Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права особистої приватної власності, позов обгрунтовує тим, що 25.10.2019 року між нею та відповідачем у справі зареєстровано шлюб. З червня 2024 року шлюбні відносини припинено, та шлюб позивачка має намір розірвати. В період шлюбу та сумісного проживання сторони, зо кошти, більша частина яких належала [PERSON] особисто, придбали нерухоме майно: земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,0928 га. з кадастровим номером 3524010100:50:440:0006, та житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] з належними до нього господарськими будівлями та спорудами. Вартість якого склала 161389.00 грн. Майно за згодою було оформлене на позивачку [PERSON] . Частину коштів на придбане майно позивач зібрала зі своїх доходів, ще до укладення шлюбу, іншу частину допомогли зібрати родичі та батьки. Відповідач майже не приймав фінансової участі у купівлі вказаного нерухомого майна. Ухвалою судді від 13.08.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, та призначено до підготовчого розгляду. 03.06.2024 року від відповідача надійшла до суду заява, в якій останній визнав позовні вимоги повністю, справу просив розглянути за його відсутності. Сторони в підготовче судове засідання не з`явились. Позивач подала заяву про розгляд без участі, позов підтримує, просить не стягувати судові витрати. Відповідач подав заяву про розгляд без участі, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України судове засідання не фіксувалось технічними засобами. Частини 1, 4 ст. 206 ЦПК України визначають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали цивільної справи, ураховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За положеннями ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За положеннями ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Особиста приватна власність кожного із подружжя - це те майно, яке належить лише одному з подружжя і на яке не поширюється сімейно-правовий принцип спільності майна подружжя. Щодо цього майна кожен із подружжя має право самостійно здійснювати правочинності власника. Відповідно до ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав, зареєстровано право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділнка) площею 0,0928 га. з кадастровим номером 3524010100:50:440:0006, номер відомостей про речове право 53418968 від 24.01.2024 року, власником є [PERSON] (підстава набуття права власності - договір купівлі - продажу від 24.01.2024). Відповідно до договору купівлі - продажу від 24.01.2024 року, який посвідчений нотаріально, предметом договору є придбання покупцем [PERSON] земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки) площею 0,0928 га. з кадастровим номером 3524010100:50:440:0006, та житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] з належними до нього господарськими будівлями та спорудами. Вартість якого склала 161389.00 грн. (а.с.8-13). Позивач та відповідач уклали шлюб 25 жовтня 2019 року. (а.с.15) З червня 2024 року разом не проживають. Отже, суд вважає можливим визнати право особистої власності на вищевказане нерухоме майно за позивачкою [PERSON] , оскільки воно набуто у шлюбі за кошти, які належали їй особисто та відповідач не заперечує цього факту. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням визнання відповідачем позову, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved