Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-06 00:00:00

Комунальне підприємство "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради звернулось до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої, з урахуванням заяви поданої в порядку усунення недоліків позовної заяви, просить: - стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради заборгованість за послуги із централізованого опалення, постачання теплової енергії за період з 01 жовтня 2014 року по 01 лютого 2024 року у розмірі 39 779,20 грн та витрати на оплату судового збору у розмірі 2 018,46 грн; - стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради заборгованість за послуги із централізованого опалення, постачання теплової енергії за період з 01 жовтня 2014 року по 01 серпня 2021 року у розмірі 6 377,87 грн та витрати на оплату судового збору у розмірі 323,39 грн; - стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради заборгованість за послуги із централізованого опалення, постачання теплової енергії за період з 01 жовтня 2014 року по 01 лютого 2024 року у розмірі 9 944,80 грн та витрати на оплату судового збору у розмірі 504,46 грн; - стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради заборгованість за послуги із централізованого опалення, постачання теплової енергії за період з 01 серпня 2021 року по 01 лютого 2024 року у розмірі 3 566,93 грн та витрати на оплату судового збору у розмірі 180,77 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , забезпечується послугами централізованого опалення, постачання теплової енергії, які надає Комунальне підприємство "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради, споживачами яких є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №354069558 від 13.11.2023 квартира належить на праві приватної спільної часткової власності: [PERSON] - 4/6 частини квартири на підставі рішення суду №2-1489/12 від 03.09.2012 Корольовського районного суду м.Житомира; [PERSON] належить 1/6 частини квартири на підставі договору дарування частини квартири №12960 від 05.08.2021. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №29245230 від 10.11.2014 1/3 даної квартири належала на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину №6-535 від 02.07.2009, перша Житомирська державна нотаріальна контора. Проте, рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 03.09.2012 в справі №2-1489/12 внесено зміни у свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.07.2009 №6-535, видане на ім`я [PERSON] , в зміні долі ідеальної частки з 1/3 частини на 1/6 частину квартири [ADDRESS] . Крім того, в рішенні Корольовського районного суду м. Житомира від 03.09.2012 в справі №2-1489/12 зазначено, що після смерті [PERSON] (попередній власник квартири, яка померла [INFO] ) за законом першої черги є її діти від першого шлюбу [PERSON] , [PERSON] та її чоловік [PERSON] . Отже, [PERSON] успадкував 1/6 частину квартири [ADDRESS] , яку подарував згідно договору дарування №12960. Оскільки в період з 01 жовтня 2014 року по 01 лютого 2024 року відповідачі не в повному обсязі сплачують кошти за надані послуги, внаслідок чого у них утворилась заборгованість, така підлягає стягненню відповідно до часток відповідачів, а саме: - з 01 жовтня 2014 року по 01 серпня 2021 року становить 38 267 грн. 24 коп. (протягом зазначеного періоду власниками квартири [ADDRESS] та споживачами були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ), з якої заборгованість [PERSON] становить 25 511 грн. 48 коп. (4/6 заборгованості), заборгованість [PERSON] становить 6 377 грн. 87 коп. (1/6 заборгованості), заборгованість [PERSON] становить 6 377 грн. 87 коп. (1/6 заборгованості). - з 01 серпня 2021 року по 01 лютого 2024 року становить 21 401 грн. 59 коп. (протягом зазначеного періоду власниками квартири [ADDRESS] та споживачами були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ), з якої заборгованість [PERSON] становить 14 267 грн. 72 коп. (4/6 заборгованості), заборгованість [PERSON] становить 3 566 грн. 93 коп. (1/6 заборгованості), заборгованість [PERSON] становить 3 566 грн. 93 коп. (1/6 заборгованості). Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 03.06.2024 на адресу Корольовського районного суду м.Житомира від представника відповідача [PERSON] - адвоката Соломонюка С.А. надійшов відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що 25 березня 2016 року рішенням Корольовського районного суду міста Житомира у справі № 296/10087/15-ц, позовні вимоги [PERSON] задоволені, остання вселена в квартиру [ADDRESS] . Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER] від 18.04.2017 державним виконавцем 12.04.2017 примусово вселено [PERSON] в квартиру [ADDRESS] . [PERSON] жодних договорів на отримання послуги централізованого опалення та постачання теплової енергії не укладала, фактично була примусово вселена в квартиру 12.04.2017. Крім того, позивачем не враховано, що 05.08.2021 [PERSON] передала безоплатно у власність (подарувала), а [PERSON] прийняла у власність (у дар) 1/6 ід.ч. квартири номер [ADDRESS] , відповідно до договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Тетяною Олексіївною, зареєстрованого в реєстрі за № 12960. А отже з 05.08.2021 доля [PERSON] в квартирі номер [ADDRESS] складає 3/6 ід.ч. Отже, нарахований позивачем розмір заборгованості щодо [PERSON] є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. Також представник відповідачки просив застосувати строк позовної давності. 10.06.2024 від представника Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради надійшла відповідь на відзив, у якій просила врахувати, що КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради категорично не погоджується з твердженням, що [PERSON] належить 3/6 частини квартири. Із договору дарування № 12960 випливає, що [PERSON] відчужила 1/6 частину квартири, яка їй належала на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу частини квартири посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського округу Стражник Т.О. 11 травня 2019 року за реєстром №6874, а не від 4/6 частини квартири яка їй належить на праві власності на підставі рішення суду №2-1489/12 від 03.09.2012. Що стосується позовної давності, то пунктом 9.1 Договору про надання послуг із централізованого теплопостачання від 28.03.2012, який укладено з [PERSON] , визначено, що строк позовної давності за даним договором становить 5 років. У січні місяці 2018 року відповідачами сплачено 2500 грн (проте нарахування в даний місяць було лише 1592.67 грн), тобто відповідачі вчинили дії, що свідчать про визнання боргу. В КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради відкрито особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] , тому усі розрахунки, нарахування та всі оплати здійснені власниками квартири, зараховуються саме на загальний особовий рахунок і містять загальний характер. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, строк дії якого неодноразово продовжувався та на час ухвалення рішення у справі карантин в Україні продовжено до 30.06.2023. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257. 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Відповідно до висновку Касаційного цивільного суду (постанова від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21) «усі строки загальної і спеціальної позовної давності продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину». Зважаючи на запровадження в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану та з 12 березня 2020 року карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) вважає, що позивачем не було пропущено строк позовної давності, у зв`язку з продовженням такого строку згідно законодавства та неможливістю пред`явлення позову під час активних воєнних дій. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відзиву на позовну заяву не подавали. Ухвала про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, вручені особисто [PERSON] та [PERSON] 26.04.2024. [PERSON] ухвала про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами двічі направлялись за його зареєстрованим місцем проживання, однак поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученими, востаннє з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Також [PERSON] повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі №921/6/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 28 березня 2012 року між Комунальним підприємством "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради, в особі директора підприємства Рогожина Дмитра Володимировича, та [PERSON] було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Положеннями п.1.1 розділу 1, п.3.1 та 3.5 розділу 3 вищевказаного договору від 16.03.2013 передбачено наступне: виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором; розрахунковим періодом є календарний місяць; за централізоване опалення квартири плата справляється за нормативами (нормами) споживання та додатково за перевищення розрахованої потужності приладів опалення (радіаторів) згідно акту обстеження та розрахунку виконавця. Згідно рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 09.09.2012 у справі № 2-1489/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно подружжя, визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину, скасування реєстрації права власності на квартиру та визнання права власності на спадкову квартиру, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 23.11.2012: - визнано за [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] як частка у спільній сумісній власності майна подружжя [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 13.12.2002 року Внесено зміну у свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.07.2009 року за №6-535, видане на ім`я [PERSON] в зміні долі ідеальної частки з 1/3 частини на 1/6 частину квартири [ADDRESS] ; -визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно 4/6 частини квартири [ADDRESS] , як за спадкоємцем за законом першої черги, що відкрилась [INFO] після смерті батька [PERSON] , з наступною реєстрацією права власності у Державному реєстрі права власності на нерухоме майно; - внесено зміни у свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.07.2009 за № 6-535, виданого на ім`я [PERSON] в зміні долі ідеальної частки з 1/3 частини на 1/6 частину квартири [ADDRESS] ; - скасовано реєстрацію права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] ,, вчинену КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації». Крім того, вказаним рішенням встановлено, що у відповідності до матеріалів спадкової справи № 468/2009 Першої житомирської нотаріальної контори, спадкоємцями після смерті [INFO] [PERSON] на належну їй квартиру є її діти [PERSON] , [PERSON] та чоловік [PERSON] . Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно актового запису про шлюб № 2218 від 18.12.2021 [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . У відповідності до договору купівлі-продажу частини квартири від 11 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського округу Стражник Тетяною Олексіївною, зареєстрованого в реєстрі за №6874, [PERSON] відчужено на користь [PERSON] належну йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.2019 № 482 1/6 ід.частини квартири [ADDRESS] . За змістом договору дарування частини квартири від 05.08.2021, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського округу Стражник Тетяною Олексіївною, зареєстрованого в реєстрі за № 12960, [PERSON] подаровано належну їй на підставі договору купівлі-продажу частини квартири від 11 травня 2019 року за №6874 1/6 частини квартири [ADDRESS] , [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №354069558 від 13.11.2023 квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності: - [PERSON] (1/6 частка) з 05.08.2021 на підставі договору дарування частини квартири № 12960 , виданого 05.08.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського округу Стражник Тетяною Олексіївною; - [PERSON] (4/6 часток) з 24.04.2013 на підставі рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 09.09.2012 у справі № 2-1489/12. Отже, як встановлено судом з урахуванням рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 09.09.2012 у справі № 2-1489/12, приписів ст.1268 ЦК України, договору купівлі-продажу частини квартири від 11 травня 2019 року №6874, договору дарування частини квартири від 05.08.2021 № 12960: 1) [PERSON] належало 4/6 квартири [ADDRESS] в період з 01 жовтня 2014 року по 01 лютого 2024 року та додатково 1/6 квартири в період з 11.05.2019 по 04.08.2021 (тобто 4/6 з 01.10.2014 по 10.05.2019 та з 05.08.2021 по 01.02.2024; 5/6 в період з 11.05.2019 по 04.08.2021); 2) [PERSON] належить 1/6 квартири [ADDRESS] (належала також в спірний період з 01 жовтня 2014 року по 01 лютого 2024 року); 3) [PERSON] в порядку спадкування належала 1/6 квартири [ADDRESS] в період з 01 жовтня 2014 року по 10 травня 2019 року; 4) [PERSON] належить 1/6 квартири [ADDRESS] з 05 серпня 2021 по 01 лютого 2024 року. Із виписки по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 1 жовтня 2014 року по 01 лютого 2024 року становить 59 668,83 грн. У відповідності до відповідей на запит суду ВОМІРМП УДМС України в Житомирській області №1888/1770, №1888/1771, №1888/1772, №1888/1773, [PERSON] з 24.10.2018, [PERSON] з 09.08.2021, [PERSON] з 09.12.2005, - зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] знятий з реєстрації за вказаною адресою з 18.10.2019. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 714 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Положеннями частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а відповідно до частини третьої споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Пунктом 18 Правил надання послуги з постачання теплової енергії визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до статей 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Згідно із ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. У частині 4 статті 319 Цивільного кодексу України закріплене правило про те, що власність зобов`язує. Частиною 1 статті 360 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів ( обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до положень статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 цього Кодексу). Відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру, крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири (постанови Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі №522/7683/13-ц, від 01 вересня 2020 року в справі №352/2163/13-ц). Як передбачено ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання, згідно із ч.1 ст.526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Разом з цим, представником відповідачки [PERSON] - адвокатом Соломонюком С.А. заявлено про застосування строку позовної давності. Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 введено карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався і діє на наданий час. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ "Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії карантину", закон набув чинності з дня його опублікування 02.04.2020 року. У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Такий висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21. У зв`язку із тим, що строк позовної давності застосовується судом виключно за заявою сторони та лише у тому випадку, коли наявні підстави для задоволення позовних вимог, суд, із урахуванням встановлених обставин справи, вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради частково, а саме в межах загального трирічного строку позовної давності. Враховуючи те, що квартира [ADDRESS] , забезпечується послугами централізованого опалення, котрі надає КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, однак [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] порушували свій обов`язок щодо оплати наданих послуг, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів з урахуванням меж заявлених вимог та строку позовної давності (враховуючи його продовження за Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України) заборгованість за період з 12.03.2017 (3 роки до встановлення карантину з 12.03.2020) по 01.02.2024, у відповідності до їх часток у праві власності на квартиру та періодів володіння такими частками. Що стосується посилання представника позивача на переривання строку позовної давності платежем у сумі 2 500 грн, який було здійснено в січні 2018 року, то слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів того, ким із співвласників квартири було здійснено такий платіж, натомість у цій справі заборгованість підлягає стягненню з відповідачів відповідно до часток у праві власності, тобто відповідальність у відповідачів за порушення обов`язку зі сплати наданих послуг є індивідуальною. З урахуванням наведеного, з відповідачів належить стягнути заборгованість в наступних розмірах: - з [PERSON] в сумі 7 811,06 грн ((46 866,38 грн (59 668,83 грн -12 802,45 грн (сума заборгованості за надані послуги у період з жовтня 2014 року по лютий 2017 року) / 6)); - з [PERSON] в сумі 1 629,58 грн ((9 777,49 грн (заборгованість за період з березня 2017 року по травень 2019 року)/6)); - з [PERSON] в сумі 3 379,38 грн ((20 276,29 грн (заборгованість за період з серпня 2021 року по лютий 2024 року)/6). Щодо стягнення заборгованості з [PERSON] . Так, у відповідності до рішення Корольовського районного суду міста Житомира у справі № 296/10087/15-ц від 25 березня 2016 року позов [PERSON] , з яким вона звернулась в серпні 2015 року, задоволено та вирішено вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS] . На виконання вказаного рішення суду було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] та згідно постанови державного виконавця від 18.04.2017, 12.04.2017 примусово вселено [PERSON] в квартиру [ADDRESS] . Отже, з урахуванням застосованого судом строку позовної давності (з жовтня 2014 року по 11 березня 2017 року), за період з 12 березня 2017 року по 11 квітня 2017 року з [PERSON] не може бути стягнуто заборгованість, оскільки остання фактично не була споживачем послуг централізованого опалення та постачання теплової енергії, які надавались Комунальним підприємством "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради. З урахуванням наведеного, з [PERSON] належить стягнути заборгованість в сумі 33 108,10 грн ((46 866,38 грн -7 811,06 грн -1 629,58 грн- 3 379,38 грн - 938,26 грн (заборгованість за березень 2017 року)). Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме з [PERSON] слід стягнути 1 680,13 грн судового збору (33 108,10 грн/59668,83 грн х3028 грн), з [PERSON] 396,40 грн, з [PERSON] 82,70 грн, з [PERSON] 171,50 грн.

Outcome: partial