Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-09 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 20324-11/2021 від 25.11.2021 у розмірі 14 840,00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 25.11.2021 між ТОВ «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 20324-11/2021, який підписаний електронним підписом останнього, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора. 13.01.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 13012023, згідно з яким ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, указаними в Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 14 840 грн, з яких: 7 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 840,00 грн сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн сума заборгованості за пенею. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 20324-11/2021у розмірі 14 840 грн. Аргументи учасників справи. Адвокат Мухін О.М., який діє в інтересах відповідача [PERSON] надав до суду пояснення, в яких просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Посилається на те, що [PERSON] не укладав угоду про споживчий кредит № 20324-11/2021 від 25.11.2021 з ТОВ «ФК «Інвеструм». Відповідач не надсилав електронне повідомлення ТОВ «ФК «Інвеструм», не заповнював формуляра заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, не отримував одноразового ідентифікатора та не вчиняв жодних дій, які могли бути розцінені як пропозиція або прийняття пропозиції укласти електронний договір. Номер телефону, який зазначений в довідці про ідентифікацію, та на який, як зазначає позивач, направлено ідентифікатор, не належить відповідачу. Жодний документ, долучений до позовної заяви не може підтверджувати факт надання кредитних коштів та наявність кредитної заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку, позивачем не надано даних щодо рахунків або власника банківської картки, на яку були перераховані кошти, повного номера картки, які б давали можливість встановити факт перерахування позивачем коштів на картковий рахунок саме відповідачу. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договорами проценти, тому заявлені позикодавцем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вимоги в частині стягнення заборгованості по відсотках за користування позикою за період, який виходить за межі строку кредитування є безпідставними. Позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 13012023 від 13 січня 2023 року, отже, позивачем не було набуто у передбачений законом спосіб право вимоги за кредитним договором № 20324-11/2021 від 25.11.2021. Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» надало до суду відповідь на відзив, в якому просить залишити без задоволення відзив відповідача, позовні вимоги задовольнити. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, надала клопотання, у якому просить здійснити розгляд справи за її відсутності. Відповідач та його представник адвокат Мухін О.М. у судове засідання не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Згідно з договором № 20324-11/2021 від 25.11.2021 ТОВ «ФК «Інвеструм» надало [PERSON] кредит у розмірі 7 000,00 грн на умовах строковості, платності, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (п. 1), (а.с. 7-8). Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 22.12.2021 (п. 1.2). За користування кредитом клієнт сплачує товариству 182,5% річних від суми кредиту в розрахунку 0.50 % на добу (п. 1.3) . Згідно з даними додатку № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 20324-11/2021 від 25.11.2021 сторони узгодили графік платежів відповідно до якого, сума кредиту становить 7 000,00 грн, сума нарахованих процентів за користування кредитом становить 1 050,00 грн, до оплати (всього) 8050,00 грн (а.с. 9 ). Вказаний Кредитний Договір та Додаток № 1 підписані електронним підписом-ідентифікатором відповідача W0305. Згідно з розрахунком заборгованості за період з 13.01.2023 по 31.05.2024 станом на 31.05.2024 заборгованість за кредитним договором № 20324-11/2021 від 25.11.2021 складає 14 840 грн (а.с. 16). 13.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» було укладено Договір факторингу № 13012023 та акт прийому-передачі Реєстру боржників від 13.01.2023 за даними якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошових вимог, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у Реєстрі боржників, який формується згідно з даними Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору (а.с.11-14). Згідно з витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги за кредитним договором № 20324-11/2021 від 25.11.2021, сума заборгованості [PERSON] становить 14 840,00 грн (а.с 15). Мотиви, з яких виходить суд, застосовані норми права та висновки суду. За загальним правилом, встановленим статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст. 207 ЦК України). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). На підтвердження наявності заборгованості відповідача представник позивача надав розрахунок заборгованості, згідно з яким заборгованість відповідача перед позивачем становить 14 840 грн. Разом з тим матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів того, що кредитні кошти були отримані відповідачем. Позивач стверджує, що договір між сторонами підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер телефону відповідача, про що, як стверджує позивач свідчить пункт 7 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Разом з тим, ані у договорі, ані у додатку до договору не зазначені банківські реквізити, за якими [PERSON] повинні були бути перераховані кредитні кошти. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15. Матеріали справи не містять доказів того, що кредитодавцем виконані умови кредитного договору № 20324-11/2021 від 25.11.2021 та надано позичальнику [PERSON] кредит, оскільки відсутні докази того, на який саме рахунок або картку перераховувались кредитні кошти та докази того, що ці реквізити вказані відповідачем. Позивач у відповіді на відзив звертає увагу суду на правові позиції сформовані у постановах Верховного Суду. Разом з тим, висновки Верховного Суду у вказаних позивачем постановах ґрунтується на доказах, які не були надані позивачем до суду у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] .. Так, наприклад, у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/556/19 позивачем надана суду інформаційна довідка ТОВ Платежі онлайн про проведення успішної транзакції на суму 6 700 на картку, що відповідає номеру картки, який вказано відповідачем при заповненні заявки на кредит. У постанові Верховного Суду від 22.11.2021 у справі № 234/7719/20 судом встановлено, що згідно з банківською випискою, виданою Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» 29 лютого 2020 року, на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] перераховані кошти на загальну суму 11 200,00 грн. У постанові Верховного Суду від 17.01.2022 у справі № 234/7723/20 вказано що із квитанції про перерахування коштів за договором надання фінансового кредиту на банківську карту позивача, відкриту у АТ КБ «ПриватБанк», встановлено, що 14 березня 2020 року ТОВ «НЕКСТ ФІН» на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] перерахувало кошти на загальну суму 11 000,00 грн відповідно до кредитного договору від 14 березня. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про перерахування коштів відповідачу, ані довідки про проведення транзакції, що відповідає номеру картки, який не вказано у договорі № 20324-11/2021, ані банківської виписки щодо перерахування коштів [PERSON] , ані квитанції про перерахування коштів, тощо. У відповіді на відзив позивач посилається на те, що не має змоги надати до суду виписку з особового рахунку, оскільки позивач не є банком України, разом з тим з клопотанням про витребування відповідних доказів до суду не звертався. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами щодо доведеності позовних вимог, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. З огляду на викладене суд позбавлений можливості в повній мірі встановити обсяг прав та обов`язків сторін договору, строк набрання чинності цим договором, виконання інших умов, яких досягли сторони при укладенні договору, та встановлення яких є необхідним для правильного вирішення цієї справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Верховний Суд у постанові від 13.01.2021 у справі № 264/949/19 вказав, що відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні. Ураховуючи вищенаведений аналіз поданих позивачем доказів, приписів чинного законодавства та правових позицій Верховного Суду, які є обов`язковими до застосування, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження того, що правопопередником позивача на користь відповідача були перераховані кошти. З огляду на викладене суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, отже судовий збір та судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі статей 525, 627-629, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed