Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Московського районного суду м. Харкова з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 08.10.2011, він зареєстрував шлюб із [PERSON] . Від шлюбу у них народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 15.07.2014. 02.10.2015 рішенням Московського районного суду м. Харкова шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27.07.2015 з нього стягнуто аліменти на корись [PERSON] на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття, починаючи з 03.06.2015. 09.08.2019 між ним та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Від шлюбу вони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03.10.2023 з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 22.09.2023 і до досягнення дітьми повноліття. На теперішній час він офіційно працевлаштований і отримує офіційну заробітну плату, але розмір аліментів, які стягуються з нього за виконавчим листом становить майже 60% від його заробітку, що не відповідає вимогам закону. На даний момент сімейний та матеріальний стан змінився, він зобов`язаний сплачувати аліменти на трьох дітей, що в загальному складає майже 60% від його заробітку, що суттєво перевищує половину (50%) від його доходів, передбачених законом. З огляду на викладене вище, позивач просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 27.07.2015 з до 1/6 частки заробітку (доходу) платника аліментів. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13.09.2024 позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Відповідачка надала суду письмові пояснення, в яких вказала, що заперечує проти зменшення розміру аліментів. Так, з позивача утримуються аліменти у розмірі , які він тривалий час не сплачував, постійно має заборгованість по аліментам. Додатково матеріально не допомагає, сплачує лише аліменти, хоча їх донька відвідує заняття у трьох школах загальній, школі мистецтв №5 та музичній школі Моцарта. Всі заняття та все необхідне для занять вона оплачує сама. Дитина самостійно виявляє інтерес до цих занять, тому не хотілося б їх переривати і вона оплачує їх. Окрім того, позивач не купує одягу, необхідних речей для доньки, у разі захворювання, не сплачує лікування доньки. З врахуванням вказаного, а також того, що розмір аліментів, який вона отримує на утримання дитини невеликий, сума не перекриває і половини розтрат на дитину, вважає, що підстав для зменшення їх розміру немає. На її думку позивач повинен забезпечувати усіх своїх дітей. Просила розгляд справи проводити без її участі та у задоволені позовних вимог відмовити. Позивач у судове засідання не з`явився, до його початку подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав. В підтвердження відсутності заборгованості по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , надав довідку про відсутність заборгованості зі сплати аліментів Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проводився без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що з 08.10.2011 позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.10.2015 розірвано, рішення набрало законної сили 12.10.2015 (а.с. 17). Від даного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . У графі «Батько» вказано [PERSON] . (а.с.16). Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27.07.2015 з нього стягнуто аліменти на корись [PERSON] на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття, починаючи з 03.06.2015 (а.с.18). На підставі даного рішення старшим державним виконавцем Чугуївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Касьяновою О.М. відкрито виконавче провадження №52660999 (а.с.21). 09.08.2019\~позивач уклав\~шлюб з\~ [PERSON] ,\~про що\~свідчить свідоцтво\~про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с. 13). Від даного шлюбу у них народились донька [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Індустріально-Немишлянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), та син [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.15). Судовим наказом Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03.10.2023 з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 22.09.2023 і до досягнення дітьми повноліття (а.с.23-23зв). Згідно довідки ТОВ «ВФ Ритейл» від 23.07.2024 [PERSON] працює в ТОВ «ВФ Ритейл» та займає посаду інженера з будівництва, його заробіток з 01.12.2023 по 30.06.2024 за місцем основної роботи складав: 217\~910, 70 грн (а.с. 20). Статтею 51 Конституції України та ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям у розмірі, необхідному для забезпечення належного та достатнього рівня життя дитини та її всебічного розвитку. Водночас, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Частиною 1 ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Положенням ч.1 ст.182 СК України передбачено, що суд при визначенні аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, ст.183 Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, ст. 184 Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Посилання позивача на те, що загальний розмір аліментів, які він сплачує на утримання трьох неповнолітніх дітей складає майже 60% його доходу, що суттєво перевищує встановлену законом межу, передбаченого ч.5 ст.185 СК України, суд не бере до уваги як підставу для зменшення розміру аліментів, оскільки відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Одночасно, суд звертає увагу на те, що само по собі народження дітей в другому шлюбі не свідчить про погіршення матеріального стану платника аліментів, оскільки така обставина має доводиться належними та допустимими доказами, що позивачем зроблено не було. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами, який неодноразово вказував, що саме по собі народження дитини в іншому шлюбі не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів в розумінні положень ст.192 СК України (постанови Верховного Суду: від 28.05.2021 року у справі №715/2073/20, від 03.06.2020 року у справі №760/9783/18-ц, від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19). Крім того, Верховний Суд наголошував на тому, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Доказами зміни матеріального стану платника аліментів можуть бути довідки про доходи, кредитні договори, довідки з медичних установ, відомості про перетин кордону з відображенням мети поїдки, договори купівлі-продажу тощо, які можуть підтверджувати погіршення матеріального становища платника аліментів, які позивачем не були надані суду. Окрім того, розмір аліментів, які стягуються з позивача на утримання доньки від першого шлюбу [PERSON] , відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без доведення погіршення майнового становища позивача, не буде спрямовано на належне забезпечення малолітньої дитини та суперечитиме її інтересам. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів. Окремо слід звернути увагу на те, що згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову. Додатково суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що у разі виникнення обставин передбачених ст.192 СК України, які можуть бути підтверджені достовірними доказами, платник аліментів може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ч.1 ст.141 ЦПК України та, враховуючи відмову в задоволенні позову, покладає понесені позивачем витрати на оплату судового збору на останнього.

Outcome: dismissed