Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-24 00:00:00

У лютому 2024 року позивач звернувся до суду з позовом та, уточнивши, позовні вимоги мотивує тим, що з вересня 2022 року [PERSON] почали надходити дзвінки від ТОВ «ФК «Фінтраст» з вимогою про повернення боргу. Вважає, що підписанням кредитного договору № 4613555 від 13.08.2021 року відбулось з порушенням прав споживача та законодавства України. 01.07.2023 року позивач отримав позовну заяву, з якої вбачається, що нібито між ним та ТОВ «ФК «Фінтраст» укладений кредитний договір № 4613555 від 13.08.2021 року, але це не відповідає дійсності. Оскільки позивач не бажав отримувати кредит, кредиту не отримував, кредитна угода не відповідає волевиявленню позивача, тому спірний правочин підлягає визнанню недійсним. Просить визнати недійсним договір № 4613555 від 13.08.2021 про надання фінансового кредиту, який нібито укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна». У відзиві на позовну заяву відповідач ТОВ «Авентус Україна» заперечував проти позову. В обґрунтування позиції зазначив, що 13.08.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладений кредитний договір, а не з ТОВ «Фінтраст Україна». Про відступлення прав вимоги позивачу було відомо, оскільки йому направлявся відповідний лист на електронну пошту та було повідомлено шляхом розміщення такої інформації в особистому кабінету позивача. Позивач є клієнтом товариства з 08.03.2020 року та до кредитного договору уклав ще два кредитні договори, належним чином виконавши всі зобов`язання за ними. Отже, клієнт був повністю ознайомлений з умовами кредитування в товаристві та порядком укладення (підписання), що не потребує окремих спеціальних завдань. Переказ кредитних коштів, виданих в рамках оспорюваного кредитного договору, здійснювалося, використовуючи банківську картку № [NUMBER] , відкриту в АТ КБ «Приватбанк», яка належить [PERSON] , встановлено за допомогою BANK ID. На підтвердження визнання/укладення кредитного договору клієнтом 11.09.2021 та 11.10.2021 р. через особистий кабінет було ініційовано продовження строку користування кредитом шляхом вибору в особистому кабінеті опції «продовжити кредит» з натисканням відповідної клавіши та з одночасним ініціюванням платежу на користь товариства у розмірі суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Продовження строку користування кредитом здійснювалося з того ж пристрою/мобільного телефону, з якого він були подані заявки на оформлення всіх кредитів в товаристві. Жодних підтверджуючих документів щодо скоєння шахрайських дій відносно [PERSON] та укладення від його імені кредитного договору позивачем не надано, а також товариство не отримувало запити від правоохоронних органів щодо кредитних правовідносин між товариством та позивачем. Вважає, що позивач умисно зловживає своїм правом на звернення до суду та вводить суд в обману не надаючи доказів щодо порушення товариством вимог законодавства при укладенні кредитного договору, доказів, що договір було укладено шахрайським шляхом, навмисне невірно вказує номер кредитного договору та дату його укладення, невірно вказує з ким було укладено кредитний догові. Тому відсутні будь-які підстави для визнання кредитного договору недійсним. Просить відмовити в задоволенні позову. У відзиві на позовну заяву відповідач ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заперечував проти позову. В обґрунтування позиції зазначив, що 13.08.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладений кредитний договір, який відповідає вимогам чинного законодавства України. Відповідач ознайомився та погодився з умовами договору шляхом підписання електронного кредитного договору за допомогою електронного підпису електронними одноразовим ідентифікатором, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір. На підтвердження укладення кредитного договору 11.09.2021 року було здійснено платежі на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом , у зв`язку з чим відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів. Проценти нараховано у межах погодженого строку надання кредиту, у межах строку автопролонгації відповідно до поденного розрахунку, тому нараховані відсотки не носять штрафний характеру. Кредитні кошти перераховувались позивачу за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб, обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку № [NUMBER] . Факт укладення кредитного договору (в тому числі графіку платежів, паспорту споживчого кредиту) та наявності права грошової вимоги у ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до [PERSON] за кредитним договором беззаперечно доведено належними і допустимими доказами, тому наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 20 березня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 16.04.2024 року. Ухвалою суду від 05.08.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду на 10.09.2024 року. Розгляд справи відкладався у зв`язку з витребуванням доказів у справі. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно договору № 4613555 про надання споживчого кредиту, укладеного 13.08.2021 року ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , позивач отримав кредит на споживчі (особисті) потреби в сумі 15000 грн., строк кредиту 30 днів, зі сплатою процентів за стандартною ставкою 24079,41 % річних, за зниженою ставкою 19248,45 % річних (а.с.26-30). Розділом №1 «Предмет договору» зазначеного договору визначено порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором, а саме: платежі з повернення кредиту, сплати відсотків за його користування терміни їх сплати, в порядку та на умовах, визначених цим договором. Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором М556258 - 13.08.2021 року [PERSON] (а.с.30). Сторонами договору також узгоджено графік платежів та розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахування вартості супутніх послуг. Переказ кредитних коштів, виданих в рамках оспорюваного кредитного договору, та погашення заборгованості за кредитним договором, здійснено, використовуючи банківську картку - № [NUMBER] , відкриту в АТ КБ «ПриватБанк», яка належить [PERSON] , встановлено за допомогою BANK ID. Кошти в сумі 15000 грн. 00 коп. за підписаним кредитним договором зараховано на картку позивача, про що йому повідомлено на зазначену в реєстраційній формі електронну адресу (а.с.57, 71 зі звороту) . 11.09.2021 року позивачем було здійснено платежі на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 8122 грн. 50 коп. (а.с.81 зі звороту). 11.10.2021 року позивачем було здійснено платежі на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму в сумі 8555 грн. 00 коп.(а.с.56) Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 17.01.2023 року укладено договір факторингу №17.01/23-Ф, у відповідності до умов якого, ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» належне йому право вимоги коштів, що включають у себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить товариству з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», а товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна» набуло право вимоги грошових коштів від ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (а.с.31-33). Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів ( частини один-три статті 207 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оскаржуваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Таким чином при вирішенні позову про визнання недійсними окремих пунктів оскаржуваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3,15,16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. У даному випадку правовідносини між сторонами справи виникли на підставі укладеного в електронній формі кредитного договору з використанням визначених сторонами ідентифікаторів особи, яка отримує кредитні кошти, що належним чином відповідає вимогам профільного законодавства, зокрема, статтям 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позичальник (позивач) шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора, отриманого від відповідача, прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір (здійснила акцепт пропозиції відповідача), тобто відповідний договір вважається укладеним у відповідності до статті Закону України «Про електронну комерцію» та, відповідно, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов. У спірному кредитному договорі вказано про обізнаність позичальника з умовами кредитування в обсягах, визначених частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». В матеріалах справи також є паспорт споживчого кредиту - інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, з якою споживач [PERSON] був ознайомлений13.08.2021 року, про що свідчить його електронний підпис одноразовим ідентифікатором (паролем) М556258 (а.с.61). Згідно з частинами 1,2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори з споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до пункту п`ятого частини третьої статті 18 цього ж закону несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Позивач в обґрунтування підстав для визнання спірного правочину недійсним посилається на те, що він не бажав отримати кредит, кредиту не отримував, кредитна угода не відповідає його волевиявленню Однак, вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Інших визначених законом підстав для визнання договору недійсним позивачем не вказано, доказів на підтвердження наявності підстав для визнання недійсним укладеного договору - не надано. Самі лише доводи позивача про небажання отримання кредиту не можуть свідчити про недійсність договору. Доводи позивача про неотримання кредиту спростовуються наявними матеріалами. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що доводи позивача за позовом про наявність підстав для визнання недійсним договору № 4613555 від 13.08.2021 року про надання фінансового кредиту [PERSON] є безпідставними. Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, суд звертає увагу, що позивач за мав можливість не вступати у кредитні відносини із відповідачем, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами (суму неустойки, яка відповідачем у спірний період не нараховувалася) несправедливими, натомість він погодив такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, [PERSON] засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, та доводи наведені в позовній заяві цього не спростовують. Суд бере до уваги, що згідно з вимогами ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень та вважає, що позивачем не було доведено, що Встановлені у даній справі обставини у сукупності свідчать про безпідставність позовних вимог щодо визнання недійсними кредитного договору, отже і відсутність підстав для їх задоволення. Отже, в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed