Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради, у якому просив позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо дитини - [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача аліменти. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 14 жовтня 2003 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей - сина [PERSON] , [INFO] , який вже досяг повноліття, та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Мати дітей - [PERSON] пішла з сім`ї, залишивши дітей позивачу. Як стверджує позивач він намагався тривалий час відновити сім`ю, однак це не принесло жодного результату, відповідач ані ним, ані дітьми не цікавилась кілька років. В результаті рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року шлюб між подружжям було розірвано. Наразі сини зареєстровані та проживають з батьком. Позивачу не відоме місце знаходження відповідача. Як стверджує позивач, він протягом тривалого часу намагався вмовити колишню дружину піклуватись про дітей нарівні з ним, надавати кошти на їх утримання, а також піклуватись про здоров`я дітей. Намагався виправити поведінку матері по відношенню до дітей. Однак усі спроби виявились марними. Старший син вже повнолітній, тож має змогу самостійно утримувати себе. З матір`ю не спілкується та має право самостійно приймати рішення щодо відносин з нею. Щодо молодшого сина, то [PERSON] свої обов`язки, як мати, не виконує тривалий час, грошові кошти на утримання дитини не надає. Піклування за дитиною, а також догляд за її здоров`ям здійснює позивач. Молодший син - [PERSON] навчається в ліцеї № 11 м. Самар. Мати дини у вихованні сина участі практично не приймає, від спілкування з класним керівником постійно ухиляється, виконуючи роль пасивного спостерігача. Дитина відвідує дитячо-юнацьку спортивну школу, а також заняття по карате. Мати дитини, за час його навчання у секціях до адміністрації чи тренерів не зверталась, спортивними досягненнями не цікавилась. За весь час окремого проживання позивача з відповідачкою, [PERSON] нічим дитині не допомагала, участі в утриманні дитини не брала, участі в піклуванні про здоров`я дитини, її фізичному, духовному та моральному розвитку не приймає. На спроби позивача залучити мати до виховання дитини, вона завжди огризалась, лаялась та відмовлялась робити будь-що. Крім того, мати дитини активно зайнялась кар`єрою, тож їй запропонували роботу в прифронтовому місті. Не маючи іншого виходу, діючи насамперед в інтересах дитини позивач був змушений звернутись до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, враховуючи, що відповідач не приймала і не приймає жодної участі в утриманні дитини, позивач вважає не обхідне стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше 10 таких прожиткових мінімумів, на утримання сина, [PERSON] , [INFO] та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 14 листопада 2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 30). Позивач в судовому засіданні позов підтримав та надав детальні пояснення по суті позову. Наполягає на позбавленні відповідачки батьківських прав відносно дитини та стягненні на його користь аліментів на утримання дитини. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася. Надала суду заяву в якій повідомляє, що позовні вимоги визнає, оскільки не бажає займатись вихованням дитини. Крім того на сьогоднішній день не має можливості забезпечувати дитину. Бути присутньою в судовому засіданні не може та не бажає і просить розгляд справи здійснювати без її участі. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської радив судове засідання не з`явилась. Звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі та надала відповідний висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку. 14 жовтня2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 1077, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с. 14). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 17). [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , на підтвердження чого позивачем надано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 15). [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , на підтвердження чого позивачем надано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 16). Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] , [INFO] зі своїми синами [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12, 18, 19). Згідно характеристики Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт 20/20» [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] з 1977 року. За роки проживання проявив себе з виключно позитивного боку. За період проживання скарг від сусідів на нього не надходило. Проживає з двома синами, яких самостійно виховує, утримує сім`ю, сприяє фізичному розвитку синів, контролює їх навчання та дбає за їх відпочинок. Мати дітей, [PERSON] , вихованням дітей не займається, більш ніж рік з дітьми не проживає (а.с.21). Згідно характеристики з місця роботи, [PERSON] працює на Приватному підприємстві «Науково-виробнича фірма «Кароліна» з 01.03.2013 року на посаді менеджера зі збуту. За час роботи проявив себе як цілеспрямована, наполеглива, комунікабельна, відповідальна, пунктуальна, тактовна людина. Стійкий до стресів, не губиться у складних ситуаціях, вміє розставляти пріоритети. Почату справу завжди доводить до кінця, вибагливий до себе та підлеглих, вміє швидко приймати рішення та не боїться нести за них відповідальність. Займається виключно сам вихованням двох синів, [PERSON] ([INFO].) та [PERSON] [INFO].), сприяє їх фізичному розвитку, контролює їх навчання та дбає за їх відпочинок (а.с. 25). Згідно характеристики [PERSON] , учня 2-Б класу ліцею № 11 м. Самар, у вихованні та навчанні [PERSON] виключну роль виконує його тато [PERSON] , який постійно цікавиться успішністю дитини, відвідує батьківські збори, піклується про виконання дитиною домашнього завдання, слідкує за балансом навчання та відпочинку. Мати дитини, [PERSON] , у вихованні сина участі практично не приймає, від спілкування з класним керівником постійно ухиляється, виконує роль пасивного спостерігача (а.с. 22). Згідно педагогічної характеристики [PERSON] , [INFO] , вихованця відділення футболу ДЮСШ м. Самар, батько [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина, має з ним добрі дружні стосунки. Цікавиться спортивними досягненнями, всіляко підтримує та заохочує заняття сина спортом. [PERSON] на тренування [PERSON] приводить його батько або старший брат [PERSON] . Мати [PERSON] , за час його навчання на секції, до адміністрації чи тренера ДЮСШ не зверталась, спортивними досягненнями не цікавилась (а.с.23). Згідно педагогічної характеристики [PERSON] , [INFO]. з секції тхеквондо у сімейних стосунках спортсмен психологічно захищений, любимий, може розраховувати на моральну підтримку. Батько з розумінням ставиться до індивідуальних проблем та особливостей спортсмена, враховує їх, цікавиться його внутрішнім життям, користується у спортсмена авторитетом. [PERSON] прив`язаний лише до батька. На тренування його приводить батько, іноді старший брат. Мати [PERSON] спортивними досягненнями сина не цікавиться (а.с. 24). Суд переконався, що згідно Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Міністерства внутрішніх справ України, [PERSON] , [INFO] на території України станом на 30.06.2024 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 26). Також до позовної заяви додана Декларація № 0001-57М6-98А0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу [PERSON] , [INFO] , де законним представником пацієнта зазначено батька [PERSON] та його контактні дані (а.с. 20). Аналіз всіх поданих письмових доказів свідчить про те, що відповідач [PERSON] неналежно ставиться до своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Правовідносини, що виникли між сторонами, з приводу позбавлення батьківських прав, врегульовані наступними нормами закону, а саме. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. [PERSON] є батьком малолітньої дитини, а тому має право на звернення до суду з таким позовом. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов`язків з виховання сина, визначених ст. 150 СК України. Поряд з цим, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В свою чергу, відповідачем по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові. Згідно висновку Органу опіки та піклування виконкому Новомосковської міської ради відповідач по справі з 2022 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню малолітньої дитини, збереженні її здоров`я. Тривалий час не спілкується з сином та не проявляє батьківської турботи, що підтверджується скріншотами листування між батьками хлопчика. [PERSON] повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, їх виконання повністю переклала на [PERSON] . З бесіди з [PERSON] встановлено, що вихованням, розвитком та утриманням займаються батько та старший брат. Стосунки між ними дружні та люб`язні. Про матір хлопчик не захотів розповідати, не пам`ятає коли бачився з нею. Суд упевнився, що повноважний орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 35-38). За змістом ч.2-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як передбачено ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, оскільки за нормою ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів відповідно до ч.1 ст.182 СК України суд має врахувати низку визначених у нормі права обставин. Проте, матеріали справи відповідних доказів не містять, особливостей стану здоров`я дітей, що б зумовлювало збільшення судом розміру аліментів, ніж це передбачено загальними нормами сімейного законодавство, учасниками справи не повідомлено. Відомості про майновий стан, доведений розмір витрат, а також наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків суду не надані. Інших обставин, що мають істотне значення, судом під час розгляду справи не встановлено. Крім того, як передбачено ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом лише у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Підстав для застосування норми ч.3 ст.182 СК України у даній справі не встановлено. Вказаною нормою передбачено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов до суду пред`явлено 04.10.2024 (а.с.2). Також суд враховує, що за змістом ч.1 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Тому, враховуючи доведеність тієї обставини, що дитина перебуває на утриманні у батька [PERSON] , суд на підставі наведених вище норм, у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідачки, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з 04.10.2024, до досягнення дитиною повноліття. Суду не надано належних та допустимих доказів щодо розміру щомісячних особистих витрат та коштів, необхідних на утримання дітей. Проте, суд враховує, що встановлений чинним законодавством мінімальний гарантований розмір аліментів, необхідний для їх утримання та виховання, підлягає захисту та має бути достатнім. Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає його законним інтересам. Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. На підставі викладено та

Outcome: approved