Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

22 жовтня 2024 року в провадження Першотравенського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та [PERSON] був укладений договір позики №76734717. Договір підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора (електронного підпису). 14 червня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та ТОВ "ФК"Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №14/06/21, за умовами якого позивач набув права грошової вимоги за договором позики до відповідача. Відповідно до реєстру боржників №17 від 27 лютого 2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 17 722,50 гривень, з яких: 5 100 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 622,50 гривень - сума заборгованості за відсотками за користування кредитом. Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме: з 14 червня 2021 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики №76734717 від 20 серпня 2023 року в розмірі 17 722,50 гривень, з яких: 5 100 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу та 12 622,50 гривень сума заборгованості за відсотками. Крім того, 25 вересня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Маніфою" та [PERSON] був укладений договір позики №6212260. Договір позики підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора (електронного підпису). 11 січня 2024 року між ТОВ "Маніфою" та ТОВ "ФК"Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №11-01/2024, за умовами якого позивач набув права грошової вимоги за договором позики до відповідача. Відповідно до реєстру боржників №2 від 15 лютого 2024 року до договору факторингу №11-01/2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 4 870,50 гривень, з яких: 1 500 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 370,50 гривень - сума заборгованості за відсотками за користування кредитом. Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики №6212260 від 25 вересня 2023 року в розмірі 4 870,50 гривень. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить суд стягнути з відповідача заборгованість за вказаними договорами в загальному розмірі 22 593,00 гривень та судовий збір в розмірі 3 028 гривень. Представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просить суд розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не сповістила, однак 16 грудня 2024 року надала письмове клопотання-пояснення по суті позовних вимог, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в зв`язку з їх недоведеністю, відповідач заперечує факт отримання коштів за вказаними договорами; позивачем не надано жодних доказів перерахування відповідачу суми позики, в матеріалах справи відсутній будь - який доказ на підтвердження цієї обставини, позивачем не надано належного розрахунку та виписки про рух коштів на рахунку. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стосовно стягнення заборгованості за договором позики №76734717, укладеним між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та [PERSON] . Судом встановлено, що 20 серпня 2023 року між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та [PERSON] було укладено договір позики №76734717. За умовами за вказаного договору, товариство зобов`язалось надати позичальнику кредит на суму 5 100 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, на строк 30 днів, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, адреса, реквізити та підписи сторін. Крім того, позичальнику надано інформацію про контактні дані кредитодавця, умови кредитування, орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту. Згідно наданого розрахунку за період з 20 серпня 2023 року по 19 вересня 2023 року, сума боргу складає 6 247,50 гривень, з яких: 5 100,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1 147,50 гривень - сума заборгованості за відсотками. На підтвердження факту отримання відповідачем вказаних кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві представник позивача надав суду копію договору позики №76734717 від 20 серпня 2023 року та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, які містять реквізити сторін. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У той же час, належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18) банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених Договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Позивачем до позову додано розрахунок за вказаним договором позики, згідно якого сума боргу відповідача за період з 27 лютого 2024 року по 31 липня 2024 року становить 17 722,50 гривень, з яких 5 100 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу та 12 622,50 гривень - сума заборгованості за відсотками. З урахуванням того, що надані позивачем розрахунки суми боргу за договором позики не є зведеними документами, які не було погоджено з відповідачем і не підтверджено первинними обліковими бухгалтерськими документами, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за вказаним договором позики у розмірах, зазначених у розрахунках. Крім того, позивачем не додано жодного доказу про отримання відповідачем коштів за вказаним договором позики, а відповідач заперечує факт отримання нею кредитних коштів. Щодо наявності у позивача права вимоги за договором позики №76734717 від 20 серпня 2023 року, суд зауважує наступне. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Ч. 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. На підтвердження переходу права вимоги за вказаним договором позивач надав копію договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року та додаткової угоди №2 до вказаного договору від 28 липня 2021 року, що укладені між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ЄАПБ», проте, доказів про сплату фактором клієнту 100% ціни продажу, протягом 7 робочих днів з моменту передачі по акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок клієнта (п.3.2 договору факторингу), відповідного реєстру з переліком прав, які відступаються, надано не було. Крім того, позивач посилається на договір факторингу, який було укладено у 14 червня 2021 році, тоді як договір позики був укладений між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» 20 серпня 2023 року, тобто після відступлення прав вимоги, що вказує на безпідставність доводів позивача. Станом на 2021 рік у ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» не існувало право вимоги до відповідача, оскільки договір позики було укладено лише 20 серпня 2023 року. Хоча чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 року у справі № 914/868/17). Крім того, Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Позивач в позові вказує, що 14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як фактором, та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», як клієнтом, було укладено договір факторингу №14/06/21, за умовами якого останнє відступило позивачу права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а позивач зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. До цього договору позивачем долучено акт прийому-передачі Реєстру боржників №17 від 27 лютого 2024 року за договором факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року та витяг з Реєстру боржників №17 до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року, згідно якого заборгованість [PERSON] становить 17 722,50 гривень: 5 100 гривень сума основного боргу та 12 622,50 гривень сума заборгованості по відсотках. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. У ч. 2 ст. 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Наданий витяг з реєстру боржників не містить підписів сторін договору (генеральних директорів товариств), його лише підписано представником позивача та скріплено печаткою «для документів», що не може вважатися належним доказом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами для підтвердження обставин, на які він посилається, а саме, не надано первинних бухгалтерських документів, що підтверджують факти перерахування відповідачу коштів за договором позики, не обґрунтовано наявність у відповідача заборгованості за вказаним договором позики у розмірі, зазначеному у розрахунках, як і не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за укладеним договором позики. Тому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Стосовно стягнення заборгованості за договором позики №6212260, укладеним між ТОВ "Маніфою" та [PERSON] . Зміст позовних вимог полягає у стягненні з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок порушення останньою грошового зобов`язання перед позивачем. 25 вересня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та [PERSON] укладено Договір позики №6212260, відповідно до якого відповідачу було в безготівковій формі надано кредит на суму 1 500 гривень. Договір укладено в електронній формі та підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача. Відповідно до п. 2.5. договору позики, позика надається ТОВ «Маніфою» в безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем: [NUMBER] . Доказів перерахування позики за Договором позики №6212260 за узгодженою процедурою відповідачу позивачем не надано, клопотання про витребування відповідних доказів не заявлялось. Договір позики №6212260 від 25 вересня 2023 року містить істотні умови договору, а саме: сума кредиту, строк кредитування, процентна ставка протягом пільгового періоду та протягом поточного періоду, комісія за надання кредиту, умови перерахування коштів, паспортом позики, графіком платежів, наслідки невиконання зобов`язання. Наявність підстав прав вимоги позивача до відповідача підтверджується: Договором факторингу №11-01/2024 від 11 січня 2024 року, додатковою угодою №2 до договору факторингу від 15 лютого 2024 року, Актом прийому-передачі Реєстру Боржників №2 від 15 лютого 2024 року, Витягом з Реєстру Боржників №2 від 15 лютого 2024 року. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Договір, що за своєю правовою природою є двостороннім правочином, є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626, 628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається за загальним правилом - шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до положень 12 Закону України «Про електрону комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Частинами 1, 3статі 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.ч. 1,2,8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Договір позики та кредитний договір, до якого застосовуються положення ЦК України, що регулюють відносини позики, за своєю правовою природою є реальними правочинами, тобто для дійсності такого правочину визначальним є не досягнення сторонами згоди по всіх істотних умовах, а вчинення на основі досягнутої згоди певної фактичної дії, зокрема, передачі грошової суми. Зазначене корелюється з положеннями ЦК України, зокрема, з абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України. Вказане узгоджується і з положеннями спірного договору позики. Так, в п. 5.1.1 договору позики №6212260 зазначається, що позикодавець зобов`язаний перерахувати на вказані банківські реквізити позичальника суму позики. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивач до позовної заяви не надав жодних доказів, які підтверджують отримання відповідачем позики у розмірі, зазначеному в позовній заяві. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів, які б беззаперечно свідчили про отримання відповідачем позики та її розмір, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за договором позики. Згідно п.3.2 договору факторингу фактор сплачує клієнту 100% ціни продажу в день підписання акту прийому-передачі реєстру боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок клієнта. Позивачем не надано доказів сплати первісному кредитору 100% ціни продажу, а відтак, підстав набуття ним права грошової вимоги до відповідача. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. За змістом частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, то судові витрати по справі слід залишити за останнім.

Outcome: dismissed