Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

До Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява, подана представником позивача - адвокатом Васіліу С.В. про визнання права власності на спадкове майно, в якій просить визнати за [PERSON] право власності на частину квартири за адресою: [ADDRESS] , як за спадкоємцем за законом після смерті [INFO] [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на частину квартири за адресою: [ADDRESS] , як за спадкоємцем за законом після смерті [INFO] [PERSON] . Позов обґрунтовано тим, що після смерті сина позивача, [PERSON] , [INFO] , відкрилась спадщина. Після смерті сина позивач спадщину прийняв у встановлений законом строк. Державним нотаріусом Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Теленковим В.С. було видане свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.08.2024 року зареєстровано №6-1647 на 1/4 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та Свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.08.2024 року зареєстровано №6-1648 на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На момент відкриття спадщини, разом з померлим [PERSON] , були зареєстровані позивач (батько померлого) та син померлого, [PERSON] - відповідач. Відповідач зареєстрований разом зі спадкодавцем, однак не проживав разом з ним на час відкриття спадщини та не звернувся до нотаріуса у визначений ст.1270 ЦК України строк із заявою про прийняття спадщини. Тому, в силу ч.1 ст.1272 ЦК України, він вважається таким, що не прийняв спадщини. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.09.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.10.2024 року закрито підготовче провадження. Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно і належним чином, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, заперечень проти винесення заочного рішення від позивача, представника позивача не надходили. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду не надавав. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд за згодою представника позивача розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Спеціалізованим відділом записів актів цивільного стану з державної реєстрації смерті м. Краснодару Російської Федерації 21.08.2023 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.11). Батьками [PERSON] , [INFO] , є позивач [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Відповідно до договору купівлі-продажу № 1-7938 від 01.07.1997 року, [PERSON] придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.12.2013 року № 6-1303 вбачається, що [PERSON] належала квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі довідки, виданої ЖБК «Урожай» від 24.09.1992 р., зареєстрованої в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 15.11.1992 р № 56247 (а.с.23,28). [PERSON] [INFO] померла у м. Харків, Україна, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29.06.2012 р (а.с.9). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.12.2013 року № 6-1306 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.12.2013, [PERSON] , [INFO] , належало на праві приватної власності майно за адресою: [ADDRESS] (а.с.29,29/1). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.12.2013 року № 6-1300 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.12.2013, позивачу - [PERSON] , [INFO] , належить частка у праві спільної часткової власності на майно за адресою: [ADDRESS] (а.с.30,35). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.12.2013 року № 6-1303 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.12.2013, [PERSON] , [INFO] , належала частка у праві спільної часткової власності на майно за адресою: [ADDRESS] (а.с.28,34). 05.12.2023 року позивач звернувся до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після його сина - [PERSON] , 1964 р.н., який помер [INFO] (а.с.58). Згідно інформаційної довідки з реєстру територіальної громади міста Харкова від 05.12.2023 року, станом на 14.08.2023 року за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , 1964 р.н., позивач - [PERSON] , 1940 р.н., відповідач - [PERSON] , 1994 р.н.(а.с.67/1). Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що батьками відповідача [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). 16.08.2024 року позивач [PERSON] , 1940 р.н., звернувся до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою, в якій вказав, що після смерті його померлого сина - [PERSON] , 1964 р.н., залишилась спадщина, яка складається з права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; права власності на частку квартири за адресою: [ADDRESS] ; Вказане майно є особистим майном спадкодавця. Спадкоємцем на зазначене спадкове майно, згідно ст. 1261 ЦК України є повивач - батько спадкодавця та відповідач - син спадкодавця. Крім того, в заяві зазначено, що спадщина прийнята наступним чином: позивачем - шляхом подачі заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а відповідачем - фактично, оскільки останній проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою. Також, позивач просив оформити його спадкове право та видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку спадщини на вищезазначене спадкове майно, а на частку спадщини залишити відкритою за відповідачем - сином спадкодавця, який оформить своє спадкове право пізніше. (а.с.70). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.08.2024 року № 6-1846, [PERSON] , [INFO] , видано свідоцтво про право на спадщину на частку спадщини, яка складається з права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.77). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.08.2024 року № 6-1847, [PERSON] , [INFO] , видано свідоцтво про право на спадщину на частку спадщини, яка складається з права власності на частку квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.78/1). Відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна (квартири) за адресою: [ADDRESS] , вартість вказаного майна становить 259367,00 грн.(а.с.19-22). Відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна (квартири) за адресою: [ADDRESS] , вартість вказаного майна становить 392144,00 грн.(а.с.24-26). Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частинами 1 та 2 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із частиною 1 статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина 1 та 2 статті 1220 ЦК України). У частинах 1 та 2 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини 1 статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина 1 статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Подібні правові висновки щодо застосування частини 3 статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212 св 19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308 св 18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290 св 20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380 св 20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620 св 21), від 19 квітня 2023 року у справі № 2-516/2007 (провадження № 61-11834 св 22). За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св21) та від 15 червня 2022 року у справі № 454/3550/18 (провадження № 61-912св21) зроблено висновок про те, що державна реєстрація спадкоємця у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації. Частина 3 статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20). Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач - син спадкодавця на дату смерті спадкодавця проживав в Російській федерації. Також, позивачем надано довідку № 40 від 02.08.2024 року, яка видана житловим кооперативом «Урожай» [PERSON] , 1940 р.н. Як вбачається з довідки, [PERSON] , 1940 р.н., мешкає за адресою: [ADDRESS] , і за цією адресою онук останнього - [PERSON] ,1994 р.н., який проживає у Росії, м. Сєвєроморськ, ніколи не мешкав (а.с.13). Разом з тим, як вбачається з листа начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 17.09.2024 № 19-63875/18/24-Вих, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином України [PERSON] , [INFO] , в період з 08.11.2017 по 31.08.2024 року, в базі даних не виявлено (а.с. 51,52). Згідно інформаційної довідки з реєстру територіальної громади міста Харкова від 05.12.2023 року, сформованої на запит заступника завідувача Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Теленковим В.С., станом на 14.08.2023 року за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , 1964 р.н., позивач - [PERSON] , 1940 р.н., відповідач - [PERSON] , 1994 р.н.(а.с.67/1). З інформаційної довідки з реєстру територіальної громади міста Харкова від 06.09.2024 року, сформованої на запит судді Комінтернівського районного суду м. Харкова, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1964 р.н., позивач - [PERSON] , 1940 р.н., відповідач - [PERSON] , 1994 р.н.(а.с.39). Крім того, суд приймає до уваги заяву позивача [PERSON] , 1940 р.н., подану 16.08.2024 року до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори, в якій останній вказав, що спадщина після його померлого сина прийнята наступним чином: позивачем - шляхом подачі заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а відповідачем - фактично, оскільки останній проживав та був зареєстрований за спадкодавцем за однією адресою. Також, позивач просив оформити його спадкове право та видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку спадщини на вищезазначене спадкове майно, а на частку спадщини залишити відкритою за відповідачем - сином спадкодавця, який оформить своє спадкове право пізніше. (а.с.70). Враховуючи вище викладене, суд приймає до уваги, що на момент відкриття спадщини відповідач був зареєстрований разом із спадкодавцем, факт непроживання відповідача [PERSON] разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини не підтверджений, належні докази щодо іншого, відмінного від місця реєстрації, місця проживання відповідача суду не надані, крім того, суд враховує положення ч. 1 ст. 321 ЦК України, відповідно до яких право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, суд приходить до висновку, що відповідач, який відповідно до статті 1261 ЦК України має право на спадкування за законом у першу чергу, й в силу вимог частини третьої статті 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, а відтак, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно задоволенню не підлягають. Питання про стягнення судових витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України На підставі викладеного,

Outcome: dismissed