Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

Позивач звернулася до Нововолинського міського суду Волинської області з позовом до [PERSON] про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів) посилаючись на те, що позивач мала намір придбати принтер на сайті «[INFO]». Вела зі свого номеру телефону по купівлі принтеру з продавцем листування, який для відправки принтера просив зробити передплату 3 300,00 грн. на вказану ним картку. Договір купівлі-продажу не укладався письмово, після досягнення усної домовленості в ході електронного листування по номеру телефону позивач 10.05.2023 року перерахувала на вказану банківську картку продавця 3 300,00 грн., як передоплату принтера. Після проведеного розрахунку набувач грошей більше на зв`язок з позивачем не виходив, передплачений принтер не відправив. Далі позивачем була подана заява про вчинення злочину до Нововолинського відділення поліції ГУ НП у Волинській області, які несли до ЄРДР відомості про кримінальне провадження № 12023035520000131 від 13.05.2023 року відносно вчинення кримінального правопорушення по ч. 1 ст. 190 КК України на загальну суму завданих збитків 3 300 грн. 18 травня 2023 року ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області було частково задоволено клопотання дізнавача СД ВП № 1 Володимирського РВП ГУНП у Волинській області Муляра Р.О. про надання тимчасового доступу до речей та документів. Просить суд у відповідності до ст. 12 12 ЦК України стягнути з [PERSON] на користь безпідставно набуді кошти в розмірі 3 300 грн. Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 09.10.2023 року справу предано на розгляд за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва Ухвалою Дніпровського районною суду міста Києва від 18 грудня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу [PERSON] ухвала про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з додатками надсилалася за адресою реєстрації. Конверти повернуся до суду з позначкою Укрпошти «За закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось, особи, які беруть участь у справі не викликались. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 13.05.2023 року [PERSON] звернулась з заявою про вчинення кримінального правопорушення до Сектору дізнання відділення поліції № 1 Володимир-Волинського районного відділу поліції ГУ НП у Волинській області. З витягу з ЄРДР №12023035520000131 від 13.05.2023 року вбачається, що 10.05.2023 року о 18 год. 03 хв. невідома особа, перебуваючи у невстановленому місці шляхом обману під приводом продажу принтера на інтернет сайті «[INFO]» заволоділа грошовими коштами у розмірі 3 300 грн., які позивач [PERSON] самостійно перерахувала з власної банківської картки [NUMBER] на банківську картку [NUMBER] невідомої особи чим завдала матеріальну шкоду на вищевказану суму. Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 18 травня 2023 року задоволено частково клопотання про надання тимчасового доступу до речей і документів. Надано дозвіл на тимчасовий доступ та вилучення (здійснення виїмки) документів та інформації у паперовому та електронному вигляді, яка перебуває у володінні АТ «Універсал банк», належним чином завірені копії документів на відкриття банківської картки [NUMBER] в період з 09.05.2023 року по 18.05.2023 року. З наданих на виконання ухвали Нововолинського міського суду Волинської області від 18 травня 2023 року доказів встановлено, що 10 травня 2023 року о 18:03:08 [PERSON] був здійсненній платіж у розмірі 3300 грн. на картку [PERSON] . Даних про повернення коштів [PERSON] не надано. В матеріалах справи також відсутні будь які дані про наявність між сторонами взаємних прав та обов`язків, що виникали б із зобов`язань, правочинів чи іншого спору. Відповідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правилами ч.1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Стаття 1214 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Суд встановив, що між [PERSON] та [PERSON] виникли цивільні правовідносини, які випливають з безпідставного одержання коштів відповідачем. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень частин 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. При цьому суд відзначає, що [PERSON] не подала до суду ні заперечень проти позову, ні доказів того, що кошти їй перераховані на відповідній правовій підставі, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в зв`язку з неповерненням відповідачем позивачу безпідставно отриманих коштів, порушено майнові права позивача, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України суд присуджує стягнути з [PERSON] в дохід держави 1211,20 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат за подання позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved