Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

23 грудня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відновлення меж земельної ділянки. Позовна заява мотивована тим, що відповідно записів погосподарської книги в період з 1982 по 2023 рік в позивача користуванні перебуває земельна ділянка, розташована в [ADDRESS] . Його сусідка [PERSON] без належних правовстановлюючих документів, неправомірно зайняла та користується частиною його земельної ділянки. У квітні позива звернувся до Комаргородського старостинсьокго округу Томашпільської селищної ради з заявою про встановлення меж земельної ділянки, відповідно до записів шнурової книжки 1966 року. Комісією Комаргородського старостинського округу було розглянуто його звернення і за результатами його розгляду було складено відповідний акт, згідно якого комісією не було виявлено порушення його прав та меж земельної ділянки. При цьому комісія посилалася на записи погосподарської книги в період з 1982 по 2023 рік, невраховуючи попередні записи земельно-кадастрових та шнурових книг, про що він просив у своєму зверненні. Вважає, що його право на землю має бути захищено шляхом меж земельної ділянки. Ухвалою суду від 20 грудня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12 березня 2024 року за клопотанням [PERSON] призначено судово земельно - технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 16 квітня 2024 року провадження у справі відновлено, клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів призначено до розгляду. Ухвалою суду від 21 травня 2024 року клопотання представника позивача [PERSON] адвокат В.М. про витребування доказів задоволено. Ухвалою суду від 03 червня 2024 року клопотання судового експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відновлення меж земельної ділянки, задоволено частково. Провадження по справі зупинено. Ухвалою від 25 липня 20924 року провадження у справі відновлено. 26 серпня 2024 року на адресу суду повернулись матеріали цивільної справи № 146/434/23, оскільки не було здійснено оплату згідно ухвали Томашпільського районного суду від 12 березня 2024 року. 03 грудня 2024 року закрито підготовче судове засідання. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просить його задовольнити. Пояснив, що частиною його земельної ділянки незаконо користується сусідка [PERSON] . Колись ще його батьки дозволили своїм родичам користуватися частиною земельної ділянки, а [PERSON] на даний час зайняла ще більшу частину земельної ділянки. Наголосив, що документів на земельну ділянку не має. Представник позивача [PERSON] адвокат Семко В.М. позовні вимоги підтримав. Попросив їх задовольнити. Пояснив, що в користуванні [PERSON] перебуває земельна ділянка по [ADDRESS] . Відповідачка неправомірно зайняла та користується частиною земельної ділянки. Право на землю [PERSON] має бути захищено шляхом відновлення меж земельної ділянки. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Щетніцький В.С. позовні вимоги не визнає і просить відмовити в задоволенні позову, оскільки порушено право відповідачки. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку з таких підстав. Пунктом 1 статті 6\~Конвенції\~про\~захист\~прав\~людини і\~основоположних\~свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що актом за результатами звернення [PERSON] від 25 травня 2023 року встановлено, що земельна ділянка яка перебуває в користуванні гр. [PERSON] по [ADDRESS] має загальну площу 0,4719 га із них 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та 0,2219 га для ведення особистого селянського господарства, згідно записів по господарської книги в період 1982 по 2023 рік площа земельної ділянки становить 0,47 га, тобто площа земельної ділянки по фактичним обмірам на 0,0019 га більша ніж зазначено в по господарській книзі. Проаналізуваши вищевикладену інформацію комісія вважає що межі земельної ділянки та права [PERSON] жодним чином не порушені (а.с.6-8).. На підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] надав наступні копії документів, а саме : рішення №3026 від 13 липня 2023 року про затвердження акта за результатами звернення заяви [PERSON] , яким вирішено затвердити акт за результатами перевірки заяви [PERSON] від 25 травня 2023 року (а.с.9); відповідь Томашпільської селищної ради адресований [PERSON] в якому зазначено, що межі земельної ділянки його жодним чином не порушені (а.с.11); лист архівного відділу районної війської адміністрації адресований [PERSON] про те, що земельно кадастрові книги Комаргородської сільської ради в архівному відділі на зберіганні не перебувають (а.с.12); копія абрису меж земельної ділянки (а.с.13). Так, ухвалою Томашпільського районного суду від 12 березня 2024 року призначено судово земельно - технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Однак, експертиза виконана не була, оскільки позивач не сплатив вартість проведення експертизи та відмовився від її проведення. Частиною.1\~ст. 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Стаття 41 Конституції України\~гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 3\~ст. 13 Конституції України\~власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України\~- власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Частиною 1\~ст. 321 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі\~ст.\~78\~ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до\~ст. 79 ЗК України\~земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Статтею 79-1 ЗК України\~визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натурі (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Частина 2\~ст. 90 ЗК України\~зазначає, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно з п.п. «г», «е» ч. 1\~ст. 91 ЗК України\~- власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 103 ЗК України\~- власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів (пункт «г» ч. 1\~ст. 96 ЗК України). За загальними правилами добросусідства, закріпленими у ст.ст. 103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов`язком для власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається щонайменше незручностей. Згідно зі\~ст. 106 ЗК України\~- спосіб закріплення спільних меж між земельними ділянками визначається за згодою власників таких земельних ділянок. Витрати на встановлення спільних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними. Межовими знаками можуть бути природні чи штучні споруди і рубежі (річки, струмки, канали, лісосмуги, рослинні смуги, дерева, стежки, рівчаки, стіни, паркани, огорожа, шляхові споруди, бетонні або металеві стовпи, плити, моноліти, камені, інші споруди і рубежі), що збігаються із межею земельної ділянки або спеціально встановлюються на ній. Межові знаки на водних об`єктах невстановлюються.\~Власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду. У разіякщо межіземельних діляноку натурі(намісцевості)збігаються зприродними чиштучними лінійнимиспорудами,рубежами (річками,струмками,каналами,лісосмугами,рослинними смугами, шляхами, стежками, рівчаками, стінами, шляховими спорудами, парканами, огорожею, фасадами будівель, іншими лінійними спорудами, рубежами тощо) та раніше встановленими межами сформованих земельних ділянок, межові знаки можуть невстановлюватися.\~Місцезнаходження межових знаків у разі їх визначення або встановлення відображається у матеріалах землевпорядного проектування та геодезичних вишукувань, а також на кадастрових планах земельних ділянок. Власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані дотримуватися меж земельних ділянок. \~ \~ \~ \~Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Зміст ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст. ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Однак, в порушення ч.1 ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано суду беззаперечних і достатніх доказів, які б доводили обґрунтування його позовних вимог до відповідачки, тому з урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю. Судові витрати понесені позивачем, згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, слід віднести за рахунок [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed