Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

04.11.2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі рішення Новоград-Волинського народного суду Житомирської області №2-697/1982 від 23.11.1982 року набув право власності на 47/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . При зверненні до нотаріуса для вчинення нотаріально дії щодо частини будинку, а саме оформлення Договору дарування, було встановлено, що відчужити свою частину він не може, оскільки 08.07.1991 року накладено арешт на будинок, зареєстровано в реєстрі 24.03.2006 року за № 55637989. Вказаний арешт накладено на [PERSON] , який володіє рештою 53/100 частин будинку. Арешт було накладено Новоград-Волинською державною нотаріальною конторою за поданням АТ «Ощадбанк». При зверненні до АТ «Ощадбанк» із запитом про причини накладення арешту було встановлено, що жодних кредитних заборгованостей за [PERSON] та [PERSON] не зареєстровано. Від Звягельського ВДВС також надійшла відповідь, що виконавчі провадження на ім`я позивача чи відповідача не реєструвались. Тому, позивач, не маючи відношення до накладеного арешту, змушений звернутись до суду із цим позовом про скасування накладеного арешту на його власність. В судове засідання позивач та його представник адвокат Кривицька В.С. не з`явились, надіслали заяву про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився. Заяв чи клопотань про відкладення судового розгляду не надав. Представник АТ «Ощадбанк» надіслав заяву у якій просить справу слухати без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивач згідно рішення Новоград-Волинського народного суду Житомирської області №2-697/1982 від 23.11.1982 року набув право власності на 47/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-9). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02.07.2024 року [PERSON] на праві власності належить 47/100 частин будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке обтяжено арештом згідно Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, внесених державним реєстратором Герасимчук М.В., № обтяження 55637989 (а.с. 16). Згідно довідки від 25.10.2024 року АТ «Ощадбанк» кредитна заборгованість на ім`я [PERSON] відсутня (а.с. 19). Довідкою Звягельського ВДВС від 24.10.2024 року встановлено, що згідно даних Автоматизованої ситеми виконавчих проваджень та Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень виконавчі провадження щодо [PERSON] та [PERSON] на виконанні не перебували (а.с. 21). З відповіді Державного нотаріуса Звягельської державного нотаріальної контори випливає, що у зв`язку із відсутністю повідомлення установи про погашення позики (кредиту) здійснити будь-які дії щодо запису про накладення обтяження у вигляді заборони не в змозі (а.с. 22). Статтею 41\~Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2\~ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 \~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 2.06.2016 року № 1404-VIII, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин)\~. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», збереження арешту майна за відсутності підстав для цього є порушенням права власності позивача. З огляду на викладені обставини суд вважає, що позовні вимоги стосовно зняття з майна арешту, а саме з житлового будинку з адресою: [ADDRESS] , є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved