Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що вона виконувала обов`язки голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Малицької 3», з 21 лютого\~2023\~року згідно наказу №1-ос від 21.02.2023\~на підставі протоколу загальних зборів відповідача. Згідно з наказом №1-ос від 31.01.2024\~нею припинено виконання обов`язків голови правління відповідача у зв`язку із звільненням за угодою сторін. 3 01 лютого\~2024\~року вона приступила до виконання обов`язків голови правління відповідача за сумісництвом (наказ №2-ос від 31.01.2024). Відповідно до наказу №3-ос від 26.06.2024 припинила виконання обов`язків голови правління відповідача за сумісництвом за власним бажанням. 3 27 червня\~2024\~року приступила до виконання обов`язків голови правління відповідача за основним місцем роботи (наказ №4-ос від 26.06.2024). У відповідності до наказу №5-ос від 20.08.2024\~вона припинила виконання обов`язків голови правління відповідача у зв`язку із звільненням через припинення повноважень. Пунктом 2 даного наказу передбачено виплатити їй вихідну допомогу в розмірі шестимісячного заробітку за статтею 44 КЗпП України та грошову компенсацію за невикористані 3 календарні дні щорічної основної відпустки. Вважає, що відповідач повинен був виплатити їй заробітну плату за другу половину серпня\~2024\~року (2 дні) в розмірі 751,73 грн., компенсацію за 3 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки в розмірі 832,26 грн., а також, згідно положень ст.44 КЗпП України, вихідну допомогу в розмірі 51 600,00 грн., всього заборгованості на загальну суму 53 183,99 грн. Однак в день звільнення, а саме 20.08.2024, відповідач не здійснив виплат належних їй вищезазначених розрахункових коштів, всупереч положенням ч.1 ст.116 КЗпП України. Окрім цього просить суд стягнути з відповідача в її користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.11.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.01.2025 в задоволенні клопотання\~ [PERSON] \~ про розгляд справи у судовому засіданні із викликом сторін відмовлено. Відповідач у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином і в передбаченому законом порядку. Представником відповідача 31.12.2024 подано до суду клопотання щодо справи №345/5775/24 та преюдиційності даного рішення з додатками. Суд звертає увагу на факт отримання відповідачем ухвали Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.11.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу через електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд». Документ доставлено до електронного кабінету 24.11.2024, що свідчить про те, що він знав про те, що відбувається розгляд справи в якій він є відповідачем. Відповідно до ч. 7 ст. 178, ч. 1 ст. 278 ЦПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. Як вбачається зі ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Таким чином, процесуальним законом визначено форму звернення до суду першої інстанції інших учасників справи, її порядок та строк, який встановлюється судом. Як вбачається з наданого клопотання, описова його частина містить мотивування незгоди представника ОСББ «Малицької 3» з доводами позовної заяви [PERSON] . Посилаючись на такі мотиви, представник ОСББ «Малицької 3» просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що подане клопотання [PERSON] на позовну заяву [PERSON] за своїми ознакам та суттю є відзивом на позовну заяву. Дане клопотання надіслано засобами підсистемі «Електронний суд» 31.12.2024, тобто поза межами п`ятнадцятиденного строку для подання відзиву на позов. Поважних причин, які стали підставою для пропуску відповідачем строку для подання клопотання (відзиву) мотивувальна частина клопотання не містить. Пункт 6 частини другої\~статті 43 ЦПК України\~визначає, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Згідно з частиною першою\~статті 44 ЦПК України\~учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У разі визнання судом дій учасника зловживанням процесуальними правами, до нього застосовуються заходи процесуального примусу, визначені\~Главою 9 Розділу І ЦПК України. Частинами першою та другою\~статті 126 ЦПК України\~передбачено,\~що право\~на вчинення\~процесуальної дії\~втрачається із\~закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи наведене, подане відповідачем клопотання залишається судом без розгляду. Крім того позивачем по справі подано відповідь на відзив, згідно якої вказує, що клопотання позивача по суті є відзивом на позовну заяву, подане не в строк, який був встановлений судом, а також особою яка не має повноважень заявляти таке клопотання. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд прийшов до наступних висновків. Статтею 43 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України). Положеннями\~ст. 115 КЗпП України\~встановлено обов`язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ч. 1\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у\~статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України\~передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно ч.2\~ст.233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Судом встановлено, що з 21 лютого\~2023\~року згідно наказу №1-ос від 21.02.2023\~на підставі протоколу загальних зборів відповідача від 12.02.2023 [PERSON] виконувала обов`язки голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Малицької 3». Згідно з наказом №1-ос від 31.01.2024\~ [PERSON] припинено виконання обов`язків голови правління відповідача з 31 січня\~2024\~року у зв`язку із звільненням за угодою сторін. 3 01 лютого\~2024\~року [PERSON] приступила до виконання обов`язків голови правління відповідача за сумісництвом (наказ №2-ос від 31.01.2024). Відповідно до наказу №3-ос від 26.06.2024\~ [PERSON] припинила виконання обов`язків голови правління відповідача за сумісництвом з 26 червня\~2024\~року за власним бажанням. Вищезазначене також підтверджується записами в трудовій книжці [PERSON] . Відповідно до наказу №4-ос від 26.06.2024 позивачка приступила до виконання обов`язків голови правління відповідача за основним місцем роботи. У відповідності до наказу №5-ос від 20.08.2024\~ [PERSON] припинила виконання обов`язків голови правління відповідача у зв`язку із звільненням через припинення повноважень, пункт 5 частини 1 статті 41 КЗпП України. Пунктом 2 даного наказу передбачено виплатити [PERSON] вихідну допомогу в розмірі шестимісячного заробітку за статтею 44 КЗпП України та грошову компенсацію за невикористані 3 календарні дні щорічної основної відпустки. Підставою для видачі даного наказу було рішення Загальних зборів відповідача згідно Протоколу № 1 від 07.08.2024, рішення засідання правління зборів відповідача згідно Протоколу №1 від 08.08.2024, заява [PERSON] від 20.08.2024\~та Витяг з ЄДР від 08.08.2024. Згідно з розрахунковим листком за серпень 2024 року [PERSON] належать до виплати грошові кошти у розмірі 42813,52 грн.. Згідно із\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.ч. 1, 4 ст.\~77, ст.\~79 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача (на відміну від кримінального судочинства, де діє презумпція невинуватості) тягар доказування лежить саме на відповідачеві. Відповідно до\~ст. 15 Закону України "Про оплату праці"\~оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці, а згідно\~ст. 24 цього Закону\~своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Одним із загальних засад цивільного законодавства, закріплених п.6 ч. 1\~ст.3 ЦК України, є справедливість, добросовісність та розумність. Засади діяльності ОСББ передбачені\~ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»\~і типовим статутом ОСББ, який затверджений\~наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 27.08.2003 року № 141. Згідно п.6 розділу IV типового статуту об`єднання співвласників багатоквартирного будинку забороняється розподіл отриманих об`єднанням доходів або їх частини серед співвласників, працівників об`єднання (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних з ними осіб. Таким чином, типовим статутом ОСББ передбачена оплата праці працівників об`єднання. Крім того, судом встановлено, що згідно з довідки про доходи від 19.08.2024 зарплата [PERSON] за період з 21.02.2023 по 31.07.2024 становить 147\~303,0 грн. Відповідачем не надано жодних доказів того, що дана зарплата була оплачена неправомірно. Розмір зарплати жодним чином не оспорювався. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала в ОСББ по 20.08.2024. Таким чином, за другу половину серпня 2024 року позивачу [PERSON] не виплачено заробітну плату в сумі 751,73 грн. Суд приходить до висновку, що з відповідача на користь [PERSON] потрібно стягнути заборгованість із невиплаченої заробітної плати. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати суд зазначає наступне. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст. 27 Закону «Про оплату праці»\~за правилами, встановленими Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 рокунарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з п.8 розд. ІV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньо годинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Враховуючи те, що [PERSON] звільнено 20 серпня 2024 року, то календарними місяцями, що передують звільненню є червень 2024 року та липень 2024 року. Як вбачається зі штатного розпису відповідача, який є додатком №1 до протоколу загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку «Малицької 3» №2 від 18.06.2023 посадовий оклад голови правління відповідача становить 8600,00 грн. Таким чином, сума заробітної плати на посаді голови правління відповідача за червень 2024 року та липень 2024 року становила 17 200,00 грн. Кількість робочих днів: червень 2024 року 20, липень 2024 року 23. Всього 43 робочих днів. Таким чином, середньоденний заробіток позивача без відрахування обов`язкових платежів та внесків становить 400 гривень (17200,00 грн./ 43 дні). Таким чином враховуючи подані документи, суд обчислює середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи за період з 21.08.2024 по 19.11.2024 (день подання позовної заяви). У підсумку становить 65 робочих днів. Отже, розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з роботи за період з 21.08.2024 по 19.11.2024 становить 26000,00 грн. (400,00 грн. х 65 робочих днів). Оскільки відповідно до вимог ст.117 КЗпП з вини відповідача не було виплачено належних позивачу сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, суд вважає, що вимога про стягнення середнього заробітку за період з 21.08.2024 по 19.11.2024 є підставною. Середній заробіток за вказаний період, що підлягає стягненню, становить 26000,00 грн. Разом з тим суд, надаючи оцінку сумі середнього заробітку за час затримки розрахунку, яку просить стягнути позивач, приходить до висновку про непропорційнійсть і неспівмірність вказаної суми, що має надкомпенсаційний характер відповідальності роботодавця, в порівнянні із орієнтовним розміром майнових втрат позивача, в призмі недоотриманої ним при звільненні заробітної плати. Як наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц: встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (п.п. 71-72). Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач (п.п. 81, 86). Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (п.п. 91, 91.1-91.4). Велика Палата Верховного Суду погоджується з таким висновком у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (п. 89). Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати по даній справі суд бере до уваги, що сума заробітної плати, яка має бути оплачена позивачу, становить всього 751,73 грн. Тому з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, процесуальною поведінкою позивача та відповідача, причин тривалості розгляду справи, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним виплати належної позивачу зарплати у розмірі 10 000,00 грн. без відрахування обов`язкових платежів та внесків з нарахованої заробітної плати. Суд звертає увагу, що зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити. Виведена сума, на переконання суду, відповідатиме меті відшкодування, передбаченій ст.117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, та ґрунтуватися на задекларованих п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальних засадах цивільного законодавства, як от справедливість, добросовісність та розумність. Аналіз норм ст. ст.\~47,\~116 КЗпП України,\~Закону України «Про оплату праці»\~свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, тощо) належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена\~статтею 117 КЗпП України\~відповідальність. Така правова позиція викладена в поставах Верховного Суду України № 6-1395цс16 від 26.10.2016 року, № 6-788цс16 від 14.12.2016 року, № 6-2912цс16. Відповідно до чинного законодавства України та вищезазначеного розрахункового листка у зв`язку зі звільненням позивачу [PERSON] повинно бути виплачено компенсацію за 3 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки в розмірі 832,26 грн., а також вихідну допомогу в розмірі 51 600,00 грн. \~Основним завданням вихідної допомоги є матеріальне забезпечення звільненого працівника в період пошуку ним нової роботи, суд зазначає, що згідно п. 3Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148\~вказано, виплати пов`язані з оплатою праці складаються в тому числі із виплат, що не належать до фонду оплати праці, а саме: «1) виплати, пов`язані з оплатою праці - виплати, віднесені до фонду оплати праці, а також до інших виплат, що не належать до цього фонду згідно з Інструкцією зі статистики заробітної плати, затвердженою\~наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713;» Це підтверджує також і п. 3.8. та 3.9. розділу «3. Інші виплати, що не належать до фонду оплати праці» Інструкції зі статистики заробітної плати затвердженої\~Наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 р. N 5, суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору та суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні відносяться до інших виплат та включається . Отже, вихідна допомога та компенсація за 3 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки не належать до структури заробітної плати, але належить до виплат, пов`язаних з оплатою праці. Згідно п.4 та 5 Переліку видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 2010 р. N 1170, при виплату вихідної допомоги у разі припинення трудового договору та відшкодування, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні не нараховується ЄСВ роботодавцем, що також підтверджує, що дані виплати віднесені до виплат пов`язаних з оплатою праці та їх нормативним регулюванням нарахування та сплати. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена\~статтею 117 КЗпП України\~відповідальність. З частини шостої\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України\~вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 1 частини першої\~статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заборгованості по заробітній платі. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору у розмірі 1211,20 грн. Підстави для негайного виконання рішення передбачені п. 2 ч. 1ст. 430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладено,

Outcome: partial