Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-02 00:00:00

[PERSON] (далі позивачка), в особі представника, адвоката Богданчук О.В., звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач), про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 02.11.2010 року між нею та відповідачем укладено шлюб, що зареєстрований Борозенською сільською радою Великоолександрівського району Херсонської області, про що складено актовий запис №07. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Подружжя разом проживали до березня 2022 року в селі Садок Великоолександрівського району Херсонської області. У зв`язку з окупацією 24.02.2022 року російськими військами частини Херсонської області, у березні місяці 2022 року, позивачка разом із відповідачем та спільною дитиною евакуювалися у Київську область. Перші три місяці після евакуації (з березня 2022 року по липень 2022 року) подружжя із донькою проживали у родичів по лінії чоловіка в селі Чорногородка Фастівського району. Як зазначає позивачка, відповідач в період шлюбу постійно її принижував, неодноразово прикладав фізичну силу. Подружжя проживало в селі, тому мали велике господарство, але відповідач позивачці ніколи не допомагав, всю тяжку, фізичну працю виконувала вона сама. Позивачка вказує, що вимушена була терпіти знущання над нею, оскільки не було куди піти. Після евакуації у березні 2022 року, подружжя проживали три місяці, але відповідач своєї поведінки не змінив, тому зважаючи, що позивачка мала статус внутрішньо переміщеної особи, їй із дитиною надали тимчасове житло для проживання. З липня 2022 року зв`язок із ним відсутній, місце проживання або перебування невідоме, жодних відносин із сім`єю не підтримує. За викладених обставин, подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі, шлюб носить формальний характер. Враховуючи наведене, позивачка просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, що зареєстрований 02.11.2010 року Борозенською сільською радою Великоолександрівського району Херсонської області, про що складено актовий запис №07. Ухвалою суду від 20.03.2024 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а.с.23). Копію ухвали суду від 20.03.2024 року та позовну заяву з додатками, які були надіслані відповідачу на адресу реєстрації (а.с.24, 22), відповідач не отримав, поштове відправлення №0600261339800-0690233895802 (а.с.25-26), повернулося до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та з урахуванням вимог п.99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, вважається належним повідомленням особи про час та місце розгляду справи у день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, тобто 24.04.2024 року. Відповідно у встановлений судом строк відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав, у зв`язку із чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що 02.11.2010 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , Борозенською сільською радою Великоолександрівського району Херсонської області зареєстровано шлюб, актовий запис №07; прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка « [PERSON] » та дружини « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02.11.2010 року (а.с.6). У подружжя є спільна донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.01.2013 року (а.с.7). Згідно довідки Макарівської селищної ради від 29.01.2024 року №16.4-33/11 (а.с.8), [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Як вказала позивачка, а відповідач не скористався своїм правом заперечити проти цього, що останній в період шлюбу постійно принижував позивачку, неодноразово до неї прикладав фізичну силу. Подружжя проживало в селі, тому мали велике господарство, але відповідач ніколи не допомагав, всю тяжку, фізичну працю виконувала позивачка; вимушена була терпіти знущання над нею, оскільки не було куди піти. Після евакуації у березні 2022 року, подружжя проживали три місяці, але відповідач своєї поведінки не змінив, тому зважаючи, що позивачка мала статус внутрішньо переміщеної особи, їй із дитиною надали тимчасове житло для проживання. За викладених обставин, подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі, шлюб носить формальний характер. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються СК України. Так, статтями 104, 110, 112 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11.06.2019 року у справі №605/434/18, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що неможливо в подальшому зберегти їх сім`ю, шлюб сторін досить тривалий час носить формальний характер, подальше перебування їх у шлюбі суперечить інтересам кожного та порушує засади добровільності шлюбу, тому повинен бути розірваний. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, підстав для звільнення відповідача від стягнення судового збору судом не встановлено, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у розмірі 1211,20 грн. (а.с.1). Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved