Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, мотивуючи тим, що 06 травня 1994 року згідно до договору купівлі - продажу вона, [PERSON] придбала у [PERSON] жилий будинок незакінченого будівництва з процентом готовності 15% розташованій на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний факт підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку розташованого на земельній ділянці від 06 травня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори Лівійською Л.М. і зареєстрованого в реєстрі №733. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами з приналежною до нього земельною ділянкою належав продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Виконкомом Синельниківської районної ради народних депутатів 29.12.1985 року та рішення виконкому Синельниківської районної Ради народних депутатів №378/6 від 29.12.1985 р. На підставі вказаного договору вона, [PERSON] стала власником вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами з приналежною до нього земельною ділянкою. У 2010 році будівництво житлового будинку було закінчено, що підтверджується копією Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Будівництво господарських будівель та споруд було закінчено в 1996 році. 17 червня 1994 р. рішенням виконкому Іларіонівської ради народних депутатів №28 від 24.03.1994 р., їй, [PERSON] було надано Дозвіл №134 на забудову садиби в сільському населеному пункті за адресою: [ADDRESS] . 21 грудня 2022 року їй було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташованій за адресою: [ADDRESS] , який складається з: житлового будинку площею 64,9 кв.м. А1; сарай 28 кв.м; сарай 8 кв.м З 1 Е1; сарай 7кв.м О 1 ЛІ; сарай 6 кв.м О 1 Л1; літня кухня 23 кв.м. Б1; прибудова до літньої кухні 8 кв.м. В1, Ж1; прибудова до літньої кухні 14 кв.м. В1, Ж1; гараж 19 кв.м. М 1; вбиральня Г 1; літній душ Д 1; колодязь 8 п/м №4; водоколонка 3 п/м №5; погріб 6 кв.м. №6; огорожа 82,3 кв.м №1-3. До складу будинку входять: коридор площею 2,1 кв.м.; прихожа площею 14.7 кв.м., кухня площею 8,6 кв.м., ванна площею 3.5 кв.м, кімната площею 9,2 кв.м.; кімната площею 8,4 кв.м., кімната площею 12,6 кв.м., кімната площею 5,8 кв.м. Згідно до довідки №630 від 22.12.2022 року наданою комунальним підприємством «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради: «Житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які розташовані за адресою: [ADDRESS] заінвентаризовані за [PERSON] . Право власності станом на 31.12.2012 р. в бюро не зареєстровано. Як вбачається з Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 30 січня 2023 року, вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами був остаточно закінчений будівництвом у 2010 році. Отже, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташовано за адресою: [ADDRESS] не є аварійним і придатний для надійної та безпечної експлуатації, з закінченим будівництвом та можливістю надійної та безпечної експлуатації вказаного житлового будинку. З метою оформлення права власності на будинок 28 листопада 2024 року вона, [PERSON] , звернулася до Виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області з заявою про введення в експлуатацію (державну реєстрацію) на закінчений будівництвом житловий будинок садибного типу розташованого на належній земельній ділянці. 04.12.2024 року Виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області їй було надано відповідь, що «враховуючи відсутність дозвільних документів на будівництво, а також правовстановлюючих документів на земельну ділянку, для вирішення питання їй необхідно звернутись до суду.» Таким чином, вона є власницею житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами з приналежною до нього земельною ділянкою, який розташовано за адресою: [ADDRESS] . Будівництво житлового будинку було почато попереднім власником, а закінчено нею самовільно у зв`язку з їхньою юридичною необізнаністю, а також відсутністю грошових коштів для оформлення необхідних дозволів на будівництво. Однак будівництво будинку відбулося на належній їй земельній ділянці і відповідно до її цільового використання та функціонального призначення. [PERSON] є належним і законним власником житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , будівництво житлового будинку було закінчено у 2010 році, будинок є надійним і безпечним для експлуатації. Жодних прав інших осіб не порушено. Таким чином, іншого способу, окрім судового, визнати право на житловий будинок загальною площею 64,9 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, з приналежною до нього земельною ділянкою, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , вона не має. Просить суд визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , яке складається з: житлового будинку площею 64,9 кв.м. А1; сарай 28 кв.м; сарай 8 кв.м 3 1 Е1; сарай 7кв.м О 1 Л1; сарай 6 кв.м О 1 Л1; літня кухня 23 кв.м. Б1; прибудова до літньої кухні 8 кв.м. В1, Ж1; прибудова до літньої кухні 14 кв.м. В1, Ж1; гараж 19 кв.м. М 1; вбиральня Г 1; літній душ Д 1; колодязь 8 п/м №4; водоколонка 3 п/м №5; погріб 6 кв.м. №6; огорожа 82,3кв.м №1-3. До початку відкритого судового засідання представник позивача Носач С.С. надав заяву в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Денисенко Л. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути без участі представника Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, заперечень проти позовних вимог не мають. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 06 травня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори Левінським Л.М. і зареєстрованого в реєстрі №733, [PERSON] є власником житлового будинку незакінченого будівництвом з процентом готовності 15%, розташований на земельній ділянці розміром 700 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , на підставі рішення виконкому Іларіонівської ради народних депутатів №28 від 24.03.1994 р. надано Дозвіл №134 на забудову садиби в сільському населеному пункті за адресою: [ADDRESS] , від 17 червня 1994 р. Згідно Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, [PERSON] будівництво житлового будинку та господарських будівель та споруд було закінчено в 2010 році. Станом на 21 грудня 2022 року позивачу було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , який складається з: житлового будинку площею 64,9 кв.м. А1; сарай 28 кв.м; сарай 8 кв.м З 1 Е1; сарай 7кв.м О 1 ЛІ; сарай 6 кв.м О 1 Л1; літня кухня 23 кв.м. Б1; прибудова до літньої кухні 8 кв.м. В1, Ж1; прибудова до літньої кухні 14 кв.м. В1, Ж1; гараж 19 кв.м. М 1; вбиральня Г 1; літній душ Д 1; колодязь 8 п/м №4; водоколонка 3 п/м №5; погріб 6 кв.м. №6; огорожа 82,3 кв.м №1-3. До складу будинку входять: коридор площею 2,1 кв.м.; прихожа площею 14.7 кв.м., кухня площею 8,6 кв.м., ванна площею 3.5 кв.м, кімната площею 9,2 кв.м.; кімната площею 8,4 кв.м., кімната площею 12,6 кв.м., кімната площею 5,8 кв.м. Згідно довідки №630 від 22.12.2022 року наданої Комунальним підприємством «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, вбачається, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , заінвентаризовані за [PERSON] . Право власності станом на 31.12.2012 р. в бюро не зареєстровано. З метою оформлення права власності на будинок 28 листопада 2024 року [PERSON] звернулася до Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області з заявою про введення житлового будинку в експлуатацію. 04.12.2024 року Виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області їй було надано відповідь, що враховуючи відсутність дозвільних документів на будівництво, а також правовстановлюючих документів на земельну ділянку, для вирішення питання їй необхідно звернутись до суду. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч.4 ст.373 ЦК України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва )» визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво. Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Згідно статті 376 ЦК, суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки. Право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв`язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Водночас, згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, а саме об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. Згідно порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461 у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Частиною 3 ст. 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Аналізуючи викладене, суд вважає, що законодавство передбачає можливість визнання права власності на самочинно збудоване майно у разі якщо буде встановлено, що будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам а також, те що на теперішній час за таких обставин єдиним способом захисту своїх особистих майнових прав для позивача є спосіб визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, з послідуючим прийняття його в експлуатацію відповідно до вимог чинного на теперішній час законодавства. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги є такими, що відповідають чинному законодавству. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved