Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № С-110-011892-19-980 від 27.08.2019 в розмірі 123079,03 грн., а також судовий збір, що сплачений при подані позовної заяви. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.08.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти № С-110-011892-19-980. Ліміт Кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 40 000,00 грн. Визначення суми Кредитної лінії, що може бути доступна Клієнту, протягом строку дії відновлювальної Кредитної лінії, здійснює Банком в межах встановленого Угодою максимального ліміту Кредитної лінії без будь-яких обмежень. Відсоткова ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00% річних. Додатково зазначає, що підписанням відповідного Кредитного договору Позичальник також приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору, і яка розміщена за посиланням https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts) та підтвердив свою обізнаність про Умови та Тарифи Банку. На виконання умов вищевказаного договору Акціонерним Товариством «Ідея Банк» свої зобов?язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Відповідач виконував взяті на себе зобов?язання з істотним порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Всупереч умов Кредитного договору Відповідач не здійснив своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов?язання. 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТзОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило ТзОВ «Свеа Фінанс» право вимоги до боржників, зокрема, до відповідача за кредитним договором № С-110-011892-19-980 від 27.08.2019. Однак, всупереч умов кредитного договору відповідач не виконав свої зобов`язання по договору, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість перед ТзОВ «ФК «Свеа Фінанс» в розмірі 123079,03 грн. з яких: 39605,66 грн. заборгованості за основним боргом та 83473,37 грн. заборгованості за відсотками. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що довідка-розрахунок заборгованості за кредитним договором № C-110-011892-19-980 від 27.08.2019 (надалі - Договір) не є належним доказом наявності заборгованості, оскільки не містить всіх необхідних відомостей про борг відповідача, зокрема, в ній відсутня інформація про загальну суму отриманих відповідачем згідно договору грошових коштів та дати їх отримання, про суму сплачених ним коштів на погашення основного боргу із зазначенням дат сплати цих коштів, про нарахування заборгованості за відсотками з врахуванням відсоткової ставки, дат та сум сплачених відповідачем коштів на погашення боргу, про період нарахування заборгованості. Також довідка-розрахунок підписана не позивачем чи його представником та є неактуальною, оскільки містить дату 25.07.2023, а в позовній заяві позивач вказує проте, що станом на дату складання позовної заяви несплачена заборгованість складає: 123 079,03 грн. Долучена до позовної заяви виписка від 25.07.2023 року за період з 27.08.2019 по 25.07.2023 містить інформацію тільки за період з 30.08.2019 року по 03.02.2020. Крім того, виписка містить недостовірні дані щодо розрахунку суми погашення основного боргу та розрахунку відсотків за користування кредитними коштами. Зокрема, станом на 25.07.2023 загальна сума заборгованості за тілом кредиту може становити 32735,80 грн. та за нарахованими відсотками - 30 806,90 грн. Водночас, як можна побачити із наявного в матеріалах справи Витягу з реєстру боржників, кількість днів прострочення зазначено, як 1273 (однак не вказано період їх розрахунку). Проте, як вбачається із наявної в матеріалах справи виписки, кредитні відносини між позивачем та відповідачем виникли з 30.08.2019, тобто, з моменту перерахування першого траншу, відповідно період з 30.08.2019 по 25.07.2023 містить 1 425 днів, що більше періоду кількості днів прострочення (1 273), який вказано позивачем. Тому незрозуміло, за який період нараховано заборгованість, яку просить стягнути позивач. Таким чином, враховуючи викладене та відсутність підтвердження належними письмовими доказами розміру заборгованості, яку просить стягнути позивач, позовні вимоги не підлягають до задоволення через їх недоведеність. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.11.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. 11.12.2024 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 75-83). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: 27.08.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти № С-110-011892-19-980 (надалі - Кредитний договір) (а.с. 11). Відповідно до підпунктів 2.1, 2.2, 2.3 і пункту 2 Кредитного договору Банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлюваної Кредитної лінії по рахунку. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн. Ліміт кредитної лінії доступний клієнту на момент укладення угоди - 40000,00 грн. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00 % річних. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором № С-110-011892-19-980 від 27.08.2019 розрахунок боргу станом на 25.07.2023 складає 123079,03 грн. з яких: 39605,66 грн. заборгованості за основним боргом та 83473,37 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченим відсотками (а.с. 14). З виписки по особовому рахунку [PERSON] встановлено рух коштів по рахунку за період з 30.08.2019 по 03.02.2020 (а.с. 15-17). 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до вимог якого АТ «Ідея Банк» передає за плату, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» приймає належні АТ «Ідея Банк» права грошової вимоги до боржників за первинними договорами, вказаними у реєстрі боржників (а.с. 18-24). Відповідно до витягу з реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023 АТ «Ідея Банк» було відступлено, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» прийнято право вимоги до боржника [PERSON] за первинним договором № С-110-011892-19-980 від 27.08.2019 на загальну суму заборгованості 123079,03 грн. (а.с. 38). Згідно з нотаріально посвідченим рішенням єдиного учасника ТзОВ «Росвен Інвест Україна» № 1 від 25.03.2024 вирішено змінити найменування товариства, а саме: з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (а.с. 40-41). Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить наступних висновків. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 27.08.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти № С-110-011892-19-980, що не заперечується останнім. АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит (встановивши кредитний ліміт), відповідно до умов договору, з якими він погодився, що підтвердив своїм підписом. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач суду не надав, не подав будь-яких доказів на спростування користування ним наданими йому банком кредитними коштами. Відповідно до долученого до справи договору, за яким відступлено право вимоги боргу відповідача за кредитним договором, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, визначили межі, обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора, порядок передачі документів новому кредитору, що підтверджують права вимоги до боржника, ціну договору та порядок розрахунку між сторонами за відступлення, що не спростувано відповідачем. Враховуючи, що відповідач не оспорював, та не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України, їх правомірність презюмується. Отже, долучений до справи договір факторингу є чинним, його дійсність ніким не оспорено, а тому і підлягає до виконання. Водночас, відсутність у матеріалах тієї сторінки реєстру божників, де вказана інформація про відповідача не спростовує правомірність договору факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023, крім того, наявний в матеріалах справи витяг з реєстру боржників є належним та допустимим доказом переходу права вимоги до позивача за спірним кредитним договором. Водночас, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, наявна у матеріалах справи виписка за картковим рахунком відповідача (а.с. 15-17) є належним та допустимим доказом, який підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 вказано, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд у будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21 (провадження № 61-11750св22) зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. У справі, яка переглядається, відповідачі не заперечували проти розміру заборгованості, не спростовували його. Маючи сумніви у визначенні дійсного розміру заборгованості за іпотечним договором, суди не визначили його відповідно до умов кредитного договору. З огляду на наведені правові позиції, суд, маючи сумніви у правильності розрахунку, наданому позивачем та контррозрахунку, який міститься у відзиві на позовну заяву, вважає за необхідне самостійно визначити дійсний розмір заборгованості відповідно до умов кредитного договору, з урахування відомостей, якій містяться у виписці по рахунку відповідача. Зокрема, судом визначено наступні періоди, які визначають розмір заборгованості відповідача. 1)11.09.2019 відповідачу було надано транш в розмірі 39000,00 гривень. З урахуванням ставки за користування коштами кредитної лінії в розмірі 24% річних, що визначена пунктом 2.3. Договору, розмір нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 11.09.2019 по 16.09.2019 становить 153,86 грн. (39000,00 грн. х 24% / 365 днів х 6 днів). 2)17.09.2019 відповідачу було надано транш в розмірі 800,00 гривень. З урахуванням ставки за користування коштами кредитної лінії в розмірі 24% річних, що визначена пунктом 2.3. Договору, розмір нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 17.09.2019 по 17.10.2019 становить 811,27 грн. (39800,00 грн. х 24% / 365 днів х 31 днів). 3)18.10.2019 відповідачем було здійснено поповнення поточного рахунку на суму 2800,00 грн. Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Оскільки спірний договір не містить порядку зарахування сплачених відповідачем сум в рахунок погашення кредиту, беручи до уваги вимоги ст. 534 ЦК України, суд відносить здійснення оплати на суму 2800,00 грн. в погашення суми несплачених відсотків. Однак, враховуючи, що вказана сума перевищує розмір нарахованих відсотків станом на 17.10.2019, то її залишок зараховується в погашення тіла кредиту, який буде становити 37965,13 грн. (39800,00 грн. - (2800,00 грн. - 153,86 грн. - 811,27 грн.)). З урахуванням ставки за користування коштами кредитної лінії в розмірі 24% річних, що визначена пунктом 2.3. Договору, розмір нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 18.10.2019 по 27.10.2019 становить 249,63 грн. (37965,13 грн. х 24% / 365 днів х 10 днів). 4)28.10.2019 відповідачу було надано транш в розмірі 899,80 гривень, таким чином тіло кредиту буде становити 38864,93 грн. (37965,13 грн. + 899,80 грн.). З урахуванням ставки за користування коштами кредитної лінії в розмірі 24% річних, що визначена пунктом 2.3. Договору, розмір нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 28.10.2019 по 01.12.2019 становить 894,43 грн. (38864,93 грн. х 24% / 365 днів х 35 днів). 5)02.12.2019 відповідачем було здійснено поповнення поточного рахунку на суму 3000,00 грн. Враховуючи, що вказана сума перевищує розмір нарахованих відсотків станом на 01.12.2019, то її залишок зараховується в погашення тіла кредиту, який буде становити 37008,99 грн. (38864,93 грн. - (3000,00 грн. - 249,63 грн. - 894,43 грн.)). З урахуванням ставки за користування коштами кредитної лінії в розмірі 24% річних, що визначена пунктом 2.3. Договору, розмір нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 02.12.2019 по 04.12.2019 становить 73,00 грн. (37008,99 грн. х 24% / 365 днів х 3 дні). 6)05.12.2019 відповідачу було надано транш в розмірі 400,00 гривень, таким чином тіло кредиту буде становити 37408,99 грн. (37008,99 грн. + 400,00 грн.). З урахуванням ставки за користування коштами кредитної лінії в розмірі 24% річних, що визначена пунктом 2.3. Договору, розмір нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 05.12.2019 по 16.01.2020 становить 1056,63 грн. ((37408,99 грн. х 24% / 365 днів х 27 днів) + (37408,99 грн. х 24% / 366 днів х 16 днів)). 7)17.01.2020 відповідачем було здійснено поповнення поточного рахунку на суму 2600,00 грн. Враховуючи, що вказана сума перевищує розмір нарахованих відсотків станом на 16.01.2020, то її залишок зараховується в погашення тіла кредиту, який буде становити 35938,62 грн. (37408,99 грн. - (2600,00 грн. - 73,00 грн. - 1056,63 грн.)). Водночас, суд не враховував при розрахунку суми заборгованості, інші транші, які надавалися банком позичальнику, оскільки позикодавець самостійно їх нараховував та в той же день списував на погашення комісій, нарахування яких не передбачувалося умовами кредитного договору, підписаного відповідачем. Також стороною відповідача не надано будь-яких доказів щодо внесення коштів на погашення наявної заборгованості після останнього поповнення рахунку на суму 2600,00 грн. проведеного 17.01.2020, а тому суд вважає актуальною інформацію, яка міститься вищевказаній виписці, в частині надання кредитних траншів та погашення наявної заборгованості, що не спростовується стороною відповідача. При цьому, кінцеву дату проведення розрахунку суд визначає - 25.07.2023, а саме: день укладення договору факторингу між первісним кредитором та позивачем щодо спірного кредитного договору, яка також враховувалася представником відповідача при здійсненні контррозрахунку. При цьому, відповідно до витягу з реєстру боржників № 2 сума простроченого зобов`язання відповідача після переходу права вимоги не змінювалася, а відповідно, відсотки не нараховувалися. А тому, в урахуванням ставки за користування коштами кредитної лінії в розмірі 24% річних, що визначена пунктом 2.3. Договору, розмір нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 17.01.2020 по 25.07.2023 становить 30366,71 грн. ((35938,62 грн. х 24 % / 366 днів х 350 днів) + (35938,62 грн. х 24 % / 365 днів х 936 днів)). За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконував належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти № С-110-011892-19-980 від 27.08.2019, а позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, тому суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення боргу за тілом кредиту у розмірі 35938,62 грн. та процентів за користування кредитом у розмірі 30366,71 грн., а всього у сумі 66305,33 грн., необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача вказані кошти, а у іншій частині позовних вимог відмовити у зв`язку з їх безпідставністю. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційну розміру задоволених позовних вимог А тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1305,00 грн. (2422,40 грн. х 66305,33 грн. / 123079,03 грн.) сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 509, 526, 527, 610, 626, 628, 639, 1054, 1077, 1081, 1082 ЦК України, ст.ст. 3, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», ст.ст. 12, 141, 178 ЦПК України та

Outcome: partial