Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить суд припинити стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей, оскільки діти проживають разом із ним. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що судовим наказом від 27 вересня 2024 року з нього було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] у розмірі 1/3 частини всих видів доходу щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття. Вважає, що за даним судовим наказом стягуватись з нього аліменти не можуть, оскільки як син так і донька проживають разом із ним та перебувають на його утриманні, а не на утримані [PERSON] . Вважає, що доказом його спільного проживання із малолітніми дітьми є акт від 23 вересня 2024 року складений ОК «Сміла» та той факт, що діти зареєстровані із ним за однією адресою. Враховуючи викладене вважає, що з нього має бути припиненно стягнення аліментів на утримання дітей, які стягуються за судовим наказом від 27 вересня 2024 року. Ухвалою судді\~від 22\~жовтня 2024\~року прийнято\~до розгляду\~вказаний позов\~та відкрито\~провадження за\~правилами спрощеного\~позовного провадження\~без повідомлення\~(виклику)\~сторін. Визначений ч. 3\~ст. 279 ЦПК України\~строк для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Від відповідача [PERSON] , 28 листопада 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому позов заперечила та просила закрити провадження у справі. Відзив обґрунтований тим, що на думку відповідача, позивач вводить суд в оману та навмисно приховує докази. Зазначає, що діти проживають разом із нею, що підтверджується довідкою та актом сусідів. Окрім того вказує на те, що [PERSON] із застосуванням погроз всупереч її волі забрав сина [PERSON] до місця проживання його матері де налаштовує дитину проти неї та негативно на нього впливає. Вказала суду на те, що [PERSON] не додано до позовної заяви доказів проживання дітей з ним та доказів, що вона не утримує дітей та не використовує кошти (аліменти) на утримання дітей. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін викладену письмово, приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони з 09 листопада 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 вересня 2024 року розірвано. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29 серпня 2014 року та серії [NUMBER] від 19 вересня 2018 року. Судовим наказом Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 вересня 2024 року вирішено стягувати із [PERSON] на користь стягувача [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 вересня 2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивач [PERSON] , як на підставу для припинення стягнення з нього аліментів за судовим наказом, зазначає, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом із ним по [ADDRESS] , що на його думку підтверджується актом ОК «Сміла», тому не повинен сплачувати аліменти на їх утримання. З копії акту від 23 вересня 2024 року, підписаного головою ОК «Сміла» Гончаренком М.П. вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають в квартирі [ADDRESS] з 03 березня 2023 року і по теперішній час. З витягу № 4582 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 23 вересня 2024 року вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрований разом із [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] . Таким чином із досліджених доказів вбачається, що акт на який посилається позивач, як на підставу для припинення стягнення аліментів, був виданий 23 вересня 2024 року, судовий наказ було видано 27 вересня 2024 року. Посилання позивача [PERSON] про те, що діти постійно проживають разом із ним по [ADDRESS] , не підтверджуються матеріалами справи та спростовуються наданими відповідачем доказами. Зокрема відповідно до довідки № 74 від 22 жовтня 2024 року, виданої головою ОК «Сміла» [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] не проживають, на даний час в квартирі ніхто не проживає. З досліджених доказів вбачається, що діти сторін по справі [PERSON] та [PERSON] проживали разом з [PERSON] по [ADDRESS] з 03 березня 2023 року до 23 вересня 2024 року, тобто до винесення судового наказу про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання дітей (27 вересня 2024 року). З копії довідки № 43 про фактичне місце проживання за адресою [ADDRESS] , виданої управителем ОСББ «Струмок» [PERSON] 22 жовтня 2024 року, вбачається що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають за вказаною адресою з 14 вересня 2024 року по теперішній час. Положеннями статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За умовами ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно із ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За умовами ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. За правилами ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, може бути тією істотною обставиною, яка в розумінні ч. 2\~ст. 197 СК України\~може стати підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Висновки щодо застосування\~ст. 197 СК України\~викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 477/1165/20, від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18, від 26 грудня 2019 року у справі № 219/6287/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 760/32225/18, від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17. Основний правовий висновок, який міститься в таких постановах, зводиться до того, що лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати аліментів. Проте практика застосування\~ст.197 СК України\~залежить від обставин кожної конкретної справи, з огляду на те, що «обставина, яка має істотне значення» у розумінні ч. 2\~ст.197 СК України, у кожному випадку має індивідуальний характер, а питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц (провадження № 61-3738св22). Слід звернути увагу, щопоняття «місце проживання дитини» не може враховуватись формально, постійне місце проживання дитини, тобто це є місце проживання з тим з батьків, з яким воно погоджене між батьками або визначене рішенням суду. У постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) зроблено висновок про те, що аліменти це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що діти постійно, а не тимчасово проживають із тим з батьків, хто сплачував аліменти. Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір (постанова Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі №520/21069/18 (провадження № 61-1347св20). Припинення стягнення аліментів можливе, зокрема, тоді, коли дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує, а також у випадку коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача (постанова Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі №686/18140/21 (провадження №61-6611св22)). Отже, обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти. При цьому, факт зміни місця проживання дитини від одного з батьків до іншого, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання аліментів з боку того з батьків, з ким стала проживати дитина на користь того з батьків з ким вона проживала. Враховуючи вище викладені обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів до суду про те, що їх з відповідачем діти, після винесення судового наказу про стягнення аліментів, проживають постійно разом із ним. Крім того позивачем не надано доказів і того, що він повністю утримує дітей та того факту, що одержувач аліментів (відповідач) не витрачає одержані нею аліменти на утримання дітей. Відтак із наданих до суду доказів, суд не вбачає, що після винесення 27 вересня 2024 року судом судового наказу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] відбулись зміни обставин, які існували на момент ухвалення судового наказу в зв`язку з чим слід було б припинити таке стягнення аліментів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач під час подачі позову був звільнений від сплати аліментів на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а позов до задоволення не підлягає, відповідно судові витрати слід віднести на рахунок держави. Інших вимог про стягнення судових витрат сторонами не заявлено.

Outcome: dismissed