Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

12 серпня 2024 року представник позивача - адвокат Крушельницька У.О. звернулась в суд з позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] прав відносно [PERSON] та стягнути аліменти на його утримання. 25 жовтня 2024 року до Сколівського районного суду Львівської області надійшла справа (№456/4299/24) із Стрийського міськрайонного суду Львівської області. Справу передано судді Ясінському Ю.Є. для вирішення питання про відкриття провадження у справі, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою судді від 30 жовтня 2024 року, після отримання судом інформації про місце проживання (перебування) відповідача, який не є підприємцем, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , про що свідчить витяг з реєстру Козівської територіальної громади. Однак, з часу народження, він не проживав по вказаному місцю реєстрації, про що свідчать довідка №90, видана 25 червня 2024 року Орявським старостинським округом №5 Козівської сільської ради та акт обстеження житлово - побутових умов проживання. Фактично з 2011 року [PERSON] проживає по [ADDRESS] , у будинку діда і баби [PERSON] по лінії батька, що підтверджується актом про фактичне місце проживання особи на території Грабовецько - Дулібської сільської ради. Батьки [PERSON] 26 березня 2019 року розлучилися, про що свідчить рішення Сколівського районного суду. А тому [PERSON] залишився проживати із батьком, дідом та бабою [PERSON]. Відповідачка [PERSON] вдруге вийшла заміж, має прізвище [PERSON] , і від другого шлюбу у 2021 році у неї народився син [PERSON] . У березні 2022 року батько [PERSON] був призваний на військову службу, а [INFO] загинув у Луганській області під час виконання бойового завдання. З часу розлучення батьків, і коли батько пішов на війну, [PERSON] залишився проживати із дідом і бабою. Після загибелі батька на війні відповідачка [PERSON] не поцікавилася його життям і не відвідала його, тобто самоусунулась від виконання батьківського обов`язку. Матір`ю для нього стала баба [PERSON] а батька замінив дід [PERSON] . [PERSON] перестала бути для нього матір`ю, він не має до неї ніяких почуттів і не хоче, щоб вона мала до нього будь -які батьківські права, крім обов`язків визначених законом. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом, який просить задоволити. Ухвалою судді від 11 грудня 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні позивача [PERSON] . Ухвалою суду від 11 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 13 січня 2025року. До початку судового засідання представник позивача - адвокат Крушельницька У.О. подала до суду заяву (вх.№202), в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності. Заявлені вимоги підтримує та просить суд такі задоволити. Відповідач [PERSON] 11 грудня 2024 року подала до суду заяву (вх.№ 8432) про визнання позову. Справу просить слухати у її відсутності. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не з`явився, 11 грудня 2024 року подав до суду заяву (вх.№8430) в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності. Не заперечує щодо задоволення позовних вимог. На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступного. Вимогами ст.ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON] [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10 червня 2010 року Орявською сільською радою Сколівського району Львівської області. Відповідно до Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 26 березня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно довідки №90 від 25 червня 2024 року, виданої Орявським старостинським округом №5 Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] , з 31 травня 2010 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою не проживає. Згідно довідки про склад сім`ї №344 від 08 липня 2024 року, виданої старостою Грабовецького старостинського округу Дробіняк Т. вбачається, що користувачем будинку за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] та [PERSON] , проживають за вищевказаною адресою без реєстрації згідно акту №313 складеного 27 червня 2024 року. Згідно акту обстеження житлово - побутових умов проживання гр. [PERSON] від 25 червня 2024 року, складеного головою комісії Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області О.В. Мигович, та членами комісії [PERSON] , [PERSON], вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З жовтня 2010 року за даною адресою не проживає. Згідно акту про фактичне місце проживання особи на території Грабовецько-Дулібської сільської територіальної громади за адресою: [ADDRESS] , від 27 червня 2024 року, складеного комісією у складі депутата Грабовецько-Дулібської сільської ради І. Сурмика, головного спеціаліста відділу земельних ресурсів та просторового планування [PERSON] , спеціаліста 1-ї категорії відділу загального забезпечення та персоналу [PERSON] вбачається, що [PERSON] фактично проживає з 2011 року за адресою: [ADDRESS] . Підтвердженням того є наявність особистих речей [PERSON] , наявність спального місця, особистих предметів гігієни, побуту та інших ознак, які вказують на його проживання у житловому приміщенні за вищевказаною адресою. Рішенням виконавчого комітету Грабовецько - Дулібської сільської ради Стрийської району Львівської області №70 від 31 липня 2024 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Із висновку вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 18 липня 2024 року сама [PERSON] підтвердила факти, наведені у заяві та повідомила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] , оскільки від народження не виховує та не спілкується з дитиною, не допомагає фінансово, тільки одного разу подарувала дитині телефон. Відповідно до ст. ст. 8, 12 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами 2 та 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення п.2 ч.1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітнього сина [PERSON] , від народження сина не цікавиться його життям та здоров`ям, не виявляє бажання приймати участь у його вихованні, не провідує, морально та матеріально не підтримує. Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи те, що відповідач фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків та сама не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , враховуючи позицію виконавчого комітету Грабовецько-Дулібської сільської ради Львівської області про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає за необхідне, з метою захисту інтересів дитини, позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] . Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Так, відповідно до ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ч.3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ч. 3 ст. 181 СК України вбачається, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Так, відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з відповідачки на користь [PERSON] з урахуванням вимог ст. 182 СК України, та те, що відповідачка не заперечила щодо задоволення позовних вимог і сплати аліментів у відповідній частці, суд вважає за можливе стягувати з відповідачки [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частки її доходу на утримання сина [PERSON] до його повноліття, що буде відповідати інтересам дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 12 серпня 2024 року, а тому аліменти стягувати від дня пред`явлення позову - з 12 серпня 2024 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. В силу ст. 141 ЦПК України та ч.3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір», з відповідачки також слід стягнути в користь позивача - 1211,20 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved