Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2024 року у цій справі у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом з батьком відмовлено; зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю задоволено; визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] ; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок). Відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] засобами поштового зв`язку 23.12.2024 звернулася до суду з заявою (отримана судом 27.12.2024) про ухвалення додаткового рішення, у якій просить стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати у справі в розмірі 30992,40 грн., які складаються з судового збору в розмірі 992,40 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 30000,00 грн. Ухвалою від 27.12.2024 заяву про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат призначено до судового розгляду з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, до суду надійшла заява представника [PERSON] , якою представник просив розгляд заяви про розподіл судових витрат здійснювати за його відсутності та відсутності його довірителя. Представник [PERSON] , адвокат Чепурнов В. І., надав суду письмові заперечення проти заяви про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат, у яких вказує, що така заява підлягає задоволенню частково шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. В обґрунтування заперечень посилається на те, що заявлена сума відшкодування витрат на правничу допомогу є неспівмірною зі складністю справи, рівнем високого професіоналізма представника відповідача за первісним позовом та з обсягом виконаних ним робіт. Вказує, що провадження у справі за первісним позовом було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. Також зазначає, що зустрічна позовна заява [PERSON] призвела до штучного збільшення складності справи та затягування її строків розгяду. У своїх запереченнях представник [PERSON] наводить свої міркування щодо мотивів ухвалення рішення та вказує, що при визначенні місця проживання дитини під час воєнного стану, суд повинен був враховувати пріоритет права дитини на життя, перебування її в безпечному середовищі, що могла забезпечити саме мати (тому як [PERSON] є військово зобов`язаною особою та підлягає мобілізації ), про що захиснику [PERSON] було достеменно відомо. Усвідомлюючи незначну складність справи, та тривалий час розглду справи, саме [PERSON] підписувала додаткові угоди до договору про надання правничої допомоги, переслідуючи лише їй відомі цілі. Представник відповідача за первісним позовом не міг відмовитися від виконання умов договору, навіть усвідомлюючи що замовник за договором зловживає своїм правом. Адвокат Морозов Є.Є. (представник [PERSON] ) є досвідченим спеціалістом та з урахуванном його досвіду, на час ознайомлення з примірником позовної заяви [PERSON] скоріш за все усвідомлював перспективу судового розгляду справи і скоріш за все повідомив замовнику, про достатність подання відзиву на первісний позов (на складання якого він би витратив не більше 1 години свого робочого часу, який можливо оцінити в 2000 гривень). Тому на думку представника [PERSON] відповідач за первісним позовом вирішив не покладатися на досвід суду і наполіг на укладанні договору, який не мав жодного сенсу. В данному випадку гонорар є неспівмірним зі складностю справи, виходить за межі розумного. Крім того, представник [PERSON] у своїх запереченнях зазначає, що на підтвердження понесених [PERSON] витрат на правничу допомогу у справі подала примірник договору про надання правничої допомоги, примірники додаткових угод, дві квитанції про перерахунок коштів та два акти виконаних робіт. При цьому детальний опис робіт наведений лише в акті виконаних робіт № 1, а в акті викнаних робіт № 2 детальний опис робот відсутній. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи та їх представників, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Розподіл судових витрат позивача на правничу допомогу підлягає вирішенню у порядку, встановленому ч.8 ст.141 ЦПК України. Так, згідно пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. При ухваленні рішення по даній справі, задовольняючи зустрічний позов, суд не вирішив питання про судові витрати в частині витрат на правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. За нормами статті 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті\~141 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 31 жовтня 2022 року у справі № 236/3503/20-ц (провадження № 61-19531св21). Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2022 року у справі № 757/24445/21-ц (провадження № 61-9163св22) зазначив, що відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу. Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/WestAllianceLimited проти України заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі Заїченко проти України (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. В матеріалах даної справи міститься копії договору про надання юридичної (правничої) допомоги, укладеного 29 листопада 2022 між відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) [PERSON] та адвокатським бюро «Євгенія Морозова» та додаткові угоди до вказаного договору, за умовами яких договірні сторони погодили вартість послуг Бюро у фіксованому розмірі на рівні 30000,00 (тридцять тис. грн.). Представником Матях В. Д. суду також надано Акт № 1 (проміжний) прийому-здачі наданих послуг з описом виконаних робіт з надання правової допомоги станом на 11 травня 2023 року на загальну суму 15000,00 грн. Відповідно до акту № 2 вартість наданих [PERSON] послуг становить 30000 (тридцять тисяч) грн.. У цьому акті відсутній опис виконаних робіт та окремо представник Матях В. Д. його не надає. Разом з тим, представником Матях В. Д. суду надано платіжні документи про сплату наданих послуг на загальну суду 30000,00 грн. За правилами статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 14-16723св20) зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі №640/24023/21, відповідно до якої «відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на правничу допомогу, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами». На переконання суду, представником [PERSON] доведено неспівмірність витрат на правничу допомогу з наданими послугами, з огляду на предмет спору, обсяг та характер доказів, категорію та складність справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Поряд з тим, суд критично ставиться до його посилань на той факт, що провадження у справі за первісним позовом було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки матеріалами справи підтверджено протилежне. Підписання додаткових угод між [PERSON] та адвокатським бюро було зумовлено продовженням розгляду справи та закінченням строку дії основного договору. Дані факти суд не розцінює як переслідування [PERSON] корисних цілей чи як вказує представник [PERSON] «лише їй відомих цілей» чи зловживанням своїми правами. Не заслуговують також на увагу посилання представника [PERSON] , що зустрічний позов [PERSON] призвело до штучного збільшення складності справи та затягування її строків розгяду. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на задоволення зустрічного позову та відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] . З урахуванням часткової доведеності представником [PERSON] неспівмірності витрат на правничу допомогу, такі витрати на переконання суду становлять 12000 грн. з урахуванням обставин та складності справи, характер доказів, обсягом виконаної адвокатом роботи, часом розгляду спору у суді, що за обставинами даної справи відповідатиме принципам співмірності та розумності. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу на рівні 12000 грн. Суд також звертає увагу сторін, що рішенням суду від 18.12.2024 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. тому вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення в цій частині задоволенню не підлягають.

Outcome: partial