Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

23.05.2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшли матеріали цивільної справи №727/3138/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Чернівецької міської ради, про визначення місця проживання дитини, в якому позивач, з урахуванням заяви від 26.03.2024 року, просить суд: - визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , разом з її батьком громадянином України [PERSON] , [INFO] . І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що вони з відповідачем є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами був розірваний за рішенням суду, а під час судового розгляду справи про розірвання шлюбу вимога про визначення місця проживання дитини не вирішувалась, бо сторони досягли згоди з цього приводу. Після розірвання шлюбу малолітня дитина - [PERSON] залишилась проживати разом з позивачем за адресою реєстрації: [ADDRESS] , де вони проживали до 24.02.2022 року. З часу розірвання шлюбу відповідач не приймає участі у житті, вихованні та утриманні дитини. У зв`язку з військовою російською агресією, позивач разом з донькою перемістились до м. Чернівці. За час проживання у м. Чернівці малолітня [PERSON] вступила на навчання до Чернівецького ліцею №7. Відповідач повідомила позивачу про те, що вона планує забрати спільну дитину в інше місце для проживання, та між сторонами виник спір стосовно місця проживання малолітньої дитини. На думку позивача, зміна місця проживання дитини та розірвання соціальних зв`язків, які утворились за час спільного проживання позивача та доньки, під час воєнного стану зашкодить інтересам дитини. Звернення позивача до органу опіки та піклування із заявою про визначення місця проживання дитини не дало результатів, тому позивач звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. Відповідно до заяви від 26.03.2024 року, позивач повідомив суд про те, що його місце фактичного проживання як внутрішньо переміщеної особи (ВПО) разом з дитиною значиться за адресою: [ADDRESS] , де вони проживають разом з донькою. Відповідач у встановлений судом строк не подала до суду відзив на позов. Третя особа 26.08.2024 року подала до суду висновок про визначення місця проживання дитини [PERSON] та у письмовій заяві від 08.11.2024 року просила суд при розгляді справи врахувати інтереси дитини, відповідно до вимог чинного законодавства. Під час судового розгляду справи позивач, який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом пояснив суду таким чином, як про це вказано вище. Позивач пояснив, що він самостійно виховує дитину, а мати не бере участі у вихованні доньки. Дитина хоче проживати разом з батьком та йому невідоме місце проживання матері доньки. З 2020 року після розлучення мати не бере участі у вихованні доньки. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 02.06.2023 року було прийнято до провадження цивільну справу №727/3138/23 та відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 02.06.2023 року було витребувано у Міністерства соціальної політики України інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відносно відповідача [PERSON] , дата та місце народження: невідомі, місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , паспортні дані відсутні. Ухвалою суду від 12.06.2024 року було задоволено повністю клопотання позивача про витребування висновку щодо доцільності визначення місця проживання дитини в цивільній справі та зобов`язано Орган опіки та піклування Чернівецької міської ради надати Кіровському районному суду міста Дніпропетровська письмовий висновок щодо доцільності (недоцільності) визначення місця проживання дитини: малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , разом з її батьком громадянином України [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 13.11.2024 року було закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судове засідання 23.12.2024 року з`явився позивач, який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Відповідач повторно не з`явилась у судові засідання, призначені на 06.12.2024 року та 23.12.2024 року, відзив на позовну заяву без поважних причин до суду не надала. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи та розгляду справи за наявними у справі письмовими доказами. Суд, заслухавши думку позивача, на підставі положень ст. ст. 128, 211, 223, 280-283 ЦПК України розглянув справу в порядку заочного розгляду за наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Під час судового розгляду справи суд заслухав усні пояснення позивача по суті спору, дослідив наявні в матеріалах справи письмові докази, у ході судових дебатів заслухав заключне слово позивача, та 23.12.2024 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 20.02.2019 року, серії [NUMBER] (повторно). Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.07.2020 року, справа №264/3195/20, було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, та розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 27 вересня 2011 року в Іллічівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №308. Вказане рішення суду набрало законної сили станом на 03.08.2020 року. Відповідно до довідок від 22.03.2022 року №7726-5000445976 та №7726-5000446061 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач - [PERSON] , [INFO] , та малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою місця проживання: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] ; законний представник, що супроводжує малолітню дитину: [PERSON] . Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 30.01.2023 року, складеного членами комісії та затвердженого начальником служби у справах дітей Чернівецької міської ради, члени комісії на підставі заяви [PERSON] з метою перевірки умов проживання дитини, встановлення факту, що має юридичне значення, встановлення місця проживання дитини було проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що житло знаходиться на 1 поверсі 5-поверхового будинку та складається з 1 кімнати в гуртожитку, зі слів 12 м в кімнаті, чисто, є двоярусне ліжко, ліжко для батька, письмовий стіл, стілець, телефон, шафа (3 шт.), холодильник. Для виховання, розвитку та проживання дитини створені умови. За даною адресою проживають: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 13.08.2024 року №522/16, службою у справах дітей міської ради 19.07.2024 року було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] та встановлено, що помешкання складається з однієї кімнати, для дівчинки є окреме спальне місце, письмовий стіл, шафа для зберігання особистих речей, ноутбук, іграшки, загалом створені умови для повноцінного розвитку та виховання дитини. Заступником начальника служби, начальником відділу соціального та правового захисту дітей служби у справах дітей міської ради було проведено бесіду з [PERSON] , в ході якої з`ясовано, що дівчина емоційно близька з батьком та висловила бажання проживати з ним, про що написала власноруч в заяві. Мати [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , на даний час місце її перебування невідоме. Орган опіки та піклування, враховуючи рівні права батька та матері на проживання з дитиною та її виховання, вік дитини, прихильність дитини до батька, ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, та інші обставини, що мають істотне значення, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , із батьком [PERSON] , не порушуючи право матері [PERSON] на участь у вихованні дитини. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визначення місця проживання малолітньої дитини. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей (постанова ВС від 20.10.2020 року, справа №333/1013/17, провадження № 61-5230св20). Згідно з положеннями ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і в заємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналіз викладених вище норм вказує, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Так, суд, вирішуючи по суті спір між сторонами, враховує те, що у ході судового розгляду справи було встановлено, що позивач надав суду належні, допустимі та достатні докази на підтвердження факту проживання разом з ним малолітньої доньки. Також суд враховує те, що батько піклується про доньку, утримує її, сприяє її всебічному розвитку, створив задовільні та належні умови для її проживання, а відповідач не довела зворотного. Крім того, суд бере до уваги те, що орган опіки та піклування надав суду висновок про доцільність визначення місця проживання дитини разом з батьком. З огляду на викладене вище, а також, враховуючи вік дитини, стан її здоров`я, те, що дитина фактично проживає разом з батьком, який піклується про неї, утримує її, суд доходить висновку, що визначення місця проживання дитини разом з батьком відповідає найкращим інтересам дитини, бо донька сторін потребує постійного догляду та турботи, це позитивно сприятиме її розвитку та не буде перешкодою для спілкування дитини з обома батьками. Тому суд вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу про визначення місця проживання дитини разом з батьком у повному обсязі. З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до частини 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються , зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача . Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне задовольнити у повному обсязі позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини. З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved