Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

12 серпня 2024 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ТОВ "Євро-Реконструкція" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 753/15500/24 між суддями від 12 серпня 2024 року головуючим суддею обрано Шаповалову К.В. Фактично справу було передано судді 15 серпня 2024 року. 28 серпня 2024 року до суду з електронного реєстру територіальної громади м. Києва надійшла інформація стосовно зареєстрованого місця проживання відповідачів. 13 вересня 2024 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків та позовна заява у новій редакції, відповідно до змісту якої позивач зазначає, що у зв`язку із несплатою відповідачами коштів по наданню послуг з постачання теплової енергії та гарячої води за адресою їх місця проживання: [ADDRESS] , у них виникла заборгованість, яка із врахуванням 3% річних від розміру заборгованості та інфляційної складової боргу складає 44 753,02 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь у судовому порядку. Ухвалою суду від 18 вересня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 04 листопада, 07 листопада та 14 листопада 2024 року до суду від відповідачів надійшли відповіді на відзив (які є ідентичними). У відзивах відповідачі зазначили наступне. Відповідачі вважають, що позовні вимоги щодо стягнення боргу за послугу з гарячого водопостачання не підлягають задоволенню з наступних підстав. Фактично у квартирі [ADDRESS] зареєстровано п`ять осіб, серед яких троє відповідачів: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] не проживає за вказаною адресою з вересня 2016 року, постійно знаходиться на території Республіки Чехія, де раніше навчалася, а з 2023 року наразі працевлаштована. Окрім того, відповідачі зазначають, що у квартирі зареєстрована, але з 2020 року не проживає [PERSON] , яка не є відповідачкою у справі. Відповідачі зазначають, що відповідно до вимог закону споживачі зобов`язані вносити плату за житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, тож відповідач [PERSON] та громадянка [PERSON] , які зареєстровані у помешканні, однак фактично не проживають у ньому не повинні сплачувати кошти за послуги з гарячого водопостачання. Відповідачі зазначили, що ними 29 жовтня 2024 року на адресу позивача було направлено заяву про перерахунок суми боргу. Окрім того, відповідачами власноруч було здійснено перерахунок заборгованості, відповідно до якого станом на 31 травня 2024 року сальдо за послуги з гарячого водопостачання складає 15 952, 95 грн, тобто у них наявна переплата за вказані послуги. Таким чином відповідачі просили суд відмовити позивачу у задоволенні позову у частині стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води. Стосовно заборгованості по оплаті послуги з централізованого опалення заперечень не зазначалось. 13 листопада 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив наступне. За загальним правилом, особи, що зареєстровані у житлі, є споживачами комунальних послуг. У період виникнення заборгованості за надані послуги, місце постійного проживання відповідачів та членів їх сім`ї (5 осіб) підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва, а відповідно вони є споживачами наданих до квартири послуг та належними відповідачами по справі. Звернення позивача з вимогами про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги не до усіх мешканців квартири, а лише до відповідачів, є необмежуваним правом Товариства, як кредитора та позивача, а також дотриманням принципу диспозитивності. ТОВ «Євро-Реконструкція» щомісячно, починаючи з липня 2014 року, на адресу усіх споживачів направляє квитанції, в яких крім відомостей про надані послуги та нараховані за надані послуги кошти, зазначається кількість осіб, що проживають у квартирі, порядок нарахування коштів за гаряче водопостачання (по лічильнику чи по нормі споживання на кількість проживаючих осіб), існуючий розмір боргу, у разі його наявності, а також постійно повідомляється про те, що показання квартирних засобів обліку щомісяця мають зніматися споживачами та надаватися виконавцю послуг, із зазначенням номерів телефонів, електронних адрес та наявних сервісів, за допомогою яких здійснюється зв`язок з теплопостачальною організацією. Більш того, плата за надані комунальні послуги вчинялась відповідачами саме по вказаним квитанціям (рахункам на оплату). Враховуючи те, що за особовим рахунком відповідачів сплачувались кошти на підставі вказаних квитанцій, а також те, що протягом спірного періоду відповідачі не зверталися до позивача щодо незгоди з нарахованими коштами до сплати, відповідачі фактично визнавали та погоджувалися з існуючими нарахуваннями. Відповідно до вимог пункту 28, та підпункту 11 пункту 45 Правил надання послуг з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 1 1.12.2019 № 1182 (зі змінами), п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний інформувати протягом місяця виконавця про зміну фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача, з метою подальшого внесення виконавцем змін до договору та проведення розподілу загальних обсягів спожитих послуг між споживачами багатоквартирного будинку з урахуванням внесених змін. Порядок звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за комунальні послуги (в т.ч. за ГВП), затверджений рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 409/1843. Доказів того, що відповідачі, до моменту подання позовної заяви до суду зверталися до ТОВ «Євро-Реконструкція» з повідомленням про зміну кількості зареєстрованих чи фактично проживаючих осіб у квартирі, відповідачами не надано. Отже, саме споживач, має інтерес до надання достовірних відомостей про кількість осіб, які мають зареєстроване місце проживання у квартирі або кількість фактично проживаючих осіб, а також відомостей про зміну кількості таких осіб. Обов`язку періодичної перевірки кількості осіб, які мають зареєстроване місце проживання у квартирі або кількість фактично проживаючих осіб, у виконавця комунальної послуги немає, плата за надані послуги нараховується у відповідності до достовірних відомостей, наданих споживачем. Отже, протягом спірного періоду мешканці квартири не звертались до ТОВ «Євро-Реконструкція» щодо: зміни кількості зареєстрованих та/або фактично проживаючих осіб у квартирі; неналежної якості отриманих комунальних послуг; підтвердження не проживання в квартирі, а тому позивач здійснював нарахування за послугу з постачання гарячої води на підставі наявної в нього інформації, - з врахуванням 5 зареєстрованих осіб (що кореспондується з відомостями з Реєстру територіальної громади м. Києва), відповідно правових підстав для здійснення перерахунку нарахованих коштів за спірний період за послугу з постачання гарячої води не вбачається. Таким чином, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі не скористались своїм правом та не подали до суду заперечення на відповідь на відзив. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, доходить наступного висновку. Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 № 1198-VII виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності з 1 липня 2014 року є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку [ADDRESS] здійснюється Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01.06.2012 № 198. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у квартирі № 271 даного будинку та є споживачами зазначених послуг. Звертаючись із позовом до суду позивач вказує, що відповідачі у період з жовтня 2015 року не вносили плату за отримані послуги з постачання теплової енергії та з червня 2017 року за послуги з постачання гарячої води, внаслідок чого у відповідачів станом на 01 червня 2024 року утворилась заборгованість за надані послуги в загальному розмірі 32 210, 21 грн (17 762,91 грн - теплова енергія, 14 447,30 грн - гаряча вода). Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів вказану суму заборгованості, а також 3% річних та інфляційні втрати, через порушення умов та строків внесення оплати за отримання відповідачами послуги. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2015 року № 630, врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІУ (діяв до 1 травня 2019 року), ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (введено в дію з 1 травня 2019 року відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень), п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 № 630 (далі - «Правил»), п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 № 572, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. 23 липня 2014 року у газеті Хрещатик (№103 (4503)) позивачем розміщено відповідне повідомлення, із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської Ради - газеті «Хрещатик» 6 серпня 2014 року (№ 111 (4511)). Згідно із пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за №630 (далі - Правила) регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. За змістом пунктів 18, 30 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. З 1 травня 2019 року набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року (далі - Закон № 2189-VIII). За приписом пункту 5 частини 2 статті 7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року, Постановою КМУ від 11 грудня 2019 року № 1182 "Про затвердження Правил надання послуг з постачання гарячої води та попових договорів про надання послуг з постачання гарячої води" та Постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830 "Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії". Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Суд відхиляє доводи відповідачів щодо того, що оскільки у квартирі зареєстровано п`ять осіб, а фактично проживає лише троє, то відповідач мав нараховувати кошти за послугу із постачання гарячої води у розрахунку на трьох осіб, враховуючи таке. Відповідно до положень пункту 6 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції на час виникнення спірних правовідносин, споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції 2017 року, споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. У пункті 29 Правил зазначено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Отже, споживач має право не сплачувати вартість житлово-комунальних послуг у випадку, якщо він подасть відповідну письмову заяву до надавача послуг та документально оформить свою відсутність в квартирі. Однак, відповідачами не надано доказів звернення до ТОВ «Євро-Реконструкція» із заявою про не проживання у квартирі [ADDRESS] у спірний період та що вони бажають припинити отримання житлово-комунальних послуг на певний час, зокрема, на час відсутності [PERSON] (відповідач) та [PERSON] за вказаною адресою, а тому підстав для звільнення відповідачів від оплати житлово-комунальних послуг немає. Надані суду (долучені до відзивів) докази не проживання [PERSON] (відповідач) та [PERSON] у квартирі, не можуть бути підставою для звільнення відповідачів від оплати за житлово-комунальні послуги у спірний період, оскільки такі документи вони зобов`язані були надати до надавача послуг і у спірний період. Крім того, як вбачається із долучених до відзивів копій рахунків на оплату, зокрема за постачання гарячої води, в них зазначалось про наявність заборгованості за таку послугу та відповідачами така заборгованість частково сплачувалась у певні періоди, а отже, відповідачі, знаючи про розмір заборгованості та сплачуючи її, не заперечували проти розрахунку позивача (визначення розміру заборгованості) та визнавали її. Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, ним враховувались такі сплати боргу відповідачами, про що зазначено у відповідній графі розрахунку. У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦКУ порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Позивачем також ставиться вимога про стягнення нарахованих у період до 23 лютого 2022 року 3% річних у розмірі 3662,47 грн та інфляційних втрат у розмірі 8880,34 грн, яка підлягає задоволенню із таких правових підстав. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши розрахунок інфляційного збільшення та 3% річних, наданий позивачем, судом встановлено вірність здійсненого нарахування. Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки він виконаний за вірними формулами, з урахуванням статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення і не спростований відповідачем. Відповідачами не надано доказів на спростування обставин та розрахунків наданих позивачем. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, зважаючи на встановлені обставини та наведені положення Закону, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог ТОВ «Євро-Реконструкція» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням інфляційної складової боргу та трьох процентів річних в загальному розмірі 44 738, 04 грн, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідачів сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved