Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 04.09.2024 з позивача на користь відповідача на утримання доньки стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 4500 грн. щомісячно, починаючи з 20.05.2024 до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що розгляд справи відбувався у його відсутність, оскільки він через перебування на стаціонарному лікуванні не зміг прибути в судове засідання. На даний час, його матеріальне становище значно погіршилось, оскільки він не працює, хворіє, та має заборгованість перед банком. За таких обставин просить зменшити розмір аліментів на утримання доньки з 4500 грн. до 1598 грн. щомісячно до її повноліття. Ухвалою суду від 12.11.2024 у даній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. 20.11.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено, що його матеріальне становище погіршилось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 20.05.2024 року і до досягнення дитиною повноліття, на підставі рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 04.09.2024 в справі № 149/1631/24. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. На підтвердження обставин позовної заяви позивачем до позову долучено: копію довідки Служби у справах дітей, соціального захисту та охорони здоров`я Гніванської міської ради № 01-27/815 від 21.10.2024 відповідно до якої позивач отримував компенсацію за надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі за матір`ю [PERSON] [INFO] з 01.02.2021 до 31.01.2022, з 01.10.2022 до 31.12.2022; акт обстежання матеріально-побутових умов від 21.10.2024, відповідно до якого позивач на протязі останнього року постійно хворіє, тому дійсно знаходиться в важкому матеріальному становищі;довідкою АТ КБ "Приватбанк" відповідно до якої у позивача наявна заборгованість в розмірі 20810, 36 грн.; медичну документацію щодо стану здоров`я [PERSON] . У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Позивач як на підставу позову посилається на зміну його матеріального становища, що унеможливлює сплату ним аліментів у раніше визначеному розмірі. Верховний суд складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 16.09.2020 в справі № 565/2071/19 дійшов висновку, що статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В ході судового розгляду не встановлено, що мала місце істотна зміна матеріального становища позивача після ухвалення та набрання рішенням суду законної сили, яка б унеможливила чи істотно утруднила виконання ним свого обов`язку щодо сплати алментів, оскільки з наданих позивачем доказів не встановлено, що у позивача з моменту ухвалення рішення судом - 04.09.2024 до моменту подачі позовної заяви до суду - 01.11.2024 погіршилось матеріальне становище, а інші надані ним докази вказаних висновків не спростовують. Крім цього, наявна в позивача заборгованість перед кредитною установою, не може бути підставою для погіршення становища дитини, батьком якої він є та на користь якої сплачуються аліменти, та не свідчать про погіршення матеріального становища платника аліментів. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову. У зв"язку з цим судові витрати, понесені позивачем, згідно зі ст. 141 ЦПК України слід залишити за ним. \~ \~ \~ \~На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 183, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed