Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

13 березня 2024 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в розмірі 2500,00 грн та моральну шкоду в розмірі 2500,00 грн, які спричинено порушенням прав споживачів. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 05.12.2023 року позивач, через свою мати [PERSON] , звернулася до ательє з ремонту одягу «Фантазія» у місті Ізмаїл, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у приміщені якого проводить господарську діяльність відповідач ФОП [PERSON] , для отримання послуг з ремонту білих жіночих штанів з еко-шкіри з післясплатою, тобто між сторонами спору було укладено усний договір побутового підряду. В порушення вимог діючого законодавства України про оформлення договору побутового підряду, замовлення про ремонт штанів з еко-шкіри позивача належним чином відповідачем не було дотримано, квитанції, чеку, або іншого документу про прийняття виробу у ремонт позивачу не видавалось. Однак, відповідач прийняв штани в ремонт в належному для проведення ремонту стані, претензій щодо неналежного стану виробу або інших недоліків, які б перешкоджали проведенню ремонту, позивачу вказано не було. Через декілька днів позивачу стало відомо, що замовлення з ремонту одягу не виконано, у зв`язку з невиправним псуванням штанів, штани пофарбувалися від іншого виробу чорного кольору великими плямами та не підлягають відновленню чи ремонту. В телефонній розмові з відповідачем, останній підтвердив істотне псування штанів під час зберігання у ательє, однак провину не визнав, пообіцяв вирішити це питання, однак не передзвонив. З метою досудового врегулювання спору у 30 грудня 2023 року позивач знову зателефонував відповідачу, однак відповідач відмовився від мирного вирішення спору, вів себе зухвало, акцентувавши, що йому байдуже на те, що позивач внутрішньо-переміщена особа, мати, яка виховує одна дитину, та вартість зіпсованих штанів має високу ціну, тому підлягає будь-якому відшкодуванню. Штани, які є предметом спору, було придбано на Ізмаїльському ринку весною 2023 року та вартість склала 2500,00 грн., що підтверджується товарним чеком від 22.04.2023. Позивач 05.01.2024 на мобільний застосунок «Вайбер» за вищевказаним номером телефону відповідача [NUMBER] направив претензію про надання документів, повернення штанів з ремонту або компенсувати вартість штанів. На претензію відповідач не відповів, 09.01.2024 позивач направив Укрпоштою на адресу відповідача рекомендованим відправленням № 6860913929021 вимогу про відшкодування збитку у порядку ч. 3. ст. 858 ЦК України, впродовж 7 робочих днів з моменту отримання цієї вимоги. Вимогу позивача відповідач отримав 19.01.2024, однак, досі відповіді на вимогу позивача не надав. 09.01.2024 Укрпоштою на адресу ГУНП в Одеській області Ізмаїльський районний відділ поліції рекомендованим відправленням № 6860913929013 позивач направив заяву про скоєння відповідачем ФОП [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 155 КпАП України порушення правил надання послуг та ст. 156-1 КпАП України порушення законодавства про захист прав споживачів. Під час перевірки обставин, викладених у звернені [PERSON] до поліції, відповідач не заперечував про вищенаведені факти позивачем, протоколи допиту ФОП [PERSON] є у матеріалах ЄО (єдиного обліку) Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 17.01.2024 № 702 та обіцяв порозумітися з позивачем. 16.02.2024 позивач у канцелярії ГУНП в Одеській області Ізмаїльському районному відділі поліції отримав відповідь від 30.01.2024 № 65/3-В-37 про розгляд заяви та відсутність у діях ФОП [PERSON] ознак кримінально або адміністративного правопорушення та пропозицією врегулювати цивільно - правовий спір у судовому порядку. В судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі та наполягає на її задоволенні. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала та заперечує проти їх задоволення. Надала письмові заперечення на позов, якими зазначено, що 05 грудня 2023 року в магазин « [INFO] » звернулась [PERSON] з метою отримання послуг з ремонту двох пар жіночих штанів чорного та білого кольору з еко-шкіри, які вже були у користуванні, дві пари штанів були складені разом в одному поліетиленовому пакеті, штани необхідно було ушити в поясі. В той самий день, приступивши до виконання замовлення і відкривши пакет зі штанами, вона помітила на білих брюках чорні плями, які відпечатались ймовірно від чорних штанів, оскільки дві пари штанів лежали разом в одному пакеті. Брюки вона повністю не відкривала, оскільки було багато клієнтів, забруднення білих брюк могло відбутися, коли їх принесли, вони могли бути вологими. Після того, як вона помітила брак на білих брюках, вона відклала їх і зробила ремонт тільки на чорних штанах. Білі штани вона не ремонтувала, оскільки на них був виявлений вищевказаний дефект. 08 грудня 2023 року [PERSON] прийшла до магазину та забрала обидві пари штанів, заплативши тільки за ремонт чорних штанів. При цього вона пояснила їй чому білі штани вона не стала ремонтувати, з чим [PERSON] погодилась. У позові просить відмовити, посилаючись на те, що за послугою з ремонту одягу зверталась [PERSON] а позивачем по справі являється [PERSON] , тобто з позовом звернувся неналежним позивач. Крім того вказує, що обидві пари штанів були в одному пакеті, не відокремлені одні від інших, тому штани були зіпсовані позивачем до здачі штанів в ремонт. При отриманні замовлення нею був виписаний талончик, в якому було зазначено номер замовлення, дату виконання замовлення, прізвище замовника та обсяг роботи, який необхідно зробити з речами, який вона віддала [PERSON] . На ремонт були здані дві пари вживаних жіночих штанів, тому вимоги позивача виплатити 2500 грн. як за нову річ необґрунтовані та неспівмірні. Крім цього зазначає, що робоче місце не передбачає забарвлення речей, оскільки використовується оверлок, швейна машинка. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що в грудні 2023 року вона віднесла дві пари штанів у магазині «Фантазія», чорні та світлі, при цьому світлі штани належать ії донці [PERSON] . [PERSON] , на них потрібно було прошити між ногами, на світлих штанах відірвалась резинка. Виписали талончик, склали між брюками та повернули пакет. Брюки оглядали повністю, плям не було, та поклали брюки без пакета. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона працює разом з [PERSON] . У грудні 2023 року вона не бачила як [PERSON] прийняла речі. Коли [PERSON] розкрила брюки, вона побачила розводи на білих брюках і покликала [PERSON] . Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно зі ст.865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Крім того, оскільки позивач є споживачем товару, який йому повинен був передати відповідач (виконавець за договором), шляхом ремонту одягу, то на правовідносини позивачки із відповідачкою розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів», який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п. 17, 21, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб робота - діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням найманого працівника. Споживачем, права якого захищаються на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів», є громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Згідно ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"; 4-1) обслуговування державною мовою відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"; 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів). Відповідно до п. 7 ст. 1 Закон України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право на те, щоб продукція за звичайних умов її використання, зберігання і транспортування була безпечною для його життя, здоров`я, навколишнього природного середовища. За змістом ч.1 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Верховний Суд у постанові від 12 грудня 2018 року при розгляді справи №753/5834/16-ц дійшов висновку про те, що зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин. Складовими для відшкодування шкоди є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача; вина. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив. Згідно роз`яснень пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» виходячи з правил ст. ст. 153, 154 ЦК України, видача й одержання квитанції (квитанції-замовлення, квитанції-зобов`язання) іншого документа на підтвердження укладення договору про побутове обслуговування свідчить про згоду сторін з усіма його умовами. Отже, ці умови є обов`язковими для сторін і суд повинен виходити з них при вирішенні спору, коли не буде встановлено, що вони не відповідають фактичним даним або суперечать чинному законодавству. В судовому засіданні відповідач не заперечувала, що 05 грудня 2023 року в магазин «Фантазія» звернулась [PERSON] з метою отримання послуг з ремонту двох пар жіночих штанів чорного та білого кольору з еко-шкіри. Як було встановлено з пояснень позивачки та [PERSON] жіночі штани білого кольору з еко-шкіри належать [PERSON] і на її прохання [PERSON] принесла штани в ремонт. На підтвердження права власності на штани жіночі з еко-шкіри білого кольору, вартістю 2500 грн., позивачем був наданий товарний чек від 22.04.2023 року. Таким чином, суд вважає, що між позивачем, як споживачем, та відповідачем, як надавачем послуг, виникли 05.12.2023 року зобов`язальні відносини з приводу надання послуг з ремонту. Згідно з п.2.3., 2.4. Інструкції щодо надання послуг з ремонту і пошиття швейних і хутряних виробів, виробів із шкіри, головних уборів, затвердженої Наказом Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення від 27 серпня 2000 року №20 (надалі - Інструкція) під час приймання замовлення приймальник повинен: оглянути кожний виріб у присутності замовника з метою визначення можливості його обробки в умовах підприємства, встановлення ступеня зносу, виявлення дефектів (плям), які неможливо усунути тощо, попередити замовника про можливу усадку виробу і проявлення після обробки прихованих дефектів. При оформленні замовлення замовник своїм підписом підтверджує згоду щодо вартості виробу, відсотку зносу, виду обробки, наявних дефектів, а також ознайомлення його про можливість проявлення прихованих дефектів та усадки виробу після обробки. Відповідно пункту 5 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до пунктів 3, 4 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. За положеннями статті 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 25 Правил побутового обслуговування населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1994 року № 313, виконавець зобов`язаний забезпечити зокрема відшкодування збитків, заподіяних замовнику невиконанням або неналежним виконанням умов угоди, а також у разі втрати, псування чи пошкодження із своєї вини речей та матеріалів, прийнятих від замовника для надання послуг, у розмірах, передбачених угодою. Виконавець не несе відповідальності за недоліки у наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли не з його вини. Претензії до якості виконання замовлення не задовольняються у разі, якщо замовник не підтвердить своїх вимог (п. 29 Правил). З аналізу вказаних вище норм випливає, що у разі виявлення недоліків у наданих послугах, саме на виконавця покладається тягар доказування, відсутності його вини. У відповідності до вимог ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається із позовної заяви, позивач після отримання штанів з ремонту виявила дефекти, а саме: на білих штанах були чорні розводи, які впливають на естетичний вигляд виробу, виріб не придатний до використання. 05 січня 2024 року позивач на мобільний застосунок «Вайбер» за номером телефону відповідача [NUMBER] направила претензію про надання документів, повернення штанів з ремонту або компенсування вартості штанів. На претензію відповідач не відповів. 09 січня 2024 року позивач направила Укрпоштою на адресу відповідача рекомендованим відправленням № 6860913929021 вимогу про відшкодування збитку у порядку ч. 3. ст. 858 ЦК України, впродовж 7 робочих днів з моменту отримання цієї вимоги. Вимогу позивача відповідач отримав 19 січня 2024 року. 09 січня 2024 року Укрпоштою на адресу ГУНП в Одеській області Ізмаїльський районний відділ поліції рекомендованим відправленням № 6860913929013 позивач направила заяву про скоєння відповідачем ФОП [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 155 КпАП України порушення правил надання послуг та ст. 156-1 КпАП України порушення законодавства про захист прав споживачів. Листом Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області №65/3-В-37 від 30 січня 2024 року було повідомлено про відсутність у діях ФОП [PERSON] ознак кримінально або адміністративного правопорушення та пропозицією врегулювати цивільно - правовий спір у судовому порядку. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно товарного чеку від 22 квітня 2023 року вартість штанів жіночих білих, виготовлених з еко-шкіри складає 2500 грн. Враховуючи, що відповідачем, при прийманні речей до ремонту, не були оглянуті штани у присутності замовника, суд вважає, що відповідачем були порушені умови п.2.3., 2.4. Інструкції щодо надання послуг з ремонту і пошиття швейних і хутряних виробів, виробів із шкіри, головних уборів, затвердженої Наказом Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення від 27 серпня 2000 року №20. В судовому засіданні відповідач не заперечувала, що білі штани з еко шкіри пофарбувалися від іншого виробу чорного кольору. А тому, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про правомірність вимог позивача про повернення їй вартості білих штанів з еко шкіри в сумі 2500 грн. При цьому, відповідачем не було надано жодних доказів на спростування доводів позивача, при цьому з показів свідка [PERSON] вбачається, що вона не бачила як [PERSON] прийняла речі. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду від 12.04.1996р. №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» встановлено, що при вирішенні вимог споживачів про відшкодування моральної шкоди суди повинні виходити з роз`яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р., №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Так, пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р., встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема\~статті 4, 22 Закону про захист прав споживачів). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: -коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; -у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; -при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Тобто, статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Таким чином, вирішуючи спір щодо\~відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, слід\~враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі\~№ 216/3521/16-ц,\~який підлягає застосуванню у відповідності до ч. 4 ст. 263 та ч.2 ст. 416 ЦПК України. Судом встановлено, що позивачу була заподіяна певна моральна шкода, яка полягала у моральних та психічних стражданнях, які виявились у переживаннях, занепокоєнні та нервозності і зважаючи на їх тривалість і небажання відповідача та самоусунення від вирішення вчиненого непорозуміння, з урахуванням засад розумності та справедливості, характеру правопорушення, суд дійшов висновку, що розмір моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в сумі 1000 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн., так як позивач за позовом про захист прав споживача звільнена від сплати судового збору.

Outcome: partial