Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-24 00:00:00

18.11.2024 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 52687,03 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що наказом №479 від 19.12.2012 його було прийнято на роботу у ПАТ «Сумихімпром» у воєнізовану охорону контролером на контрольно-пропускному пункті 2 класу. 18.02.2019 позивача переведено у тому ж підрозділі контролером на контрольно-пропускному пункті 1 класу. Наказом №599 від 31.10.2024 його звільнено з підприємства за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного договору за частиною третьою статті 38 Кодексу законів про працю України. Згідно розрахункового листа ПАТ «Сумихімпром» не виплатило позивачу заробітну плату у розмірі 52687,03 грн. У зв`язку з викладеним він змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 22.11.2024 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін, розгляд справи по суті призначений на 12.12.2024 та через першу неявку представника відповідача та можливе ненадходження відзиву на позовну заяву засобами поштового зв`язку відкладений до 25.12.2024. Позивач у судове засідання не прибув, у позовній заяві просив суд розглядати справу без його участі, додатково подав до суду заяву від 12.12.2024 про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач відзиву на позов не подав, у судове засідання його повноважний представник не прибув, про причини неявки не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Неявка сторін, належним чином повідомлених про дачу і місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами. У відповідності до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що наказом №479 від 19.12.2012 позивача було прийнято на роботу у ПАТ «Сумихімпром» у воєнізовану охорону контролером на контрольно-пропускному пункті 2 класу. 18.02.2019 позивача переведено у тому ж підрозділі контролером на контрольно-пропускному пункті 1 класу. Наказом №599 від 31.10.2024 позивача звільнено з підприємства за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного договору за частиною третьою статті 38 Кодексу законів про працю України, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 06.04.1998 та копією наказу (розпорядження) №599 про припинення трудового договору (контракту). Згідно розрахункового листа за жовтень 2024 року та листа ПАТ «Сумихімпром» від 31.10.2024 позивачу підлягає виплаті заробітна плата в розмірі 52687,03 грн. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і у повноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Частиною першою статті 116 КЗпП України у свою чергу визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Судом встановлено, що у день звільнення позивача відповідачем не було виплачено належних йому як звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. Відповідно до частин першої та другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході розгляду справи судом було встановлено, що позивачу при звільненні була нарахована заробітна плата та вихідна допомога при припиненні трудового договору, однак у повному розмірі та у порядку, визначеному законодавством про працю, вказані виплати у повному обсязі не проведені, через що у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 52\~687,03 грн. Під час розгляду справи відповідач відзиву на позовну заяву відповідач не подав, правом на участь у судових засіданнях не скористався, сума заборгованості по заробітній платі позивача відповідачем не спростована. Таким чином, з урахуванням відсутності заперечень відповідача, заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню в повному обсязі. За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5268703 грн заборгованості по заробітній платі. Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі вказаного позову був звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved