Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-09 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просила: розірвати шлюб між [PERSON] та відповідачем, [PERSON] , зареєстрований 16 липня 2024 року в Христинівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 92; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп. В обґрунтування позову зазначено, що 16.07.2024 сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу спільних дітей не мають. Їх спільне сімейне життя не склалося у зв`язку з втратою почуття взаємної поваги, втратою відповідальності за збереження нормальних сімейних стосунків. 14.09.2024 [PERSON] завдав їй тілесних ушкоджень, вона викликала поліцію та написала заяву про кримінальне правопорушення. З огляду на те, що спільне життя з відповідачем [PERSON] не склалося, з 13.09.2024 між ними припинено шлюбні стосунки та на даний час спільне господарство вони не ведуть, разом не проживають. Примирення між ними та подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим. Ухвалою судді від 29.10.2024 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. 27.11.2024 від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позов у частині розірвання шлюбу визнає. Також указав, що він є особою з інвалідністю ІІ групи, переніс дві операції та потребує проведення ще двох, на сьогоднішній день не працює, тому сума 1211 грн є великою. На цих підставах не визнав вимогу про стягнення з нього судового збору на користь позивача. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 16 липня 2024 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований в Христинівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 92. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії [NUMBER] , виданим 16.07.2024. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони на даний час однією сім`єю не проживають, позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки збереження шлюбу суперечить її інтересам, відповідач позов визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. За таких обставин суд вважає, що позов належить задовольнити. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи, що відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи та відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд не стягує судові витрати з відповідача на користь позивача. Водночас, відповідно до вимог ч. 1 ст. 142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до вимог ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~та ч. 3\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved