Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-09 00:00:00

17.10.2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він протягом 26 років 06 місяців 26 днів працював на підприємстві Східний гірничо-збагачувальний комбінат Смолінська шахта: з 27.05.1996 р. по 17.02.1997 р. - контролером на контрольно-пропускному пункті та з 18.02.1997 р. по 22.12.2022 р. - машиністом бульдозера дільниці автотранспортного господарства. 22.12.2022 року його було звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я. Згідно даних Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння) №КС/1/9410-23 від 13.04.2023 р. умови праці позивача на робочих місцях Смолінської шахти ДП «СхідГЗК» за професією машиніста бульдозера дільниці автотранспортного господарства відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 червня 2023 року професійне захворювання виникло із-за тяжкої фізичної праці, пилу та виробничого шуму, показники яких перевищують нормативні значення, що обумовлено технологічним процесом на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК», з застосуванням засобів індивідуального захисту. 16 травня 2023 року ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» позивачу було установлено такі професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) за класифікацією В.О.Остапкович і Н.І.Пономарьової. 27.06.2023 року позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 60% та встановлено 3 групу інвалідності безтерміново. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, зокрема, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, кашлем, задишкою та постійними болями. Окрім того, внаслідок отриманого ушкодження здоров`я, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху. Крім того, у нього на утриманні знаходиться донька [PERSON] , [INFO] . З урахуванням характеру глибини фізичних та душевних його страждань, вважає, що йому спричинено моральну шкоду, яку оцінює в 300 000 грн та просить суд стягнути з ДП " СхідГЗК". Позивач в судове засідання не прибув, представник позивача подала клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали та просили його задовольнити. \~ \~ \~ \~ Представник відповідача ДП «Схід ГЗК» в судове засідання не прибула, подала відзив просила відмовити позивачу у задоволенні позову до ДП «Схід ГЗК» в повному обсязі. На обґрунтування своєї позиції зазначила, що умови праці в структурних підрозділах ДП "СхідГЗК" з самого початку їх створення є особливо шкідливими і особливо важкими. Позивач працював на структурних підрозділах ДП "СхідГЗК" - Смолінська шахта в умовах дії шкідливих факторів протягом 25 років, однак підприємством було вжито всі заходи для забезпечення безпечних умов праці. Позивача було прийнято на роботу лише після позитивного висновку спеціалізованого лікувального закладу про можливість працівника працювати в відповідних шкідливих умовах за відповідною професією. При щорічних медичних оглядах висновки спеціалізованих лікувальних закладів вказували на те, що позивач придатний до праці за відповідними професіями без обмежень. Тому вважає, що якби своєчасно було виявлено на ранніх стадіях ознаки хронічних захворювань при проведенні якісного періодичного медичного огляду зі сторони лікувальних закладів то можливо було запобігти виникненню професійного захворювання шляхом відсторонення позивача від роботи в таких умовах. Крім того, просить врахувати, що між підприємством та позивачем було укладено договір про відшкодування моральної шкоди, відповідно до умов якого сторони погодили розмір шкоди яку завдано позивачу та оцінили її в 7 500 грн. А оскільки моральна шкода відшкодовується одноразово, тому просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини. Позивач на протязі 26 років працював на ДП\~СхідГЗК, починаючи з 27.05.1996 р., 22.12.2022 р. був звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що підтверджується копією трудової книжки серія [NUMBER] та інформаційною довідкою про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання від 13.04.2023 року. Відповідно до\~акту розслідування\~причин виникнення\~хронічного професійного\~захворювання від\~06.06.2023,\~причиною виникнення\~професійного захворювання\~ [PERSON] \~є тривалий\~термін роботи\~в умовах\~впливу шкідливих\~факторів:\~тяжкої фізичної\~праці,\~пилу та\~виробничого шуму,\~показники яких\~перевищують нормативні\~значення,\~що обумовлено\~ технологічним\~процесом \~на Смолінській шахті ДП " Схід ГЗК". Висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ "Український науково-дослідний інститут промислової медицини" від 16.05.2023 № 536 захворювання позивача внаслідок роботи в тяжких та шкідливих умовах праці визнано як професійні захворювання. 27.06.2023 [PERSON] висновком огляду бюро МСЕК м. Кропивницький встановлено третю групу інвалідності та 60 % втрати працездатності з 26.06.2023 року. Виписки з медичної документації [PERSON] вказують на те, що після звільнення з роботи, останній продовжує лікування та обстеження, зокрема в КНП "Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради" в неврологічному, пульмонологічному відділеннях та КНП "Смолінська медико-санітарна частина "Смолінської селищної ради", ДУ «Український НДІ промислової медицини». Відповідно до приписів статті 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавцем трудового договору про дистанційну роботу. При використанні праці домашніх працівників створення належних, безпечних і здорових умов праці покладається на сторони трудового договору. Домашній працівник має право відмовитися від виконання важких робіт, робіт із шкідливими чи небезпечними умовами праці. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Роботодавець повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, що запобігають виробничому травматизму, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань у працівників. Роботодавець не вправі вимагати від працівника виконання роботи, що становить явну небезпеку для життя працівника, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Працівник має право відмовитися від виконання дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, що становить небезпеку для життя чи здоров`я такого працівника або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. У разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я умов праці роботодавець зобов`язаний повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, який може надати тимчасову згоду на роботу в таких умовах. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 13 постанови від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно зі ст.6 Закону України "Про охорону праці" умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до ст.13 Закону України" Про охорону праці" роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Отже, роботодавець не створив належних умов для праці, адже з огляду на матеріали справи позивач тривалий час працював в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.06.2023, причиною виникнення професійного захворювання позивача стало робота в умовах тяжкої фізичної праці, пилу та виробничого шуму на Смолінській шахті ДП "Схід ГЗК", а саме: рівень фізичного навантаження - час перебування в робочій позі (% від зміни) незручній та фіксованій - 34,4 % при нормі 25%; запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), у тому числі вміст кремнію діоксид кристалічний SiO2 від 10 до 70% ІІІ клас небезпечності - 2,8 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3; виробничий шум - непостійний 82 дБА при гранично допустимому рівні 80 дБА. Тобто, роботодавець ДП "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня шкідливих виробничих факторів, що є порушенням ст.153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці". Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивач переживає постійний фізичний біль і душевні страждання в зв`язку з ушкодженням здоров`я і погіршенням можливостей реалізації своїх звичок і бажань, ним втрачаються звичайні життєві зв`язки на поновлення яких потрібно докладати додаткових зусиль, тому суд вважає, що позивачу виникненням професійного захворювання заподіяно моральну шкода, обов`язок по відшкодуванню якої необхідно покласти на ДП "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" . Враховуючи вимоги розумності і справедливості, глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення його здібностей і обсяг вимушених змін в житті, враховуючи наявність професійних захворювань та те, що він став інвалідом, на даний час йому протипоказана важка праця, за висновком МСЕК він потребує медичного та санаторного лікування, крім того, постійно відчуває біль, через свій хворобливий стан змушений постійно лікуватися, все це призводить до душевних та моральних страждань, тому суд з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 60%, вважає, що сума відшкодування моральної шкоди повинна складати 200 000 грн. Посилання представника на те, що сторонами, саме ДП "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" та [PERSON] 05.07.2023 укладено договір №18/719-9 про відшкодування моральної шкоди, відповідно до умов якого сторони погодили суму грошового відшкодування моральної шкоди, яку завдано позивачу в сумі 7500 грн, як виплату одноразової грошової компенсації не є, на думку суду, підставою для відмови в задоволенні позову. Суд не погоджується з даним розміром грошової компенсації, з огляду на те, що позивач понад 26 років працював у шкідливих умовах праці, отримав у 47-річному віці хронічне професійне захворювання, йому встановлено 3 групу інвалідності та 60 відсотків втрати працездатності, його звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи. Професійне захворювання\~позивачу встановлено\~з 16.05.2023висновком\~лікарсько-експертної\~комісії спеціалізованого\~профпатологічного закладу\~охорони здоров`я\~ДУ "Український\~науково-дослідний\~інститут промислової\~медицини", договір про відшкодування моральної шкоди між сторонами укладено 05.07.2023, розмір моральної шкоди відшкодовується одноразово, однак на день розгляду позову відповідачем не виконано умови договору та не виплачено грошову компенсацію позивачу. З урахуванням обставин справи, вимог розумності та справедливості, глибини фізичних та душевних страждань позивач та того, що позивач є інвалідом 3 групи та йому з 26.06.2023 року встановлено 60 % втрати працездатності, він має на утриманні неповнолітню доньку, позбавлений можливості працевлаштуватися через свій хворобливий стан, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в рахунок грошового відшкодування моральної шкоди 200 000 грн, отже позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", яким внесено зміни до п.п.164.2.14, а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020). Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги стосуються суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а тому стягнення моральної шкоди на користь позивача проводиться без утримання податку з доходу фізичних осіб. Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц та у постанові від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір задоволених позовних вимог становить 200 000 грн, а тому, з відповідача на користь держави слід стягнути 2000 грн судового збору.

Outcome: approved