Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просив встановити факт, що він [PERSON] , [INFO] , самостійно виховує та утримує сина [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] (рнокпп- [NUMBER] ), на мою користь [PERSON] , [INFO] , (рнокпп - [NUMBER] ), аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду і до моменту досягнення дитиною повноліття. Мотивував позов тим, що 02.02.2002 року він уклав шлюб із [PERSON] , [INFO] , який було зареєстровано відділом РАЦС Миронівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 8. Від шлюбу із [PERSON] мають сина, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 19.11.2014 року у справі № 368/1845/14-ц, шлюб було розірвано. Крім цього рішенням суду було визначено місце проживання спільного сина разом з позивачем . Однак на даний час, [PERSON] повністю усунулась від виховання сина, не цікавиться про його особу, матеріально не допомагає. Згідно характеристики КЗ КМР "Черняхівська гімназія" Обухівського району Київської області відносно дитини [PERSON] , учня 9 класу, останній навчався у гімназії з першого класу. За роки навчання зарекомендував себе як дисциплінований учень. Батько, [PERSON] та бабуся [PERSON] , приділяли належну увагу вихованню дитини [PERSON] цікавилися навчанням та поведінкою [PERSON] , відвідували класні та загальношкільні батьківські збори Мати, [PERSON] , контакту зі школою, де вчився учень, не підтримувала, із вчителями - предметниками, класним керівником не спілкувалась, шкільним життям сина не цікавилась. Відповідно до довідки сімейного лікаря від 22.07.24р., [PERSON] знаходиться під наглядом в Черняхівський АЗПСМ від народження. З 2014 року по всіх питаннях здоров`я дитини звертався заклад батько. Мати [PERSON] за цей період здоров`ям дитини не цікавилась. Згідно витягу про зареєстрованих у житловому будинку [ADDRESS] , в будинку зареєстровані позивач та син. Згідно довідки Кагарлицької міської ради № 115 від 03.07.24р., [PERSON] , 1970 року народження проживає та зареєстрований в [ADDRESS] його син [PERSON] , 2008 року народження дійсно проживає разом з ним і знаходиться на його утриманні. Згідно довідки Кагарлицької міської ради № 123 від 15.07.24р., [PERSON] . [INFO] дійсно постійно проживає в [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] , 1970 року народження з народження і по теперішній час та знаходиться на його утримані. За змістом положень ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст.11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно зі ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними титулами. Частиною 1 ст.121 СК України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченому ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. За приписами ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У ч. 3 ст. 155 СК України, яка регламентує здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків, зазначено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Частиною 2 ст. 157 СК України закріплено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч. 3 ст. 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. - Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В силу ст. 141 СК України проживання одного з батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Таким чином, враховуючи вищенаведене. Мати дитини зобов`язана брати участь у її вихованні та утриманні. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (окрім тих, що визначені ч.1 ст. 315 ЦПК України), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 11.10.2024 року у справі № 368/1172/24, його заяву про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини було залишено без розгляду та роз`яснено право звернутися до суду в порядку позовного провадження. Таким чином, встановлення юридичного факту породжує для нього юридичні наслідки, від яких залежать його немайнові права, зокрема право на відстрочку від мобілізації відповідно до п. 4 ч.1 ст. 23 ЗУ "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку", де вказано, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України; Іншої можливості встановити ці факти він не має. Крім того, відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789- XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, 2, з, 4, 5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод, інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Таким чином, дитині, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Відповідач наразі працездатна та здорова, і може у повній мірі сплачувати аліменти на утримання свого сина. Відповідно до ч. з ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до 4.5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до 4.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Наразі, аліменти Відповідач нікому не платить, є працездатною, а тому з неї необхідно стягувати аліменти в розмірі частину від усього доходу (заробітку). \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив задоволити з підстав які зазначені в позові. Також позивача в судовому засіданні дав пояснення, що відповідач в 2018 і 2019 роках передавала речі дитині, у 2020 році казала, що буде надавати кошти на утримання дитини, у 2022 році телефонувала і розпитувала про сина та після подачі цього позову телефонувала йому і говорила щоб не позорив її і забрав позов. Йому відомо, що відповідач проживає в м. Миронівка Обухівського району Київської області і працює. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причин неявки суду не повідомила. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 02.02.2002 року, [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб із [PERSON] , [INFO] , який було зареєстровано відділом РАЦС Миронівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 8. Від спільного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 19.11.2014 року у справі № 368/1845/14-ц, шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано та визначено місце проживання спільного сина разом з батьком. Згідно характеристики КЗ КМР "Черняхівська гімназія" Обухівського району Київської області відносно дитини [PERSON] , учня 9 класу, останній навчався у гімназії з першого класу. За роки навчання зарекомендував себе як дисциплінований учень. Батько, [PERSON] , та бабуся, [PERSON] , приділяли належну увагу вихованню дитини. Завжди цікавилися навчанням та поведінкою [PERSON] , відвідували класні та загальношкільні батьківські збори Мати, [PERSON] , контакту зі школою, де вчився учень, не підтримувала, із вчителями - предметниками, класним керівником не спілкувалась, шкільним життям сина не цікавилась. Відповідно до довідки сімейного лікаря від 22.07.24р., [PERSON] знаходиться під наглядом в Черняхівський АЗПСМ від народження. З 2014 року по всіх питаннях здоров`я дитини звертався заклад батько. Мати [PERSON] за цей період здоров`ям дитини не цікавилась. Згідно витягу про зареєстрованих у житловому будинку [ADDRESS] , в будинку зареєстровані позивач та його син. Згідно довідки Кагарлицької міської ради № 115 від 03.07.24р., [PERSON] , 1970 року народження проживає та зареєстрований в [ADDRESS] його син [PERSON] , 2008 року народження дійсно проживає разом з ним і знаходиться на його утриманні. Згідно довідки Кагарлицької міської ради № 123 від 15.07.24р., [PERSON] . [INFO] постійно проживає в [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] , 1970 року народження з народження і по теперішній час та знаходиться на його утримані. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст.180 СК України. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ст.181 СК України). Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. За ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З наданих доказів і пояснень позивача вбачається, що [PERSON] проживає разом з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] . Мати дитини в повній мірі не виконує обов`язку по утриманню дитини до досягненню нею повноліття, так як щомісячно не надає утримання дитини в достатньому розмірі. . Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. З огляду на те, що дитина проживає з батьком, вартість продуктів харчування, інших речей першої необхідності, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів до досягнення дитиною повноліття, як це передбачено ч. 2 ст. 183 СК України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. В частині позову про встановлення факту самостійного виховання та утримання сина позивачем відмовити. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 23 ЗУ "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Згідно обгрунтування правових висновків Великої Палати Верховного Суду у справі за заявою батька про встановлення факту самостійного виховання дитини ( постанова від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 ( провавдження №14-132цс23), Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою\~статті 15 СК України\~"невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Обгрунтовуючи вимоги в частині встановлення факту самостійного виховання сина позивач фактично посилається на ухилення матір`ю дитини від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини , що може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина відповідно до положень ст.164 ч.1 п.2 СК України , але позивач не заявляв таких вимог. Позивач не надав достатньо доказів на підтвердження того, що він самостійно виховує сина без участі матері дитини, враховуючи покази позивача в судовому засіданні, що відповідач в 2018 і 2019 передавала речі дитині, у 2020 році казала, що буде надавати кошти на дитину, у 2022 році телефонувала і розпитувала про сина та після подачі цього позову телефонувала йому і говорила щоб не позорив її подачею цього позову. Позивач подав висновок виконавчого комітету Кагарлицької міської ради як органу опіки та піклування від 18.11.2024 року в якому зазначено, що діючи в інтересах дитини та зважаючи на самоусунення матері від виконання батьківських обовязків виконавчий комітет вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] . Суд не погоджується з вказаним письмовим висновком так як він є недостатньо обгрунтованим тому, що спір про позбавлення батьківських прав відповідача відсутній так як такі вимоги в позові не заявлено і не містить відповідно до положень ст.19 ч.5 СК України посилань про обстеження умов проживання дитини та батьків дитини та зазначені у письмовому висновку відомості , що мати дитини погоджується на позбавлення її батьківських прав протирічать поясненням позивача, що відповідач просила позивача забрати позов . Також в письмовому висновку є посилання на повідомлення відповідача у телефонному режимі, що вона не хотіла травмувати психіку дитини і тому не приїздила до сина, але це питання більш детально не досліджено відповідно до положень ст.15 ч.3 СК України про поважність причин особи яка не може виконувати обов`язок. Також позивач послався на покази свідка [PERSON] про те, що вона сусідка і з 2022 року бачила батька з сином, а матері не бачила. На покази свідка [PERSON] , що свідок односельчанин позивача і вчителька сина позивача казала, що мати дитини 1 раз приїжджала в школу з питань навчання сина. На покази свідка [PERSON] , що свідок сусід позивача і не бачив матері дитини близько 5 років. На покази свідка [PERSON] , що він сімейний лікар і питань лікування сина до нього звертався позивач. Вказані покази свідків не містять достатніх даних про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина. Також позивач не довів факту самостійного утримання сина , так як з його слів відповідач в 2018 і 2019 передавала речі дитині, у 2020 році казала, що буде надавати кошти на дитину , на даний час відповідач працює і має дохід говорила, що буде надавати кошти на утримання дитини, а позивач не надав доказів, що він раніш вчиняв дії по стягненню аліментів з матері дитини в примусовому порядку і що була така потреба у позивача . За вказаних обставин суд не вбачає підстав встановлювати факт самостійного утримання сина позивачем в розумінні положень п. 4 ч.1 ст. 23 ЗУ "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку" . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed