Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №407168918 від 17.02.2021 в розмірі 78254 грн., право вимоги за яким перейшло до позивача відповідно до договорів факторингу. А також стягнути судові витрати з відповідача. 22.10.2024 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого, просить задоволити позов частково, а саме в сумі 23716 грн. - заборгованість в межах строку кредитування. 04.11.2024, представником позивача подано відповідь на відзив, в якому просить позов задоволити в повному обсязі, оскільки відсотки за користування кредитним договором нараховувалися відповідно до умов укладеного кредитного договору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив суд проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилася, останній звернувся до суду із заявою про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнає частково в сумі 23716 грн. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав. Судом встановлено, що 17.02.2021 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачем був укладений договір №407168918, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 22000,00 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування в розмірі встановленому п. 1.3, 1.4 та 1.5 кредитного договору. Дисконтна процентна ставка 0,26 відсотки від суми кредиту за кожний день користування кредитними коштами (а.с.12-14). Зазначений договір підписано електронним підписом відповідача, який відтворений шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, що підтверджує факт погодження відповідачем умов кредитування. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) уклали договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019 (а.с.34-37). 28.11.2019 між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому, інші умови договору залишилися без змін (а.с.31 зворот). 31.12.2020 між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31.12.2021 (а.с.40-44). В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 за № 28/1118-01. 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022. При цьому, інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020 (а.с.45). 31.12.2022 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023. (а.с.45 зворот). 31.12.2023 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024 (а.с.46). З урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Пунктом 2.1. Розділу 2 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 передбачено, що згідно умов договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Отже, предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.2. Договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме Реєстрах прав вимоги. Отже, Реєстр не є разовим документом, оскільки договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності сторін. Згідно з п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №130 від 20.04.2021 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача за договором №407168918 від 17.02.2021 в сумі 49412 грн. (а.с.47-48). 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04.08.2021 (а.с.49-53). В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали додаткову угоду №3 від 30.12.2022, якою продовжено строк дії договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін (а.с.54). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №11 від 31.08.2023 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» отримало право вимоги до відповідача за договором №407168918 від 17.02.2021 в сумі 78254 грн. (55-56). 20.08.2024 між ТОВ «Юніт капітал» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу, №200824 (а.с.57-60). З реєстру боржників до договору факторингу №200824 від 20.08.2024, встановлено, що позивач набув права вимоги до відповідача за договором №407168918 від 17.02.2024 на суму 78254 грн. (а.с.62-63). З розрахунку заборгованості за договором слідує, що заборгованість відповідача перед товариством становить 78254 грн., з яких: 22000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 56254 грн - заборгованість за процентами (а.с.65). З вказаного розрахунку також слідує, що відповідач жодних коштів на погашення своїх боргових зобов`язань за вказаним договором не вносив. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи вищевикладене, відповідач істотно порушила умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 6749,26 грн є правомірними і їх слід задовольнити в цій частині. Що стосується вимог про стягнення процентів за користування кредитом, суд зазначає таке. Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок було підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. Отже, враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду щодо правильного застосування положень ст.ст.625, 1048 ЦК України, позивач вправі був нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту (по договору №407168918 від 17.02.2021 з додатком), тобто з 17.02.2021 по 19.03.2021 (30 днів). Починаючи з 20.03.2021 позивач не вправі був нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст.625 ЦК України. З огляду на вищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути відсотки, нараховані за період з 17.02.2021 по 19.03.2021 у розмірі 1716 грн, які були визначені сторонами у додатку №1 (а.с. 14 на звороті). При цьому суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази, щодо продовження строку дії договору №407168918 від 17.02.2021 укладеного між відповідачем та ТОВ «Маівео швидка фінансова допомога». Варто зауважити, що у зв`язку з введеним на території України воєнним станом з 24 лютого 2022 року, на підставі п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України нарахування відсотків, передбачених ст.625 ЦК України, не допускається. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути: за договору №407168918 від 17.02.2021 з додатком заборгованість у сумі 22000 грн. - заборгованості за кредитом, 1716 грн заборгованості за процентами. У зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог, що становить 734,23 грн. Позивачем також заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в розмірі 6000,00 грн. підтверджується договором про надання правничої допомоги №17/06/24-02 від 17.06.2024 з додатком №1 та акт прийому передачі наданих послуг (а.с.66-68). Оскільки, позов задоволено частково, то на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 1818,60 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу. На підставі наведеного та

Outcome: partial