Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-09 00:00:00

Заявник [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи Управління народонаселення та міграції у м.Нетанія Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю в особі Посольства Ізраїлю в Україні, [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначила, що вона [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26.12.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У 2017 році створила нову сім`ю з [PERSON] та разом із донькою і своїм новим чоловіком проживали у [ADDRESS] , що підтверджено довідкою. [PERSON] та її чоловік набули ізраїльське громадянство. Наразі планує реалізувати право дочки на отримання ізраїльського громадянства. З березня 2022 року вони із чоловіком та донькою переїхали до міста Нетанія, держави Ізраїль. За законодавством держави Ізраїль, з метою отримання дозволу на проживання доньки та отримання громадянства в Ізраїлі, подала до Бюро з обліку населення міста Нетанія пакет відповідних документів, втому числі і нотаріальну заяву заінтересованої особи [PERSON] , якою останній надав згоду на постійне місце проживання його доньки в Державі Ізраїль та отримання нею громадянства цієї країни. Однак, наданих документів виявилось недостатньо та Бюро з обліку населення міста Нетанія повідомило, що окрім доданих до заяви документів, слід пред`явити докази про контакти матері та доньки за останні два роки до подачі заяви. Усно було роз`яснено, що для підтвердження зазначених обставин достатньо буде судового рішення, яким буде підтверджено, що дитина перебувала останні два роки виключно під опікою своєї матері. Такі обставини перешкоджають реалізувати право доньки, [PERSON] , на отримання посвідки на проживання та в подальшому ізраїльського громадянства. Неповнолітня донька [PERSON] , проживає разом з матір`ю з 2022 року в державі Ізраїль під її повною фактичною та юридичною опікою та піклуванням, що підтверджується довідкою про навчання від 01.05.2024 року, довідкою від 14.04.2024 про членство в програмі з надання послуг з охорони здоров`я "Маккабі" починаючи з травня 2022 року, договором оренди житлового приміщення - квартири у місті Нетанія, укладений з 07.05.2022 року, орендарями значиться заявниця, її чоловік та донька. Окрім цього [PERSON] увесь час після розлучення батьків проживає з матір`ю, яка за нею доглядає, виховує, забезпечує її духовний і моральний розвиток, продовжує дбати про неї і зараз, знаходячись разом з нею за кордоном. Також наявна нотаріальна заява батька дитини [PERSON] , засвідчена 29.06.2023 року приватним нотаріусом Кот Б. А. Дніпровського міського нотаріального округу, якою підтверджено, що [PERSON] не заперечує проти оформлення документів на постійне місце проживання дитини із матір`ю на території держави Ізраїль та отримання його донькою громадянства цієї країни. Нотаріусом підтверджено, що [PERSON] діє добровільно та повністю усвідомлює значення своїх дій. Встановлення факту, що донька постійно проживає разом з нею та про неї піклується лише вона, починаючи з 2013 року, має юридичне значення, оскільки це дасть можливість отримати дозвіл Бюро з обліку населення міста Нетанія Органу з обліку населення та імміграції на отримання її донькою права на проживання в державі Ізраїль та в подальшому отримання ізраїльського громадянства. В судове засідання заявниця та її представник не з`явилися, надали заяву в якій зазначили про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні вимог наполягають в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Управління народонаселення та міграції у м.Нетанія Міністерства внутрішніх справ Ізраїлю в особі Посольства Ізраїлю в Україні в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв не надав. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв не надав Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 27.01.2007 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, який розірвано заочним рішенням Петропалівським районним судом Дніпропетровської області від 26.12.2013 року. Рішення набрало законної сили 02.06.2014 року. [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 940. Батьками зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] . 16.09.2017 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладенню шлюбу серії [NUMBER] від 16.09.2017 р. [PERSON] є громадянкою Ізраїлю і на даний час проживає у цій країні, що підтверджується внутрішнім паспортом (країна Ізраїль) № 346324528 від 12.11.2020 року, в додатку до якого наявні відомості про укладення шлюбу з [PERSON] (завірений переклад з івриту на українську мову). Відповідно до довідки про навчання, виданої завідуючим навчальної школи ім. Черняховського від 01.05.2024 року зазначено, що [PERSON] , навчається у 5784 (2023-2024) навчальному році у четвертому класі. Як вбачається з заяви, неповнолітня донька [PERSON] проживає разом з матір`ю в державі Ізраїль під її повною фактичною та юридичною опікою та піклуванням. Відповідно до довідки про стан справи про отримання статусу неповнолітньою громадянкою України [PERSON] , яка знаходиться на розгляді в візовому відділені управління по справам міграції та народонаселення м.Натанія Ізраїль наданої [PERSON] , членом адвокатської Колегії Ізраїля, дозвіл на ведення адвокатської діяльності №80143. 16.03.2022 року [PERSON] ввезла неповнолітню доньку [PERSON] 2007 року народження на територію держави Ізраїль. [PERSON] отримала громадянство Ізраїлю відповідно до Закону Ізраїлю "Про повернення" як дружина єврея в 2020 році. Оскільки в момент репатріації [PERSON] не знала місця знаходження біологічного батька неповнолітньої [PERSON] та не мала можливості його встановити, вона не змогла отримати його дозвіл на виїзд дитини за кордон та отримання статусу. Відповідно до інструкції відділенні міграції та народонаселення МВС Ізраїля #5.2.0024 подружжя того, хто має право на репатріацію може подати клопотання про отримання візи та в майбутньому громадянства для своєї неповнолітньої дитини. Отримання статусу відбувається із метою захисту Прав та інтересів неповнолітньої дитини та збереження цілісності родинних стосунків. Дитина, яка на момент отримання статусу досягла п`ятнадцятирічного віку має залишитись із тим з батьків який фактично опікувався нею. В випадку Сировець Ксенії, батьки розлучилися в 2013 року, з того моменту батько не спілкувався із нею. Більш того, він ніколи не сплачував аліменти, не намагався відновити стосунки із дитиною, зловживає алкоголем та довгий час було неможливо його знайти, оскільки він мешкає в притулку при релігійній установі. 1 липня 2024 року візовий відділ МВС Ізраїля в м. Натанії провів співбесіду із [PERSON] та її неповнолітньою донькою з метою деталізації обставин того, чому дитина не отримала статус разом із матір`ю в 2020 році, та чи приймає батько участь в вихованні дитини. Підчас співбесіди [PERSON] та неповнолітня [PERSON] підтвердили факти зазначені вище, також були надані фактичні докази одноособового піклування: довідка з ізраїльської школи, грошові перекази, медична страховка дитини, переписки між матір`ю та дитиною в соціальних мережах. Для отримання позитивного рішення та візи для неповнолітньої Ксенії не вистачає лише офіційного документа з України, який би підтверджував юридичний факт того, що останні 2 роки мати опікувалася дитиною одноособово, та був засвідчений належним чином. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Обґрунтовуючи заяву, [PERSON] зазначила, що метою звернення до суду є підтвердження факту проживання її доньки [PERSON] що в подальшому дасть їй можливість отримати дозвіл на отримання громадянства держави Ізраїль. Матеріалами справи встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває під виключною (юридичною) опікою її матері [PERSON] та постійно проживає разом з нею. Частиною першою та другою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі . Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 727/3231/17 про встановлення фактів, що мають юридичне значення зробив висновок про те, що встановлення фактів можливо за наявності певних умов, а саме: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; встановлення факту не пов`язується із вирішенням спору про право. З матеріалів справи та пояснень, викладених нею у заяві, випливає, що доводи заявника є законними та обґрунтованими. Встановлено, що дитиною опікується мати та спору про право у даному випадку судом не вбачається. Крім того, на думку суду, заявник позбавлена можливості у позасудовому порядку встановити вищевказаний факт. Разом з тим, лише встановлення даного факту дасть можливість заявнику найбільш ефективно захистити її права та права її дитини на отриманням громадянства держави Ізраїль. Також, вирішуючи вимоги за заявою, судом враховуються висновки викладені в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», яким заявниця обґрунтовувала свою заяву, судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Цим же пунктом визначено, що суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Матеріалами справи встановлено, що дитина проживає з матір`ю з березня 2022 року та перебуває під її опікою. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Також у ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції зазначається, що держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Судом враховується, що в даному випадку мають бути захищені інтереси неповнолітньої дитини, зокрема з метою возз`єднання із сім`єю в іншій державі. Статті 3, 11 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 покладають на Держави - учасниці цієї Конвенції зобов`язання забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів, також вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону. Вимога Конвенції ООН про права дитини обумовлена потребою забезпечити вирішення питань, що стосуються виховання і піклування про дитину, у легітимний спосіб і таким чином гарантувати стабільне життя дитини і впорядкованість її відносин з батьками чи іншими піклувальниками. Багатостороннім міжнародним договором, спрямованим на захист дитини від незаконного переміщення чи утримання, є Гаазька Конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року, до якої приєдналися Україна та Ізраїль. У Гаазькій Конвенції вживаються поняття «право піклування» і «право доступу», тлумачення яких обмежено виключно цілями Конвенції. Так, «право піклування» охоплює права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини, а «право доступу» включає право спілкуватися з дитиною, у тому числі переміщувати дитину на обмежений час у місце інше, ніж місце її постійного проживання (стаття 5 Конвенції). Право піклування в контексті Конвенції охоплює не лише визначення місця проживання дитини, а й вирішення питань про тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон. Тобто, наявність документа, що визначає місце проживання дитини з одним із батьків, не є підставою для зміни дитиною держави проживання цим з батьків одноособово. Зміна країни проживання дитини вимагає окремого узгодження з тим з батьків, який проживає окремо (а за відсутності - потрібен дозвіл суду), адже такий переїзд, як правило, спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичного соціального, культурного, мовного середовища дитини, тобто впливає на питання, пов`язані з її подальшим життям, розвитком і вихованням. Ізраїль та Україна входять до числа держав, які зв`язані Гаазькою Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей (далі Конвенція), статтею 3 якої встановлено, що права піклування, згадані в пункті a, можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта, або в силу рішення судової або адміністративної влади, або внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави. Статтею 5 цієї Конвенції Для цілей цієї Конвенції визначено: a) "права піклування" включають права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини. Для настання правових наслідків для отримання громадянства дитиною, згідно законодавства Ізраїль необхідно рішення суду України про встановлення факту, що вона є єдиним законним представником (опікуном) дитини, тобто одна має права піклування про дитину - свою доньку. З урахуванням зазначеного, приймаючи до уваги те, що встановлення факту перебування дитини [PERSON] , під опікою її матері [PERSON] для отримання неповнолітньою дитиною ізраїльського громадянства, має для заявника юридичне значення, а тому суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved