позов призначено до судового розгляду з викликом сторін. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. (а.с.114). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , у судові засідання 07.10.2024 року,04.11.2024 року,24.12.2024 року не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, відповідно до вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації відповідачів та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України (а. с. 73,81,82,86, 105,110,112). Відзиву на позовну заяву або будь-яких клопотань із зазначенням поважності причин неприбуття в судові засідання відповідачами до суду не подано. За змістом ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 24.12.2024 року призначено проведення заочного розгляду даної цивільної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього - [PERSON] , [INFO] , вказане підтверджується копією повторно виданного свідоцтва про народження. (а.с.13). Згідно довідки від 16.04.2024 року №1619-5003240669 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] та неповнолітній [PERSON] , є внутрішньо-переміщеними особами, місцем їх реєстрації є: [ADDRESS] . (а.с.9,10). Згідно довідки -характеристикаи від 19.06.2024 року №105, виданої Дергачіською міською радою Козачолопанським старостинським округом Харківського району, Харківської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . За час проживання на території округу зарекомендував себе з посередньої сторони. Участі в житті округу не приймав, був засуджений, часто помічений в алкогольному сп?янінні. (а.с.76). Згідно повідомлення Служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради від 18.04.2024 року №04-16/606 вбачається, що на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] у зв?язку із ухиленням батьків від виконання батьківських обов?язків. Родина є внутрішньо переміщеною. Малолітній [PERSON] 2010 р.н.-зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Родина потрапила в поле зору служби у справах дітей за повідомленням ВП №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, в якому зазначалося, що до них надійшло повідомлення від гр. [PERSON] про те, що за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] залишила свого сина [PERSON] , 2010 року народження. 05.04.2024 року малолітній [PERSON] тимчасово був влаштований до КП «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради». За повідомленням Полтавського міського центру соціальних служб від 17.04.2024, [PERSON] за сприянням Центру пройшла стаціонарне лікування від алкогольної залежності та переїхала проживати за адресою: [ADDRESS] технічної освіти). Центр надання соціальних послуг Щербанівської сільської ради проінформований щодо даної родини. Згідно пояснення [PERSON] від 26.03.2024 року, остання повідомила начальника Служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради, що дійсно залишила свою дитину [PERSON] , у посторонньої людини з 19.03.2024 року по 26.03.2024 року. (а.с.23). Вказане також підтверджується поясненнями гр. [PERSON] на яку відповідач [PERSON] залишила неповнолітнього [PERSON] (а.с.22). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 18.04.2024 року, кімната, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] має задовільний санітарно-гігієнічний стан, для дитини облаштоване місце для сну, відпочинку та навчання, сезонними речима та взуттям забезпечений. (а.с.32) Як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 955 КП «ПО Центр терапії залежностей ПОР», [PERSON] , перебувала на стаціонарному лікуванні з 01.04.2024 року по 10.04.2024 року, діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, стан відміни, важкий перібіг. (а.с.24). 18.04.2024 року відповідач [PERSON] надала Службі у справах дітей виконавчого комітету Київської районної ради пояснення,в яких вказала, що вона пролікувалася від алкогольної залежності, зробила собі висновки щодо вживання алкогольних напоїв та своєї поведінки щодо відношення малолітнього [PERSON] та прохала службу повернути їй сина - [PERSON] (а.с.25,26). Постановою Київського районного суду м.Полтави від 03.05.2024 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП (ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей) та звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням. (а.с.29). Згідно наказу від 19.04.2024 року Служби у справах дітей виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області №22, неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , взято на облік Служби у справах дітей виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району, Полтавської області,як такого, що перебуває у складних життєвих обставинах. (а.с.31). Відповідно до витягу із рішення виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 28.05.2023 року, негайно відібрано неповнолітнього [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] та батька [PERSON] , та затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] (а.с.36). Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 28.05.2024 року , відповідно до покладених завдань, на підставі зібраних матеріалів та в інтересах дітей, орган опіки та піклування вирішив негайно відібрати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] та батька [PERSON] та вирішено за доцільне позбавити їх батьківських прав. (а.с.27-29). Статтями 150, 151 СК України передбачені обов`язки та права батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, обов`язок забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При цьому батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.ст.18,27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч. ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 28.05.2024 року , відповідно до покладених завдань, на підставі зібраних матеріалів та в інтересах дітей, орган опіки та піклування вирішив негайно відібрати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] та батька [PERSON] та вирішено за доцільне позбавити їх батьківських прав. (а.с.27-29). Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер, разом з тим, виходячи із судової практики в означеній сфері, невиконання батьківських обов`язків слід трактувати по-різному. Наприклад, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків відбувається, коли матір або батько ухиляються від сплати аліментів на утримання дитини. Проте несплата аліментів на утримання дитини повинна мати постійний характер (від 6 місяців) та доведення потребує той факт, що батько або матір не просто не мають коштів на сплату аліментів, але усіляко ухиляються від їх сплати, а також не спілкуються з дитиною, не беруть участі у її вихованні. Сімейний кодекс України передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків із її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди в разі втрати годувальника, право на спадкування після дитини. Вищезазначені обставини свідчать про невиконання відповідачами [PERSON] , [PERSON] своїх батьківських обов`язків, закріплених ч. 1 - 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщин; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України). Названі дії у відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з ухиленням від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, порушуються вимоги ст. 150, 152 Сімейного кодексу України та ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки дітей самоусунулися від виконання покладених на них батьківських обов`язків та проявляють повну байдужість до життя, здоров`я, своєї дитини. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правових захист, як до, так і після народження. Зазначені обставини дають суду підстави вважати, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] ухиляються від виконання батьківських обов`язків, порушуючи вимоги ст. 150 Сімейного кодексу України щодо захисту прав та інтересів неповнолітніх, їх виховання, турботи про фізичний, духовний та моральний розвиток, а тому повинні бути позбавлені батьківських прав. Встановивши фактичні обставини, дослідивши матеріали та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що відповідачі у справі [PERSON] , [PERSON] вихованням дітини не займаються, не виконують своїх батьківських обов`язків, і таким чином ухиляються від них. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, суд зазначає наступне. Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини з відповідача [PERSON] 1/6 частини всіх її видів заробітків, але не менше 50% прожиткового мінімуму, а з відповідача [PERSON] 1/4 частини всіх його заробітків, але не менше 50% прожиткового мінімуму. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст.9 Конституції України 1996 р., діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною. Відповідно до ст. ст.180-181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини. Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при цьому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Достатність рівня забезпечення дитини оцінюється виходячи з участі в цьому обох батьків, частка яких є рівноцінною. Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. Тому суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я , матеріальний , сімейний стан відповідачів, вважає, що [PERSON] в змозі надавати аліменти на утримання своєї дитини в розмірі 1/6 частини всіх видів її заробітків (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відповідач [PERSON] в змозі надавати аліменти на утримання своєї дитини в розмірі 1/6 частини всіх видів її заробітків (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved