Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-24 00:00:00

У червні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у загальному розмірі 14 402,91 грн. Понесені судові витрати позивач просить покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24.04.2019 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №4945337 про надання коштів на умовах строковості, зворотності, платності у розмірі 10 000,00 грн. на строк 30 днів, тип процентної ставки - фіксована, 1,60%. 31.10.2019 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №1/31/10, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до Боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників №1 від 31.10.2019 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло грошової вимоги до відповідача у сумі 38 520,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4 000,00 грн. - сума непростроченої заборгованості за відсотками, 24 520,00 грн. - сума заборгованості по відсоткам. Відповідач частково виконала свої зобов`язання за вказаним договором, у період з 01.11.2021 року по 01.06.2023 року нею було сплачено заборгованість на загальну суму 24 17,09 грн. Зважаючи на ті обставини, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за вказаним договором позики позивач просить стягнути з боржника на свою користь заборгованість у загальному розмірі 14 402,91 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Горбенко Н. О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 03 липня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» ТОВ «ФК «ЄАПБ» подало заяву про збільшення позовних вимог, вказуючи на те, що сплачені боржником грошові кошти у розмірі 24 117,09 грн. рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.08.2023 року №761/17802/23, визнано безпідставно набутими ТОВ «ФК «ЄАПБ», щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №185824, вчиненого 17.06.2021 року. З урахуванням вказаного, позивач вважав, що боржником відновлено становище, що існувало на момент відповідного стягнення, а тому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики №4945337 від 24.04.2019 року у розмірі 38 520,00грн., з яких: - 10 000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, - 4 000,00 грн. - сума непростроченої заборгованості по відсоткам, - 24 520, 00 грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам. 08 липня 2024 року на адресу суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву у якому відповідач заперечила проти заявлених до неї ТОВ «ФК «ЄАПБ» позовних вимог, посилаючись на недоведеність позивачем видачі позичальнику грошових коштів за вказаним договором позики у розмірі 10 000,00 грн., оскільки у матеріалах справи відсутні первинні документи на підтвердження розміру заборгованості та перерахунку грошових коштів. Зазначила, що позивачем не доведено та не обґрунтовано розміру нарахованих відсотків у сумі 24 520,00 грн., натомість у договорі зазначено розмір відсотків 3 360,00 грн. Обґрунтування нарахування процентів за користування позикою після закінчення строку, на який надано позику (30 днів) позивачем не зазначено. Відповідач вказує, що жодного разу не вчиняла дії щодо повернення заборгованості, що вказує на невизнання нею боргу. Також вказує на відсутність у матеріалах справи доказів підписання позивачем договору позики від 24.04.2019 року, а Правила надання грошових коштів у позику не є частиною Договору позики, оскільки не містить підпису позичальника. Крім того, позивачем не було виконано вимог ст. 1082 ЦК України. Між тим позивачем пропущено строк звернення до суду із вказаними вимогами до відповідача, оскільки строк дії договору закінчився 23.05.2019, із позовом до суду позивач звернувся 12.06.2024, а тому остання просить застосувати позовну давність. 08 липня 2024 року через систему «Електронний суд» ТОВ «ФК «ЄАПБ» подало відповідь на відзив відповідача на позовну заяву, у якій Товариство зазначило, що договір позики №4945337 від 24.04.2019 року був укладений між сторонами шляхом ідентифікації позичальником та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення усіх цих дій договір між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не був би укладений. Вказаний договір відповідач підписала одноразовим ідентифікатором №KOZPh5ZR8f. Позивач звертає увагу на те, що у судовому порядку договір позики від 4945337 від 24.04.2019 року не розірвано. Заперечуючи факт отримання від первісного кредитора грошових коштів у борг, відповідач, як власник карткового рахунку, не надала виписку з нього у розпорядження суду, з метою доведення вказаних у відзиві заперечень. Відсотки за невиконання грошового зобов`язання нараховані кредитором у відповідності до вимог договору та Правил надання грошових коштів у позику. ТОВ «ФК «ЄАПБ» вказує на те, що звернувшись до суду у червні 2024 року, позивачем застосовано заходи щодо захисту своїх прав в межах позовної давності з урахуванням п.12,19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. 05 вересня 2024 року через систему «Електронний суд» до суду надійшло клопотання ТОВ «ФК «ЄАПБ» про долучення до матеріалів справи розрахунку заборгованості за договором позики від 4945337 від 24.04.2019 року. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2024 року прийнято до розгляду заяву ТОВ «ФК «ЄАПБ» про збільшення позовних вимог, постановлено у подальшому розгляд справи здійснювати з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні не подавалися. З підстав наведених вище, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 24 квітня 2019 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір позики № 4945337 про надання коштів на умовах строковості, зворотності, платності у розмірі 10 000,00 грн. на строк 30 днів, до 24.05.2019 року. За користування кредитом клієнт сплачує Товариству базову процентну ставку у розмірі 1,60% (тип фіксований). Розмір процентів акційних удень 1,12%. Розмір процентів на прострочену позику у день 2,70%. Розмір процентів на позику річний 408, 80%. Розмір процентів на прострочену позику річний 985,50%. Вартість позики за весь строк на який видано позику у % - 33,60%. Вартість позики за весь строк, на який видано позику у гривні - 3 360,00 грн. Загальна вартість позики та процентів у гривні - 13 360,00 грн. Відповідно до п. 3 Договору проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення на залишок позики та, у випадку дострокового її повернення, підлягають відповідному перерахунку. Згідно п.4 Договору, підписанням цього Договору позики відповідач підтверджує, що ознайомлена на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». А також підтверджує, що до моменту підписання договору позики вивчила цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору їй зрозумілі. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України в укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. У пункці 5 Договору позики сторони вказали, що цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Як вбачається, договір позики підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором K0ZPh5ZR8f. 31 жовтня 2019 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №1/31/10, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п.1.1 Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Пунктом 1.2 Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до витягу з Реєстру боржників №1 від 31.10.2019 року до Договору факторингу №1/31/10 від 31.10.2019 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло грошової вимоги до відповідача у сумі 38 520,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4 000,00 грн. - сума непростроченої заборгованості по відсоткам; 24 520,00 грн. - сума заборгованості за процентами. Таким чином, на підставі вказаного договору факторингу позивач одержав право вимоги по заборгованості відповідача за договором позики №4945337 від 24.04.2019 року. Всупереч умовам Договору, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки первісного кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій за вказаним договором позики, що підтверджується доданим до матеріалів справи розрахунком заборгованості. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.08.2023 року у справі №761/17802/23 позов [PERSON] до ТОВ «ЄАПБ» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено. Визнано виконавчий напис, вчинений 17.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. та зареєстрований в реєстрі за №185824, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ЄАПБ», яке є правонаступником ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», заборгованості за кредитним договором №4945337, укладеним 24.04.2019 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2024 року у справі №761/8627/24 позов [PERSON] до ТОВ «ФК «ЄАПБ» про стягнення безпідставно набутих коштів - задоволено. Стягнуто з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 24 117,09 грн. Отже, у позичальника перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» наявна заборгованість за договором позики №4945337 від 24.04.2019 року у розмірі 38 520,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4 000,00 грн. - сума непростроченої заборгованості по відсоткам; 24 520,00 грн. - сума заборгованості за процентами. Перерахування кредитних коштів [PERSON] за договором позики №4945337 від 24.04.2019 року було здійснено на картковий рахунок, вказаний нею під час укладення договору - № [NUMBER] . Саме таку банківську карту було зазначено позивальником при підписанні договору позики №4945337 від 24.04.2019 року. Розмір заборгованості за вказаним договором на загальну суму 38 520,00 грн. підтверджується розрахунками заборгованості, наданими позивачем, нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснено первісним кредитором відповідно до умов зазначених у договорі позики №4945337 від 24.04.2019 року, з якими погодилася позичальник, підписуючи його електронним підписом із застосуванням одноразового ідентифікатора, направленого на номер мобільного телефону відповідача [NUMBER] . Зазначені обставини відповідачем не спростовані. До відзиву на позовну заяву відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що нею не підписувався договір позики №4945337 від 24.04.2019 року. Заперечуючи проти його підписання, відповідач не зверталася до суду за захистом свого права, такий договір не визнаний у судовому порядку неукладеним чи недійсним. Із матеріалів справи вбачається, що заборгованість, нарахована первісним кредитором відповідно до умов договору позики, та з моменту отримання права вимоги до відповідача за вказаними вище договором позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить суд стягнути із відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором у межах строку дії договору та у відповідності до визначеної у ньому процентної ставки щодо користування кредитними коштами та несвоєчасне їх повернення, прострочення виконання грошового зобов`язання, що підтверджується окремим розрахунком, доданим позивачем до матеріалів справи. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Положеннями ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму та укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Також визнано, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях, крім того підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або банком з використанням електронного цифрового підпису. Усе листування щодо цього договору просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору. Отже, підписання договору електронним підписом, відповідач підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Вбачається, що між відповідачем та кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики №4945337 від 24.04.2019 року, зокрема і у формі електронних документів з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомилася та погодилася з ними. Враховуючи вищевикладене вище, суд вважає, що договір позики №4945337 від 24.04.2019 року підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між нею та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» спірного правочину. Будучи ознайомленою із матеріалами справи та заперечуючи отримання від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» грошових коштів у позику у розмірі 10 000,00 грн. [PERSON] не надала суду роздруківку з належного їй карткового рахунку, який вона зазначила при укладенні договору позики - № [NUMBER] починаючи з 24.04.2019 року, який би був беззаперечним доказом на підтвердження викладених нею заперечень. Та обставина, що у судовому порядку було визнано виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та повернуто відповідачу грошові кошти, стягнуті на його виконання, як безпідставно набуті, не свідчить про відсутність у боржника перед кредитором грошового зобов`язання за договором позики №4945337 від 24.04.2019 року. Оскільки, відповідачем порушене зобов`язання з повернення кредитних коштів, що встановлені умовами Договору, та внаслідок неналежного виконання зобов`язань у відповідача виникла заборгованість, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики №4945337 від 24.04.2019 року у розмірі 38 520,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4 000,00 грн. - сума непростроченої заборгованості по відсоткам; 24 520,00 грн. - сума заборгованості за процентами. За змістом договору позики №4945337 від 24.04.2019 року вбачається, що він містить визначені параметри та умови надання кредитних коштів, порядок і графік їх повернення та сплати процентів за користування кредитними коштами. Розрахунок сум заборгованості відповідача є обґрунтованим та доведеним, та відповідає вимогам закону. Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. Аналізуючи у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи наявні належні докази надання відповідачу грошових коштів у розмірі 10 000,00 грн. за договором позики №4945337 від 24.04.2019 року, що свідчить про належне виконання кредитором своїх зобов`язань за цим договором. Доказів повернення отриманих у кредит грошових коштів відповідачем не надано у розпорядження суду. Так у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові та ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Суд критично ставиться до посилання відповідача на те, що позивачем не надано первинного документу, який містить відомості про господарську операцію, оскільки матеріалами справи підтверджено, що договір позики №4945337 від 24.04.2019 року укладено між відповідачем та фінансовою установою саме за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, позичальником отримано грошові кошти у розмірі, зазначеному у договорі. Жодних доказів щодо спростування укладання цього договору, отримання грошових коштів та їх повернення відповідачем до суду не надано. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у цивільній справі №278/2177/15-ц, викладеній у постанові від 17.12.2020 року, розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, якщо він досліджується разом з іншими доказами у сукупності. Крім того, суд також враховує, що відповідачем жодними доказами такий розмір заборгованості не спростований та доказів на підтвердження належного виконання вимог договору до суду не надано. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач належним чином не виконала взяті на себе за договором зобов`язання, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у заявленому розмірі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовної давності суд зазначає наступне. Стороною відповідача заявлено про застосування позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. 02.04.2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12.03.2020, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500. Дію карантину, встановленого цією постановою, було неодноразово продовжено. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Оскільки з 02.04.2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (№64/2022) воєнний стан було запроваджено з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому його було не одноразово продовжено (востаннє Указ Президента України № 451/2023 від 17.08.2023 року). А введення воєнного стану в Україні певним чином впливає на перебіг позовної давності. 15 березня 2022 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (№2120-ІХ), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19. Згідно з останнім, у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст. 257-259, 362, 559, 681,728, 786,1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії. А продовження строків у свою чергу, свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Судом встановлено, що строк звернення до суду із позовними вимогами щодо стягнення із [PERSON] заборгованості за договором позики №4945337 від 24.04.2019 року не пропущено. З урахування наведеного вище із цим позовом позивач звернувся до суду 12.06.2024 року, тобто у межах строку загальної позовної давності за вимогами до позичальника. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач просив суд стягнути з відповідача судові витрати. До позовної заяви долучено платіжну інструкцію кредитового переказу коштів №70798 від 31.05.2024 року, зі змісту якої вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» здійснило платіж у розмірі 3 028,00 грн. із призначенням «101, Судовий збiр, за позовом ТОВ «ФК «ЄАПБ», Святошинський районний суд м. Києва №50858». Зважаючи на положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача у розмірі 3 028,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved