Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

У листопаді 2024 року представник [PERSON] адвокат Козак І.О. звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, відділу комунального майна виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області і просить: визнати незаконними дії відділу комунального майна виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області щодо відмови [PERSON] у приватизації житлової квартири [ADDRESS] ; зобов`язати виконавчий комітет Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області надати дозвіл [PERSON] на приватизацію житлової квартири [ADDRESS] ; зобов`язати відділ комунального майна виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області провести приватизацію житлової квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що у лютому 1994 року батько позивача [PERSON] [PERSON] , на підставі ордеру на житлове приміщення комунальної форми власності, отримав у користування та вселився для проживання із членами своєї сім`ї (дружиною та двома доньками) у однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . При цьому використав ордер на вселення до житлового приміщення і здав його до житлово-експлуатаційної організації. Житлова площа квартири [ADDRESS] складала приблизно 11 кв.м., а тому [PERSON] отримав у червні 1999 року дозвіл виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради на обмін квартирами (неприватизованими) між його сім`єю (із чотирьох осіб, в тому числі [PERSON] як донька) та сім`єю [PERSON] (із трьох осіб), і вселився на підставі рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 30.06.1999 року № 173 «Про обмін квартирами» у квартиру за адресою: [ADDRESS] . 09.07.1999 року [PERSON] зареєструвалась у даній квартирі як член сім`ї наймача на той час [PERSON] , разом із своєю сестрою [PERSON] та матір`ю [PERSON] . Позивач [PERSON] у період із 09.07.1999 року по 27.08.2002 року та із 27.02.2008 року по даний час зареєстрована та проживає у даній квартирі. Починаючи із 16.04.2024 року вона є єдиним офіційним наймачем квартири [ADDRESS] , оскільки інші особи знялись із реєстрації у даній квартирі. Відповідно до рішення засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Старокостянтинівської міської ради від 10.07.2024 року № 15 переоформила особовий рахунок на вказану квартиру та сплачує рахунки за надані їй житлово-комунальні послуги. Батько позивача [PERSON] знявся із реєстрації 16.04.2024 року у даній квартирі, хоча і залишився проживати у ній. При цьому [PERSON] нотаріально завіреною заявою від 23.04.2024 року відмовився від свого права на приватизацію частки вказаної квартири на користь позивача [PERSON] . Враховуючи те, що позивач [PERSON] не має власного житла, за життя не використовувала своє право на приватизацію житла, то 19.08.2024 року вона через центр надання адміністративних послуг звернулась до відділу комунального майна виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради із заявою про передачу їй в приватну власність квартири [ADDRESS] та надала весь необхідний перелік документів, окрім ордера на вселення саме у цю квартиру, для приватизації квартири. 11 вересня 2024 року Відділом комунального майна виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради позивачу відмовлено у приватизації квартири та зазначив, що вона не надала ордер на жиле приміщення, який є єдиним документом для законного вселення у квартиру. Таку відмову в приватизації спірної квартири позивач вважає, як порушенням її житлових прав, а тому змушена захищати їх у судовому порядку. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18.11.2024 року, в порядку п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, у справі відкрито спрощене позовне провадження та постановлено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачем виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, у встановленому законом порядку, подано до суду відзив на позовну заяву [PERSON] . Зазначає, що відділ комунального майна виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області є неналежним відповідачем по справі, оскільки є структурним підрозділом виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області та не є юридичною особою публічного права, у зв`язку із чим не може бути стороною в позовному провадженні. Щодо вирішення спору виконавчий комітет Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи та перевіривши всі докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно зі ст.345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Судом встановлено, що батько позивача [PERSON] [PERSON] , на підставі ордеру на житлове приміщення комунальної форми власності, отримав у користування та вселився для проживання із членами своєї сім`ї (дружиною та двома доньками) у однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . При цьому використав ордер на вселення до житлового приміщення і здав його до житлово-експлуатаційної організації. Згідно рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 30.06.1999 року № 173 «Про обмін квартирами», дозволено обмін квартирами [PERSON] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , склад сім`ї чотири чоловіка, з [PERSON] проживаючої за адресою: [ADDRESS] , склад сім`ї три чоловіки. 09 липня 1999 року [PERSON] зареєструвалась у даній квартирі як член сім`ї наймача на той час [PERSON] , разом із своєю сестрою [PERSON] та матір`ю [PERSON] . Позивач [PERSON] у період із 09.07.1999 року по 27.08.2002 року та із 27.02.2008 року по даний час зареєстрована та проживає у даній квартирі. Починаючи із 16.04.2024 року вона є єдиним офіційним наймачем квартири [ADDRESS] , оскільки інші особи знялись із реєстрації у даній квартирі, що підтверджується витягом про осіб місце проживання яких зареєстровано або було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] від 15.08.2024 року за № М-115 та довідкою про реєстрацію місця проживання за зверненнями громадян від 28.05.2024 року за № М-63, видані відділом з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області. Відповідно до рішення засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Старокостянтинівської міської ради від 10.07.2024 року № 15 [PERSON] переоформила особовий рахунок на вказану квартиру та сплачує рахунки за надані їй житлово-комунальні послуги. Батько позивачки [PERSON] знявся із реєстрації 16.04.2024 року у даній квартирі. При цьому [PERSON] нотаріально завіреною заявою від 23.04.2024 року відмовився від свого права на приватизацію частки вказаної квартири на користь позивача [PERSON] . 19 серпня 2024 року [PERSON] через центр надання адміністративних послуг звернулась до відділу комунального майна виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради із заявою про передачу їй в приватну власність квартири [ADDRESS] та надала весь необхідний перелік документів, окрім ордера на вселення саме у цю квартиру, для приватизації квартири. 11 вересня 2024 року за № 02-11/151 позивачу [PERSON] листом відмовлено у приватизації вказаної квартири, з підстав не надання [PERSON] ордер на жиле приміщення, який є єдиним документом для законного вселення у квартиру. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Частиною 4 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Відповідно до п.11 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до п.п.17-18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, який затверджений наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396 (зі змінами) громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру звертається в орган приватизації з заявою та такими документами: копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок-технічний паспортна садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. Згідно з ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п.2 ст.2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири-музеї, квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, Ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників, кімнати у гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Статтею 328 ЦК України визначено підстави набуття права власності. Так, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Відповідно до положень зазначених законів право на приватизацію квартир державного житлового фонду мають громадяни України, які постійно на законних підставах проживають у них. Органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до вимог ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Отже, позивач на законних підставах заселилася до займаного житлового приміщення, постійно та тривалий час проживає у ньому, іншого житла немає, а тому суд приходить до висновку, що відсутній у [PERSON] ордер не може бути обґрунтованою підставою для прийняття органом приватизації рішення про відмову у передачу у власність житла позивача, зважаючи на наявність інших доказів, що свідчать про законність проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . Тому, суд приходить до висновку, що позивач має право на приватизацію квартири, в якій вона зареєстрована і мешкає, а відмова відповідача в реалізації права на приватизацію порушує права позивача. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає до задоволення. Окрім того, 26 лютого 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 344/12427/21, провадження № 61-8228св23 (ЄДРСРУ № 117241358) досліджував питання щодо відсутності ордера на вселення, як підстави для відмови в проведенні приватизації, та сформував відповідний правовий висновок: відсутність ордера на вселення, за умови, що особа проживає у житлі на законних підставах, не може бути підставою для відмови в проведенні приватизації, оскільки перелік підстав для відмови у приватизації, наведений в Законі, який вичерпним, не передбачає такої підстави для відмови у приватизації. Щодо позовних вимог позивача до співвідповідача відділу комунального майна виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області слід відмовити з наступних підстав. Судом під час розгляду справи встановлено, що відділ комунального майна виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області не повинна відповідати за пред`явленим позовом, оскільки є структурним підрозділом виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області та не є юридичною особою публічного права, у зв`язку із чим не може бути стороною в позовному провадженні. Тобто прав та обов`язків у відділу комунального майна виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області відносно майна співвідповідача та позивача не виникає. Натомість належним відповідачем по справі є виконавчий комітет Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області. Зазначений висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). Враховуючи викладене, позов [PERSON] пред`явлений до неналежного співвідповідача відділу комунального майна виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, а тому суд відмовляє у позові до такого відповідача. Вимог про стягнення судових витрат по справі позивачем не заявлено. На підставі ст. 345 ЦК України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 4, 12, 13, 81 ЦПК України,

Outcome: dismissed