Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

Виклад позиції позивача. У липні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, в якому просить визнати за ним право приватної власності в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] на земельну ділянку площею 2,6881 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , що розташована на території Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, кадастровий номер : 6323580500:02:001:0608, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ХР № 003739 від 20.03.2002. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив , що в серпні 2015 року померла його мати [PERSON] . За життя матері на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 8,0642 га , з кадастровим номером 6323580500:02:001:0021 , що розташована на території Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області ( колишньої - В`язівської сільської ради Краснокутського району Харківської області) . Спадкоємці померлої - її діти [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом та зареєстрували свої речові права щодо 1/3 частки зазначеної земельної ділянки кожний , а позивач вважав , що прийняв спадщину , оскільки проживав на час смерті зі спадкодавцею , проте фактично документи не оформив . Позивачу стало відомо , що його родичі здійснили поділ успадкованої ними земельної ділянки з кадастровим номером 6323580500:02:001:0021 , внаслідок чого вона припинила своє існування . Натомість були сформовані три нові земельні ділянки з кадастровими номерами: 6323580500:02:001:0608, 6323580500:02:001:0609, 6323580500:02:001:0610, площею близько 2,6880 га кожна. Земельну ділянку з кадастровми номером : 6323580500:02:001:0609 отримала у власність [PERSON] ,земельну ділянку з кадастровим номером : 6323580500:02:001:0610 набув [PERSON] , а земельна ділянка з кадастровим номером: 6323580500:02:001:0608 мала належати позивачу [PERSON] . Позивач звернувся до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину . Однак , державний нотаріус своєю постановою від 30.01.2024, відмовила позивачу у вчиненні нотаріальної дії, видачі свідоцтва про право на спадщину за законом , оскільки відомості про зареєстроване право власності відсутні та відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно . Єдиним способом для позивача захистити своє право та здійснити державну реєстрацію прав на земельну ділянку , є звернення до суду . Аргументи учасників справи Відзив на позовну заяву від відповідачів не надходив. Рух справи у суді Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 17.07.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження і по справі призначено підготовче судове засідання . Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 02.10.2024 витребувано з Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області спадкову справу № 286/2015 заведену після померлої [PERSON] 23.10.2024 ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов , просить задовольнити . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явилися , подали заяви про розгляд справи у їх відсутність , проти позову не заперечують . Суд, вислухавши пояснення представника позивача , дослідивши письмові докази по справі , дійшов наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Судом встановлено , що [PERSON] померла [INFO] в с. В`язова Краснокутського району Харківської області , про що підтверджує свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 17.08.2015 . ( а.с. 18 ). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ХР № 003739 виданого В`язівською сільською радою Краснокутського району Харківської області від 20.03.2002, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 8,0642 га , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , що розташована на території Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області ( колишньої - В`язівської сільської ради Краснокутського району Харківської області) ( а.с. 22 ) На момент смерті [PERSON] постійно проживала з позивачем [PERSON] , який спадщину прийняв проживаючи разом зі спадкодавцею по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з місця проживання особи та довідкою Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 15.10.2024 . ( а.с. 23,78 ) Відповідь відділу №2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 01.11.2023 та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за номером НВ -6300647802023 від 01.11.2023 свідчать про те, що земельна ділянка площею 2,6881 га, за кадастровим номером 6323580500:02:001:0608, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ХР № 003739 від 20.03.2002, сформована шляхом поділу земельної ділянки площею 8,0642 га . ( а.с. 7-17, 21) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина ,яка складається з вище зазначеної земельної ділянки. В силу положень статті 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. За змістом пункту 4.9 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.14, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців необхідно витребувати документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина ,яка складається з вище вказаної земельної ділянки . Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач , згідно ст.1261 ЦК України, після померлої матері [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом та вважається таким , що прийняв спадщину , оскільки проживав разом зі спадкодавцею на час відкриття спадщини . Окрім нього , спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON] та [PERSON] , які своєчасно звернулися до нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої матері, де була заведена спадкова справа № 286/2015. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого нотаріусом Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області від 25.05.2016, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями майна [PERSON] в 1/3 частці кожний , а саме земельної ділянки площею 8,0642 га , згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ХР № 003739 ( а.с. 73) При цьому , [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину та зареєстрували свої речові права щодо 1/3 частки зазначеної земельної ділянки , а позивач вважав , що він прийняв спадщину , проте фактично документи не оформив. Позивачу стало відомо , що його родичі здійснили поділ успадкованої ними земельної ділянки з кадастровим номером : 6323580500:02:001:0021 , внаслідок чого вона припинила своє існування . Натомість були сформовані три нові земельні ділянки з кадастровими номерами : 6323580500:02:001:0608, 6323580500:02:001:0609, 6323580500:02:001:0610, площею близько 2,6880 га кожна. Земельну ділянку з кадастровми номером: 6323580500:02:001:0609 отримала у власність [PERSON] , земельну ділянку з кадастровми номером: 6323580500:02:001:0610 набув [PERSON] , а земельна ділянка з кадастровим номером :6323580500:02:001:0608 мала належати позивачу [PERSON] . Однак , постановою в.о. державного нотаріуса Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області від 30.01.2024 , [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] відмовлено , оскільки відсутня реєстрація на майно померлої та відсутністю правовстановлюючого документа. ( а.с.29). Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Єдиним способом для позивача захистити своє право та здійснити державну реєстрацію прав на земельну ділянку , є судовий захист . За таких підстав суд дійшов висновку про наявність усіх передбачених законом підстав для визнання за ним права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом після смерті матері. Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд задовольняє вимоги позивача, так як він надав суду достатньо належних, допустимих , достовірних доказів, які підтверджують позовні вимоги. На підставі викладеного та

Outcome: approved