Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , укладений 09.10.1993, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище без змін - « [PERSON] ». В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що 09.10.1993 між нею та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб. Починаючи з 1994 року стосунки між ними почали погіршуватися, почалися сварки через непорозуміння. З січня 1995 року вони з відповідачем перестали проживати разом, не підтримують шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, шлюб існує формально. Збереження шлюбу неможливе. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 17.10.2024, позов залишено без руху. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 15.11.2024, позов прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановлений законом порядок. Виклик відповідача також здійснювався шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України». Причини неявки в судові засідання відповідач суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09 жовтня 1993 сторони зареєстрували шлюб у Московському відділі реєстрації актів громадянського стану м.Харкова, про що зроблено відповідний актовий запис №1667, що підтверджується оригіналом свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . З позову вбачається, що сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, збереження шлюбу неможливе. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, зважаючи, на те, що сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому суд вважає, що шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved