Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

В листопаді 2024 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на майно. В позовній заяві позивачка вказала, що з 30 серпня 1980 року перебувала в шлюбі з [PERSON] , який зареєстрували в Бичківській сільській раді Чортківського району Тернопільської області. У 2000 році відповідач у пошуках роботи поїхав в Республіку Італія, де знаходиться до сьогоднішнього дня. З 2003 року він перестав передавати кошти позивачці на утримання сім`ї. Від знайомих [PERSON] дізналась, що відповідач з 2003 року проживає в Італії з іншою жінкою. Тому у 2003 році позивачка у пошуках роботи поїхала за кордон на роботу в Іспанію. Таким чином, починаючи з 2003 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, з цього часу вони проживають окремо. В квітні 2006 року [PERSON] вирішила придбати собі для проживання квартиру, щоб проживати окремо. 07 листопада 2006 року вона уклала з ПМК-258 ВАТ «Тернопільбуд» Договір № 4 про організацію та проведення будівництва, згідно умов якого ПМК-258 ВАТ «Тернопільбуд» зобов`язувалось за рахунок позивачки вчинити дії з організації та проведення будівництва двохкімнатної квартири [ADDRESS] , а позивачка зобов`язувалась сплатити визначену Договором вартість квартири. Кошти на виконання умов Договору позивачка заробила в Іспанії, при цьому відповідач зі своєї сторони участі у виконанні зобов`язань за Договором не брав. Сплативши в користь ПМК-258 ВАТ «Тернопільбуд» кошти визначені Договором, 01 березня 2010 року позивачка [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 65,6 кв. м, житловою площею 33,1 кв. м. 21 вересня 2021 року рішенням Чортківського районного суду шлюб між сторонами розірвано. Оскільки позивачка набула квартиру під час перебування в шлюбі, але після припинення фактичних шлюбних відносин з відповідачем та за кошти, які вона особисто заробила в Іспанії, тому просить визнати право особистої приватної власності на вказану квартиру. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Дядик Я. Б. в підготовче судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити, у випадку визнання позову вирішити питання про повернення 50 % сплаченого судового збору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 вищезазначеного Кодексу в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 01.03.2010, інформаційною довідкою № 403684995 від 14.11.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Сторони [PERSON] та [PERSON] з 30 серпня 1980 року перебували в зареєстрованому шлюбу, який розірвали згідно рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 21 вересня 2021 року. Згідно акту про встановлення факту непроживання від 07.10.2024 року відповідач [PERSON] з 2000 року по місцю реєстрації не проживає, знаходиться за кордоном. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Закон (ст. 368 ч. 3 ЦК України) зазначає, що майно, набуте подружжям за час їхнього шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте за змістом\~ст. 57 Сімейного кодексу України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином, сам по собі факт реєстрації права власності в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, заяву відповідача про визнання позову, суд приходить до висновку, що спірна квартира не має статусу спільної сумісної власності подружжя, а тому вважає за необхідне визнати за позивачкою [PERSON] право особистої приватної власності на вказану квартиру, задовольнивши позов. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 3\~956,45 гривень згідно квитанції АТ «Таскомбанк» № 5964-1394-8397-3290 від 14 листопада 2024 року, що становить 1978,23 гривень.

Outcome: approved