Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача кошти у сумі 8869,78 грн, в тому числі безпідставно сплачені кошти безпідставно набуте майно у сумі 6200,00 грн, інфляційні втрати за період з 01.03.2021 по 31.01.2024 у сумі 2217,33 грн, 3% річних за період з 01.03.2021 по 25.04.2024 у сумі 452,45 грн; вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позову позивач зазначає, що рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 19.12.2022 у справі №295/6352/22 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2502 від 13.07.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Євдокією Юріївною, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія\~«Суперіум» заборгованості, що виникла за кредитним договором №95048117000 від 26.12.2018 у розмірі 26\~705,65 грн. Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 05.05.2023 №0600-0503/8/48901 зазначено, що згідно з постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменка Д.О. ВП №63345451 від 16.01.2021 з пенсії позивача, починаючи з 01.03.2021, проводились відрахування заборгованості на користь ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» в загальній сумі 29\~870,22 грн, в розмірі 20% призначеної пенсії щомісячно. За період з 01.03.2021 по 30.04.2022 з пенсії позивача відраховано 6200,00 грн. Отже, сума безпідставно стягнутих коштів становить 6200,00 грн. Також відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач нарахував інфляційні втрати за період з 01.03.2021 по 31.01.2024 у розмірі 2217,33 грн, та 3% річних за період з 01.03.2021 по 25.02.2024 у розмірі 452,45 грн. Ухвалою суду від 06.03.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи. 08.04.2024 від представника відповідача Лигіна В.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого позовні вимоги [PERSON] відповідач вважає необґрунтованими, а саме не надано доказів того, що на рахунок ТОВ «ФК «Суперіум» надходили кошти по виконавчому провадженню №63345451, при цьому у [PERSON] є заборгованість перед ТОВ «ФК «Суперіум» в розмірі 25705,65 грн. Відповідно до довідки за заборгованістю боржника [PERSON] від 08.03.2024 №08032024-1, на рахунок ТОВ «ФК «Суперіум» з дати укладення договору факторингу коштів ані від [PERSON] , ані по виконавчому провадженню №63345451, не надходило. Представником ТОВ «ФК «Суперіум» 08.03.2024 було направлено запит вих. №08.-03/24-1 по виконавчому провадженню №63345451, з посиланням на те, що оскільки [PERSON] надав лист ГУ Пенсійного фонду України в Житомирській області №Д600-0503-5/48901 від 05.05.2023 про те, що в період з 01.03.2021 по 01.05.2022 у відповідності до постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д.О. ВП №63345451 від 16.01.2021 з пенсії [PERSON] відраховано 6200 грн, та просив повідомити, чому стягнуті кошти за виконавчим провадженням №63345451 не були перераховані на рахунок стягувача ТОВ «ФК «Суперіум». Згідно з листом від 14.03.2024 №25261 повідомлено наступне: на примусовому виконанні у приватного виконавця Єфіменка Д.О. перебувало виконавче провадження №63345451 з примусового виконання виконавчого напису №2502 від 13.07.2020, виданого приватним нотаріусом КМНО Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК» «Суперіум» заборгованості в розмірі 26705,65 гривень. Відповідно до рішення Богунського районного суду міста Житомира №295/6352/22 від 19.12.2022 виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку із зупиненням діяльності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменка Д.О. строком на 01 місяць, укладено договір №1 від 22.03.2023 про заміщення приватного виконавця, діяльність якого зупинена, із приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. 28.03.2023 приватним виконавцем Овсієнко А.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Щодо перерахування коштів у виконавчому провадженню зазначено, що кошти в сумі 6200,00 грн, які надійшли за період з 01.03.2021 по 30.04.2022, розподілені і перераховані приватним виконавцем Єфіменко Д.О. наступним чином: 3529,43 гривень - витрати виконавчого провадження; 2670,57 гривень - основна винагорода приватного виконавця. Таким чином, вимоги [PERSON] до ТОВ «ФК «Суперіум» є безпідставними, оскільки [PERSON] не надано доказу, який би підтвердив перерахування коштів на рахунок ТОВ «ФК «Суперіум», а тому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. 22.04.2024 від позивача до суду надійшло письмове пояснення, у якому позивач вказав, що позов підтримує та просить задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідно до протокольної ухвали суду від 09.07.2024 письмове пояснення від 22.04.2024 долучено до справи як відповідь на відзив. Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, відповідно до змісту якої позивач позов підтримує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, у справі міститься заява представника відповідача Лигіна В.В. про розгляд справи без його участі, у якій вказав, що проти задоволення позову заперечує. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання, яким закінчується розгляд справи, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стосовно складення повного тексту рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, суд бере до уваги висновки щодо визначення дати ухвалення судового рішення Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, наведені у відповідній постанові Верховного Суду від 05.09.2022 у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21). Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 26.12.2018 між [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк» був укладений договір-анкета про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з правилами) №95048117000, за умовами якого позивачу встановлено ліміт кредитування (ліміт овердрафту) у розмірі 20\~000,00 грн строком з 26.12.2018 по 10.01.2021 зі сплатою 55% річних (а.с. 14-15). 13.07.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Є.Ю. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2502, яким стягнуто з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №95048117000 від 26.12.2018, укладеним з ПАТ «Укрсиббанк», який був переуступлений банком на користь ТОВ «Олком-Лізинг» на підставі договору факторингу №158 від 18.12.2019, після чого переуступлений ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» на підставі договору факторингу №1112Ф від 18.12.2019. Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 16.09.2019 по 09.03.2020. Сума заборгованості складає 25\~705,65 грн, в тому числі: строкова заборгованість за сумою кредиту 17\~612, 75 грн; прострочена заборгованість за відсотками 8\~092, 90 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату у розмірі 1\~000,00 грн (а.с. 18). 21.10.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфименком Д.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63345451 з примусового виконання виконавчого напису №2502 від 13.07.2020 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова\~компанія «Суперіум» заборгованості у сумі 26\~705,65 грн (а.с. 21). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19.12.2022 у справі №295/6352/22 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2502 від 13.07.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Євдокією Юріївною, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія\~«Суперіум» заборгованості, що виникла за кредитним договором №95048117000 від 26.12.2018, у розмірі 26\~705,65 грн (а.с. 10-13). Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. від 28.03.2023 виконавче провадження ВП №63345451 з примусового виконання виконавчого напису №2502 від 13.07.2020 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова\~компанія «Суперіум» заборгованості у сумі 26\~705,65 грн, закінчене на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 37). Відповідно до змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №0600-0503-5/48901 від 05.05.2023, згідно з постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфименка Д.О. ВП №63345451 від 16.01.2021, з пенсії [PERSON] , починаючи з 01.03.2021, проводились відрахування заборгованості на користь ТОВ «Компанія «Суперіум» в загальній сумі 29870,22 грн в розмірі 20% призначеної пенсії щомісячно. За період з 01.03.2021 по 30.04.2022 з пенсії відраховано 6200,00 грн. З 01.05.2022 відрахування з пенсії тимчасово призупинені в зв`язку з набранням чинності Законом України від 15.03.2022 №2129-ІХ «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», яким врегульовано окремі питання примусового виконання рішень в умовах воєнного стану. Залишок неутриманих коштів на дату припинення відрахувань становить 23670,22 грн (а.с. 37). Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а згідно статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Відповідно до частини першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до висновків Верховного Суду, які містяться у постанові від 06.10.2021 у справі №623/363/20 та у постанові від 08.09.2021 у справі №201/6498/20, за правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України, можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 06.10.2021 у справі №623/363/20, враховуючи, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, а тому отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №201/6498/20, від 08.09.2021 у справі №206/2212/18, від 28.01.2020 у справі №910/16664/18, від 06.03.2019 у справі №910/1531/18. Як вбачається із матеріалів справи, згідно з постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфименка Д.О. ВП №63345451 від 16.01.2021, з пенсії [PERSON] , починаючи з 01.03.2021, проводились відрахування заборгованості на користь ТОВ «Компанія «Суперіум» в загальній сумі 29870,22 грн в розмірі 20% призначеної пенсії щомісячно. За період з 01.03.2021 по 30.04.2022 з пенсії відраховано 6200,00 грн, що встановлено з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №0600-0503-5/48901 від 05.05.2023 (а.с. 37). Представник відповідача у відзиві посилається на те, що позивач не надав доказів надходження на рахунок ТОВ «ФК «Суперіум» коштів по виконавчому провадженню №63345451. Також вказує, що листом приватного виконавця від 14.03.2024 №25261 повідомлено, що кошти у сумі 6200,00 грн, які надійшли за період з 01.03.2021 по 30.04.2022, розподілені і перераховані приватним виконавцем Єфіменко Д.О. наступним чином: 3529,43 гривень - витрати виконавчого провадження; 2670,57 гривень - основна винагорода приватного виконавця. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи (частина перша статті 84 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Посилаючись на те, що кошти, які були відраховані з пенсії [PERSON] , не були перераховані на рахунок ТОВ «ФК «Суперіум», а були розподілені приватним виконавцем як витрати виконавчого провадження, представник відповідача до відзиву жодних доказів зазначеному не долучив. Додатком до відзиву є зустрічна позовна заява від 21.03.2024, яка долучена до відзиву без додатків. Зі змісту зустрічної позовної заяви від 21.03.2024 вбачається, що серед додатків до неї значився лист від 14.03.2024. За даними Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, справа за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Єфіменко Денис Олегович, про стягнення заборгованості, була зареєстрована за №295/4283/24, та ухвалою суду від 29.03.2024 у прийнятті зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Єфіменко Денис Олегович, про стягнення заборгованості до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Суперіум»,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору,\~приватний виконавець\~виконавчого округу\~м.Києва\~Єфіменко Денис\~Олегович,\~про стягнення\~безпідставно набутих\~коштів, відмовлено. Отже, копія листа приватного виконавця від 14.03.2024 №25261, на який представник відповідача посилається як на доказ того, що на рахунок ТОВ «ФК «Суперіум» кошти, які були відраховані з пенсії позивача, не надходили, у матеріалах справи відсутня. Так само, як і відсутні будь-які інші докази, які б підтверджували, що кошти, про які йдеться, не були зараховані на рахунок відповідача. При цьому, суд виходить зі змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №0600-0503-5/48901 від 05.05.2023, у якому вказано, що згідно з постановою приватного виконавця ВП №63345451 від 16.01.2021, з пенсії [PERSON] проводились відрахування заборгованості саме на користь ТОВ «Компанія «Суперіум», та з пенсії відраховано 6200,00 грн (а.с. 37). Зазначене відповідачем жодними доказами не спростовано. Таким чином, суд доходить висновку, що з ТОВ «ФК «Суперіум» на користь [PERSON] підлягають до стягнення 6200,00 грн, як безпідставно набуте майна. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України\~в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 входить до розділу\~I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). У постановах Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі\~\~\~\~№910/22034/15, Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 №910/10156/17, зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК. Таким чином,\~з відповідача\~також підлягають\~стягненню інфляційні\~втрати та\~3%\~річних.Позивач нарахував інфляційні втрати за період з 01.03.2021 по 31.01.2024 у розмірі 2217,33 грн, та 3% річних за період з 01.03.2021 по 25.02.2024 у розмірі 452,45 грн. Наданий позивачем розрахунок зазначених складкових боргу суд вбачає правильним. Заперечень проти наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних від відповідача не надійшло, іншого розрахунку не надано. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно з ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволення позову - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частина 1\~статті 133 ЦПК України\~передбачає, що судові витрати складаються\~\~з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 вказаної статті Кодексу). Відповідно до\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Встановлено, що 27.02.2024 між [PERSON] та адвокатом Макарською К.О., яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ЖТ №000610 від 23.01.2020, укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до п. 5.1 договору про надання правової допомоги від 27.02.2024, сторони погодили, що за надання правової допомоги клієнт сплачує гонорар залежно від обсягів надання правової допомоги згідно з розрахунком та актом про надання правової допомоги. За складання позовної заяви, клієнт сплачує адвокату 1100,00 грн. У матеріалах справи міститься підписаний адвокатом та [PERSON] акт про надання правової допомоги від 27.02.2024, у якому зазначено перелік та опис виконаних адвокатом робіт та наданих послуг, вартість яких становить 1100,00 грн. Обсяг виконаної адвокатом роботи підтверджується матеріалами справи. Здійснення [PERSON] оплати послуг адвоката на суму 1100,00 грн підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» №0.0.3499210127.1 від 28.08.2024. За статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 (провадження\~\~№ 12-171гс19)). Відповідач не скористався своїми процесуальними правами та клопотання про зменшення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу до суду не надав. На підставі вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1100,00 грн. На підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved