Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

24 вересня 2024 року [PERSON] звернулася до Московського районного суду м.\~Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить: стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у сумі 108836,13\~грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони від шлюбу мають доньку [PERSON] , 2007 р. н. Рішенням суду стягнуто аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дитини, також рішенням суду шлюб між сторонами розірвано. Відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, що, як зазначає позивач, зумовлює настання відповідальності за невиконання такого зобов`язання у вигляді неустойки. При цьому позивач зазначає, що оскільки за період з 01.09.2017 по 31.07.2024 розмір пені значно перевищує суму несплачених аліментів, відтак вважає за необхідне не робити такий розрахунок. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2024 року відкрито провадження у справі; розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено судове засідання; сторонам встановлено строки для подання заяв по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. У матеріалах справи міститься заява позивача, у якій остання просить проводити розгляд справи без її участі, а також зазначає, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, на підставі ст. 128 ЦПК України повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи. Причини неявки відповідач суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4)\~позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, оскільки відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, а позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у матеріалах справи доказів згідно положень ст. 280, 281 ЦПК\~України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, надані позивачем докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке. Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 14 вересня 2010 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку, але не менше 3,0 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 травня 2010 року до досягнення повноліття дитини. У межах виконавчого провадження № 21823688, відкритого на підставі вищевказаного рішення суду, державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 31 липня 2024 року, розмір якої складає 108836,13 грн. За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Відповідно до положень ч.1ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 указано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК\~України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК\~України. Відповідачем не надано доказів відсутності його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. Як убачається з матеріалів справи станом на 31.07.2024 утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 108836,13 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, який ніким не оспорений. За вказаних обставин [PERSON] , яка є одержувачем аліментів, має право на стягнення неустойки (пені). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №\~333/6020/16-ц дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Відповідно абз. 2 ч. 1 ст. 196 СК України у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів слідує, що заборгованість становить 108836,13 грн та сума штрафу 14118,63 грн, отже максимальний розмір пені, який може бути стягнуто з відповідача не може перевищувати 108836,13 14118,63 = 94717,50 грн. Відповідно до позиції Верховного Суд, що викладена у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21, де зазначено про те, що при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць. Суд погоджується з твердженням позивача про те, що період несплати аліментів є досить тривалий, а загальна сума пені, значно перевищує суму боргу, відтак суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, з урахуванням абз. 2 ч. 1 ст. 196 СК України. Крім цього, судом не встановлено підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки відповідачем не надано доказів свого скрутного матеріального стану чи зміну сімейного стану платника аліментів, а також не надав контррозрахунку суми пені. Отже, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, оскільки факт заборгованості за аліментами підтверджується розрахунком заборгованості державного виконавця та виникла з вини відповідача, який з серпня 2017 року не сплачував аліменти за рішенням суду, доказів того, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин не надав, відтак суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів як стимул належного виконання обов`язку з утримання дитини. Щодо питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Отже, судовий збір за звернення до суду з позовом про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial