Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

22.11.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ТОВ «ФК «Артеміда - Ф» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.12.2019 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір № 313230 про надання коштів у позику, у тому числі й на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 7000,00 грн строком на 30 днів. В подальшому, у зв`язку із неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати свої зобов`язання за кредитним договором відповідач [PERSON] ініціював продовження користування кредитом, внаслідок чого було укладено ряд додаткових договорів, а саме додатковий договір від 04.01.2020, додатковий договір від 04.02.2020 та додатковий договір від 10.03.2020 і строк користування кредитом продовжили до 10.04.2020. 22.02.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу № 015-220221, відповідно до умов якого ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна», в тому числі і до [PERSON] за договором № 313230 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05.12.2019. В подальшому, 05.02.2024 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу № 20240205/1, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу новго кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Сіроко Фінанс», в тому числі і до [PERSON] за договором № 313230 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05.12.2019. Всупереч умовам кредитного договору [PERSON] тривалий час своєчасно не здійснював повернення кредиту, що суттєво порушує взяті на себе зобов`язання. Таким чином, станом на 15.11.2024 [PERSON] має непогашену заборгованість перед якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» за кредитним договором № 313230 від 05.12.2019 в розмірі 26546,22 грн, з яких 7000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту), 15330,00 грн - сума заборгованості за процентами, 4216,22 грн - інфляційне збільшення, яку позивач просить суд стягнути на свою користь, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Ухвалою суду від 27.11.2024 провадження у справі №141/759/24 відкрито та розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами 26.12.2024. Позивач ТОВ «ФК «Артеміда - Ф», будучи належним чином повідомленим про дату та місце розгляду справи, жодних інших заяв чи клопотань суду не подав, При цьому, в позовній заяві від 21.11.2024 представник ТОВ «ФК «Артеміда - Ф» Бачинський О.М. розгляд справи просив здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся про день та місце розгляду справи № 141/759/24 шляхом скеровування коресподенції суду по місцю реєстрації, однак відзив на позов не подав, а також жодних інших заяв чи клопотань від нього до суду не надходило. Натомість, конверт з кореспонденцією суду, надісланий на адресу місця реєстрації відповідача, повернуто до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 2, 4, 6, 7 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже, у разі якщо судове повідомлення направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною чи встановленою судом інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, і повернуто відділом поштового зв`язку з посиланням на відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, відмовою адресата від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процессу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. При вирішенні питання щодо можливості проведення судового розгляду за відсутності відповідача суд враховує, що провадження по даній справі відкрито 27.11.2024, строки для подання заяв по суті справи, визначених статями 191, 193, 199ЦПК України сплинули, а відзив та зустрічний позов на позовну заяву в строки встановлені ухвалою суду від 27.11.2024 відповідачем подано не було. Поряд з цим, частина 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Зокрема, відповідно до вимог ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. З огляду на зазначені фактичні обставин справи, суд доходить висновку про можливість розгляду справи № 141/759/24 за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи № 141/759/24, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 05.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір № 313230 про надання коштів у позику, у тому числі й на умовах споживчого кредиту. Відповідно до п. 1.1 - 1.2 кредитного договору товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 7000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика видається строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за договором. Акційна процентна ставка становить 1,14% від суми позики за кожен день користування позикою (416,10 процентів річних) у межах строку надання позики, зазначеного в п. 1.2 договору; стандартна процентна ставка складає 1,90% від суми позики за кожний день користування позикою (693,50 процентів річних) (п. 1.3.1 - 1.3.2 кредитного договору). Згідно п. 1.6 кредитного договору, позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний клієнтом. Окрім того, сукупна вартість позики за акційною ставкою складає 134,20% від суми позики у процентному виразі) або 9394,00 грн (у грошовому виразі) та включає в себе проценти (відсотки) за користування позикою 34,20% від суми позики (у процентному виразі) або 2394,00 грн (у грошовому виразі); за стандартною процентною ставкою складає 157,00% від суми позики (у процентному виразі) або 10990,00 грн (у грошовому виразі) та включає в себе проценти (відсотки) за користування позикою - 57,00% від суми позики ( у процентному виразі) або 3990,00 грн (у грошовому виразі) (п 1.4 - 1.5 кредитного договору). Відповідно до п 1.6 кредитного договору, позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний клієнтом. Договір підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». У графіку платежів до договору про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту № 313230 від 05.12.2019, що є додатком № 1 до договору про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту № 313230 від 05.12.2019 зазначено суму позики - 7000,00 грн, суму нарахованих процентів - 2394,00 грн, разом до сплати - 9394,00 грн та дату повернення позики та сплати нарахованих процентів - не пізніше 04.01.2020, а також зазначено реквізити для оплати. Графік платежів підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». У паспорті споживчого кредиту зазначено основні умови кредитування з урахуванням побажань клієнта, інформація щодо орієнтовної загальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, а також інші важливі правові аспекти. 04.01.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено додатковий договір № 384767 до договору № 313230 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 05.12.2019. Відповідно до п. 1.1 додаткового договору, сторони погодили продовжити строк користування позикою на строк, що дорівнює встановленому пунктом 1.2 договору строку користування позикою. Згідно п 1.2 додаткового договору, встановлено нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів - не пізніше 04.01.2020. Сторони погодили наступну процентну ставку за користування позикою: процентна ставка становить 1,60% процентів від суми позики за кожен день користування позикою (584,00 процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2 договору (п. 1.3 додаткового договору). 04.02.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено додатковий договір № 567995 до договору № 313230 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 05.12.2019. Відповідно до п. 1.1 додаткового договору, сторони погодили продовжити строк користування позикою на строк, що дорівнює встановленому пунктом 1.2 договору строку користування позикою. Згідно п 1.2 додаткового договору, встановлено нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів - не пізніше 06.03.2020. Сторони погодили наступну процентну ставку за користування позикою: процентна ставка становить 1,60% процентів від суми позики за кожен день користування позикою (584,00 процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2 договору (п. 1.3 додаткового договору). 10.03.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено додатковий договір № 806241 до договору № 313230 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 05.12.2019. Відповідно до п. 1.1 додаткового договору, сторони погодили продовжити строк користування позикою на строк, що дорівнює встановленому пунктом 1.2 договору строку користування позикою. Згідно п 1.2 додаткового договору, встановлено нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів - не пізніше 10.04.2020. Сторони погодили наступну процентну ставку за користування позикою: процентна ставка становить 1,60% процентів від суми позики за кожен день користування позикою (584,00 процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2 договору (п. 1.3 додаткового договору). Також, ТОВ «Лінеура Україна» було надіслано [PERSON] лист із вимогою погасити заборгованість за договором № 313230 про надання коштів у позику, що складається із тіла кредиту у розмірі 7000,00 грн, процентів за користування кредитом - 15330,00 грн та неустойки у розмірі 1309,00 грн. При цьому, в порядку досудового врегулювання питання погашення заборгованості за договором ТОВ «Лінеура Україна» було запропоновано [PERSON] індивідуальні умови, а саме: сплатити суму у розмірі 7000,00 грн до 03.12.2020 та сума у розмірі 16639,00 грн буде списана, а кредит погашено. 22.02.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено Договір факторингу № 015-220221, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 313230 від 05.12.2019, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Сіроко Фінанс». Відповідно до витягу з реєстру прав вимог № 015-220221 від 22.02.2021, за порядковим номером 4025 значиться [PERSON] , заборгованість якого за кредитним договором № 313230 від 05.12.2019 не погашена та становить 22330,00 грн, з яких 7000,00 грн - залишок заборгованості за тілом кредиту та 15330,00 грн - залишок заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом. 05.02.2024 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено Договір факторингу № 20240205/1, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 313230 від 05.12.2019, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф». Відповідно до витягу з реєстру прав вимог № 20240205/1, сформованого 15.11.2024, за порядковим номером 76 значиться [PERSON] , заборгованість якого за кредитним договором № 313230 від 05.12.2019 не погашена та становить 22330,00 грн, з яких 7000,00 грн - залишок заборгованості за тілом кредиту та 15330,00 грн - залишок заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом. Отже, первісний кредитор (ТОВ «Лінеура Україна») виконав свої зобов`язання за договором № 313230 про надання коштів у позику, у тому числі й на умовах фінансового кредиту, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених договором та в межах встановленого строку кредитування. У свою чергу, відповідач в порушення умов укладеного договору не надавав кредитору грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та процентами у повному обсязі, у зв`язку із чим допустив виникнення заборгованості в розмірі 26546,22 грн. Визначаючись щодо встановлених обставин та заявлених позовних вимог, суд керується наступним. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Згідно з частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Також відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У ць ому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до ч. 2 ст. 518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Стаття 1082 ЦК України зобов`язує боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. При цьому, аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому, невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Досліджуючи наявні у справі № 141/759/24 докази, суд доходить висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за договором № 313230 про надання коштів у позику, у тому числі й на умовах фінансового кредиту від 05.12.2019. Визначаючись щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, суд керується наступне. На підтвердження розміру заборгованості за договором № 313230 про надання коштів у позику, у тому числі й на умовах фінансового кредиту від 05.12.2019 позивачем надано суду розрахунок заборгованості (виписку з особового рахунку), відповідно до якого сума заборгованості станом на 15.11.2024 складає 26546,22 грн, з яких 7000,00 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням (тіло кредиту), 15330,00 грн - сума заборгованості за процентами за користування та 4216,22 грн - сума інфляційного збільшення. При цьому, суд не погоджується із сумою нарахованої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 15330,00 грн, оскільки зазначена сума жодним чином не обґрунтована та не підтверджена належними доказами, та з огляду на таке. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Також статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як убачається із додаткового договору № 384767 від 04.01.2020 до договору № 313230 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 05.12.2019, сторони погодили продовжити строк користування позикою на строк, що дорівнює встановленому пунктом 1.2 договору строку користування позикою та згідно п 1.2 додаткового договору встановлено нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів - не пізніше 04.01.2020 із процентною ставкою за користування позикою у розмірі 1,60% процентів від суми позики за кожен день користування позикою (584,00 процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2 договору. Також, згідно додаткового договору № 567995 від 04.02.20220 до договору № 313230 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 05.12.2019, сторони погодили продовжити строк користування позикою на строк, що дорівнює встановленому пунктом 1.2 договору строку користування позикою та згідно п 1.2 додаткового договору встановлено нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів - не пізніше 06.03.2020 із процентною ставкою за користування позикою у розмірі 1,60% процентів від суми позики за кожен день користування позикою (584,00 процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2 договору. Окрім того, відповідно до додаткового договору № 806241 від 10.03.2020 до договору № 313230 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 05.12.2019, сторони погодили продовжити строк користування позикою на строк, що дорівнює встановленому пунктом 1.2 договору строку користування позикою та згідно п 1.2 додаткового договору, встановлено нову дату повернення позики та сплати нарахованих процентів - не пізніше 10.04.2020 із процентною ставкою за користування позикою у розмірі 1,60% процентів від суми позики за кожен день користування позикою (584,00 процентів річних) у межах строку повернення позики, зазначеного в пункті 1.2 договору. Таким чином, за результатами математичних підрахунків, з урахуванням внесених сторонами усіх змін до договору № 313230 про надання коштів у позику, у тому числі й на умовах фінансового кредиту від 05.12.2019, сума процентів за користування кредитними коштами за період з 05.12.2019 по 10.04.2020 становить 14336,00 грн (7000,00 грн*1,60%*128 днів=14336,00 грн), яка підлягає стягненню на користь позивача. Після спливу визначеного договором № 313230 про надання коштів у позику, у тому числі й на умовах фінансового кредиту від 05.12.2019 строку кредитування (10.04.2020) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи № 141/759/23 та наявні у ній докази, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором № 313230 про надання коштів у позику, у тому числі й на умовах фінансового кредиту від 05.12.2019 зі змінами та доповненнями до нього у сумі 25552,22 грн, з яких: 7000,00 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням (тіло кредиту), 14336,00 грн - сума заборгованості за процентами за користування та 4216,22 грн - сума інфляційного збільшення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Щодо стягнення судового збору. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно пункту 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Отже, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України та частковим задоволенням позовних вимог, з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Армеміда - Ф» слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 2331,69 грн. Щодо стягнення витрат на правову допомогу. Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 139 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» (п. 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Отже, підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. На підтвердження понесених витрат позивачем, адвокат Бачинський О.М. надав суду договір про надання правової допомоги № 20241105.3 від 05.11.2024 та орієнтовний розрахунок суми судових витрат у справі за позовом ТОВ «Фінансвоа компанія «Артеміда - Ф» до [PERSON] за договором № 313230 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05.12.2019 із зазначенням суми витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 7000,00 грн На підставі зазначеного, представник позивача адвокат Бачинський О.М. просить суд відшкодувати позивачу у рамках даної цивільної справи 7000,00 гривень понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги. Враховуючи, що позов задоволено частково, з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» відповідно до вимог частини другої статті 141 ЦПК України мають бути стягнуті витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 6737,50 грн (відповідно до задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial