Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

В листопаді 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» (надалі - Товариство) через систему «Електронний суд» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором про надання грошових коштів у позику № 2560701223 від 29.12.2023, яка станом на 07.11.2024 становить 33634,80 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування вимог представниця позивача вказувала, що 29.12.2023 між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 2560701223, що разом із Правилами надання споживчих кредитів, складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальниця була попередньо ознайомлена. Договір позики був укладений вписьмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст.3, 11,12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до договору позики позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі: 6000 грн. шляхом перерахунку на банківський рахунок позичальника на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п. 1.3, п.1.4 та/або 1.5 цього Договору, його додатків. Позикодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачці грошові кошти в розмірі 6000 грн. Однак позичальниця свої зобов`язання відповідно умов договору позики не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 07.11.2024 становить 53100 грн, яка складається з: 6000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 47100 грн. заборгованості за процентами. При цьому [PERSON] частково сплатила 19465,20 грн. заборгованості за процентами, тому позивач просить стягнути з відповідачки решту несплаченої суми заборгованості, яка становить 33634,80 грн. Як зазначає позивач, ним враховані встановлені законодавчі обмеження щодо денної процентної ставки, передбачені Законом України «Про споживче кредитування» із змінами внесеними Законом № 3498 від 22.11.2023, а також користування позикою понад встановлений договором строк, тож нарахування процентів за користування позикою здійснювалось за процентною ставкою в розмірі 2,5 % в день. Згідно з ухвалою судді від 14 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копія позовної заяви з доданими до неї документами була надіслана [PERSON] позивачем 07.11.2024. Відповідачці за зареєстрованою адресою місця проживання судом направлено копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви, однак згідно відмітки відділення Укрпошти від 15.12.2024 адресат відсутній за вказаною адресою, у зв`язку з чим конверт із вкладенням повернуто суду, але згідно положень п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається врученим. У встановлений судом строк [PERSON] відзив на позов не подала. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та на підставі ст.280 ЦПК України, за згодою позивача, яка викладена в позовній заяві, проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 29.12.2023 між позивачем ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та відповідачкою [PERSON] укладено договір надання грошових коштів у позику № 2560701223, який підписано позичальницею електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором sxzhw425e (а.с.18 зворот-22). Відповідно до п.1.1 розділу 1 договору Товариство надає для відповідачки позику в розмірі 6000 грн 00 коп шляхом їх безготівкового перерахунку на рахунок позичальниці, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальниця зобов`язалася повернути позику у погоджений умовами договору строк та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно з п.1.3, п.1.4 та/або п.1.5 цього договору, його додатків. Мета отримання кредиту - для власних потреб; процентна ставка - фіксована; дисконтна (знижена) процентна ставка - 1,2 % на день (438 % річних) (п.1.1.4 договору); процентна ставка позаакційна (базова) - 2.99 % на день (1091,35 % річних) (п.1.1.5 договору). За положеннями п.1.2 розділу 1 договору строк позики (строк дії договору) становить 30 днів. Згідно з п.1.3 розділу 1 договору орієнтовний строк повернення позики - на останній день дії договору з моменту отримання позики або достроково; дата надання позики 29.12.2023; дата повернення позики 28.01.2024. На період строку, визначеного п.1.2 договору, нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,2% (з урахуванням програми лояльності ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», правил акції ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» «повторний кредит») від суми позики за кожний день користування позикою (п.1.4 розділу 1 договору). Відповідно до п.1.4.1 розділу 1 у межах строку позики, якщо відбулася пролонгація відповідно до розділу 4 даного договору застосовується позаакційна (базова) процентна ставка визначена у пункті 1.1.5. цього Договору з першого дня дії Договору, якщо інше не буде визначено в додатковіи? угоді, укладеніи? Сторонами. Згідно з п.1.5 розділу 1 договору у випадку користування позикою понад строк, встановлений п. 1.2. Договору, з наступного дня після спливу строку вказаного в п. 1.2 цього Договору умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою у розмірі 1.2% на день (з урахуванняи Програми Лояльності ТОВ "ІННОВА ФІНАНС", Правил ації ТОВ "ІННОВА ФІНАНС" "Повторний кредит") перераховуються і до взаємовідносин між Сторонами застосовується Позаакційна (Базова) процентна ставка в розмірі 2,99% на день від суми Позики за кожен день користування Позикою. За приписами п.1.7 розділу 1 вказаного договору, позичальник зобов`язаний повернути товариству позику, нараховані проценти згідно умов договору не пізніше строку вказаного в п.1.2 та або п.1.3 договору. Відповідно до додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту №2560701223 від 23.12.2023 «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику», підписаного [PERSON] 29.12.2023 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором sxzhw425e, зі змісту якого вбачається: сума позики 6000,00 грн; строк позики: 30 днів; проценти за користування позикою 2160 грн, реальна річна процентна ставка 4114/28%, загальна вартість позики 8160 грн. Така ж інформація стосовно розміру позики, строку її повернення, відсотків за користування позикою була доведена відповідачці у паспорті споживчого кредиту, який підписаний ним електронним підписом - одноразовим ідентифікатором 4jrxyv8t9 (а.с.25-27). На підтвердження укладання договору позики з [PERSON] . Товариством додано роздруківку з електронної пошти позивача - [INFO] , з якої відправлено на електронну пошту відповідачки - [INFO] одноразові ідентифікатори для підпису договору позики та паспорту споживчого кредиту (а.с.39). Зазначені одноразові ідентифікатори вказані також у договорі позики та паспорті споживчого кредиту після його підписання сторонами (а.с.22, 27 зворот). Позикодавець свої зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі та надав відповідачці грошові кошти у розмірі 6000 гривень шляхом безготівкового переказу на картку [NUMBER] , яка зазначена [PERSON] в розділі 6 договору позики «Реквізити сторін», що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №19720-1354-79160295 від 29.12.2023, ID операції 1345078016 (а.с.28). Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість в загальному розмірі 33634 гривень 80 копійок, з яких 6000 гривень 00 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 27634 гривень 80 копійок - заборгованість за процентами ( 47100 грн (6000 грн. х 2,5% х 314 днів користування кредитом) - 19465,20 грн (сума часткової сплати позичальницею процентів за користування кредитом). Перевіряючи правомірність позовних вимог законодавчим нормам, суд виходить з наступного. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на зазначене, суд вважає, що договір надання грошових коштів у позику № 2560701223 від 29.12.2023, підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеним, належними доказами доведено перерахування суми позики на рахунок позичальниці. Як встановлено судом, кредит [PERSON] надавався строком на 30 календарних днів, датою повернення позики є 28.01.2024. Розділ 4 договору надання грошових коштів у позику № 2560701223 від 29.12.2023 визначає умови пролонгації строку позики. Так, за положеннями пунктів 4.1, 4.2 договору позичальник має право продовжити строк (надалі - пролонгація) користування позикою, у випадку ініціювання пролонгації позичальник сплачує Товариству проценти на умовах, що були обрані для здійснення певного виду пролонгації. Продовження строку користування позикою здіи?снюється за зверненням позичальника в електронніи? формі, із застосуванням одноразового ідентифікатора, через особистии? кабінет Позичальника шляхом укладення додатковоі? угоди (додаткового договору), що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізаціі? позичальником такого права (п.4.9 договору). Проте, матеріали справи не містять та позивачем не надано суду доказів пролонгації строку кредитування відповідачкою за договором позики у відповідності до вказаних вище положень розділу 4 договору, а саме доказів укладення додаткової угоди, підписаної із застосуванням одноразового ідентифікатора, щодо пролонгації строку користування позикою. Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). Оскільки докази пролонгації договору про надання грошових коштів у позику № 2560701223 від 29.12.2023 відсутні, то вказаний договір закінчив свою дію 28 січня 2024 року, а відтак відсутні підстави для нарахування процентів за користування кредитом з 29.01.2024, тобто поза межами строку кредитування. Враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду та з огляду на погоджені сторонами умови кредитного договору проценти за користування кредитом мають нараховуватись лише протягом строку кредитування, який становить 30 днів, тобто до 28.01.2024. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (стаття 1048 ЦК України), однак з такими позовними вимогами позивач не звертався. Крім того суд зазначає, що при застосуванні відсоткової ставки для нарахування процентів за користування позикою в межах строку кредитування слід виходити з наступного. Як вбачається з умов кредитного договору для нарахування процентів за користування [PERSON] кредитом передбачено застосування процентної ставки позаакційної (базової), яка становить 2,99 % в день, при цьому відповідно до даних позовної заяви та розрахунку заборгованості позивачем для визначення заборгованості за відсотками застосована процентна ставка в розмірі 2,5 % в день. При цьому загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування». Так, Законом України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав законної сили 24 грудня 2023 року, внесено зміни до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», та доповнено її частинами 4 та 5, відповідно до яких денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях (ч.4 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування"), при цьому максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування"). Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Оскільки кредитний договір був укладений 29 грудня 2023 року, тобто після набрання законної сили Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», суд приходить до висновку, що для обрахування процентів за користування відповідачкою кредитом слід застосувати максимальну денну процентну ставку в розмірі 1 %, яка передбачена ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». На підставі зазначеного розрахунок процентів на користування [PERSON] кредитом становитиме 1800 грн (6000 грн х 1 % х 30 днів). Відтак суд приходить до висновку, що загальна сума зобов`язання відповідачки за кредитним договором складає 7800 грн (6000 грн тіло кредиту + 1800 грн проценти за користування кредитом в межах строку кредитування). Як вбачається зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості (а.с.40) позичальницею [PERSON] сплачено кошти за кредитним договором № 2560701223 від 29.12.2023 в загальній сумі 19465,20 грн, що перевищує загальну суму зобов`язання за договором в розмірі 7800 грн, яку вона мала сплатити позивачу. За таких обставин суд вважає, що заборгованість за кредитним договором відповідачкою погашена в повному об`ємі, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed