Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просив визнати недійсним заповіт, складений від імені [PERSON] , [INFO] на ім`я [PERSON] , [INFO] посвідчений 29 липня 2021 року нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбідою Н.М., посилаючись на наявність у нього підстав вважати, що на час складання заповіту його батько [PERSON] не був у ясній свідомості та не у повній мірі розумів значення своїх дій. В обґрунтування вимог зазначено, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння по [ADDRESS] . У встановлений законом строк він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак отримав відмову у зв`язку з наявністю заповіту його батька від 29.07.2021, згідно якого все майно батько за життя заповідав відповідачу [PERSON] , який доводиться йому рідним братом. Він має сумніви щодо вільного волевиявлення батька при складанні заповіту, оскільки за останні роки життя батько страждав на серцево-судинні захворювання, скаржився на високий тиск. Приблизно останні 6 років його життя він доглядав його, декілька разів на тиждень приїздив до нього, привозив його продукти харчування, готував, прибирав, його брат [PERSON] самоусунувся від догляду за батьком, посилаючись на щоденну зайнятість на роботі, досить рідко його відвідував. Приблизно з початку 2021 року стан батька погіршився: він перестав впізнавати родичів, мав прогалини у пам`яті, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Всі питання по господарству та утриманню будинку вирішував він, у нього був паспорт батька (старого зразка), з яким він звертався щодо надання йому житлової субсидії та вирішення інших житлових питань. Натомість з тексту заповіту він посвідчувався на підставі паспорта громадянина України нового зразка, виданого 06.07.2021, тобто за три тижні до складання заповіту батько отримав новий паспорт, тому вважає, що відповідач здійснив тиск на батька з метою усунення його від спадку, домовився про видачу йому нового паспорта для складання заповіту, а батько в свою чергу через хворобливий стан та похилий вік не усвідомлював значення своїх дій. У день складання заповіту він, позивач, був у від`їзді та навіть не здогадувався про наміри брата, який скориставшись його відсутністю, вчинив всі необхідні дії по складанню заповіту. Тому просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 09 лютого 2023 року забезпечено позов шляхом заборони державному нотаріусу вчиняти нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] до винесення рішення у справі. Ухвалою суду від 09 лютого 2023 року прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження вказану цивільну справу та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 06 грудня 2023 року вирішено питання про виклик свідків, відмовлено у задоволенні клопотання представнику позивача про призначення судової експертизи, закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 26 червня 2024 року прийнято справу до свого провадження у зв`язку із задоволенням відводу судді Юзефовича І.О. У судовому засіданні позивач [PERSON] на задоволенні вимог наполягав з підстав викладених у тексті позовної заяви. Суду пояснив, що батько не усвідомлював того, що підписував на дату складання заповіту, він не впізнавав нікого за станом здоров`я та за віком, потребував догляду не міг готувати собі, перевдягатися, скупитися. 29.07.2021 він був у від`їзді, а 30.07.2021 приїхав додому і батько його вже не впізнавав. На обліку в ПНД батько не перебував, не було в цьому потреби. Визначився з підставою визнання заповіту не дійсним - батько на день складання заповіту не міг усвідомлювати значення свох дій та керувати ними. Представник відповідача [PERSON] вимоги позову не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов, в обґрунтування якого зазначено, що на підтвердження заявлених позивачем доводів щодо стану здоров`я батька ним не надано жодних медичних документів. Відповідач спілкувався з батьком кожен день, бо вони жили поряд, купував продукти харчування, дружина його готувала їжу для всієї родини та батька, прала і собі і йому, сушила білизну в своєму дворі і у батька, всі господарські питання були на відповідачеві. За останні 6-7 років батько не звертався до медичних закладів, не викликав швидку допомогу, не перебував на обліку в ПНД, на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні, відповідач лише купував йому таблетки від тиску, іноді його це турбувало. [PERSON] навідував батька по дням отримання батьком пенсії, поштар приносив батькові пенсію і позивач завжди чекав поштаря вдома у батька. Зі слів померлого батька, останній казав, що позивач віддавав йому не всю пенсію, за шось платив поштарю , собі брав. Решту віддавав йому. Часто за пенсію батька розписувався позивач, батько просив не чіпати їх, чомусь побоюючись позивача. Батькові допоміг замінити паспорт відповідач задовго до заповіту у зв`язку із втратою старого паспорта, а виявилось, що позивач вкрав у батька паспорт та правовстановлюючі документи на будинок і лише зараз ці документи приніс до нотаріуса і старий паспорт батька надав до суду. Ці обставини підтверджуються запитом нотаріуса правовстановлюючих документів на будинок у зв`язку з їх втратою. Тому просить відмовити у задоволенні вимог за безпідставністю. У відповіді на відзив позивачем зазначено, що медична документація буде витребувана судом за його клопотанням. Він відвідував батька 4-5 разів на тиждень та доглядав його, брав активну участь в утриманні будинку, займався оформлення субсидії тому дійсно паспорт батька старого зразка знаходився у нього на зберіганні і батько про це знав, при цьому він не мав наміру здійснювати цим вплив на батька шляхом складання на нього заповіту, оскільки вважав, що вони з братом успадкують майно батька по закону в рівних частках. Тому звинувачення відповідача в крадіжці паспорта їх батька є його власними нічим не підтвердженими висновками. У запереченнях на відповідь на відзив відповідачем зазначено незгоду з викладеними у відповіді на відзив позивачем доводами з підстав, викладених у відзиві на позов. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знайома родини позивача, її попросили доглянути батька [PERSON] за один місяць до його смерті. Брата позивача вона не бачила, один раз тільки бачила. В якому стані перебував [PERSON] в 2021 році, вона не знає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що знайома позивача та сусідка, за тиждень до складання заповіту [PERSON] вона носила йому їжу і він не впізнавав її, мовлення зрозуміти неможливо було. У період з 26.07. по 30.07. її не було, тому хто доглядав за батьком позивача, вона не знає. На обліку в ПНД [PERSON] , настільки їй відомо, не перебував. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює поштаркою, пенсію приносила батьку позивача. Зі слів позивача, він допомагав своєму батьку. [PERSON] при отриманні пенсії давав їй паспорт, паспорта нового зразка вона не бачила. Її він впізнавав і все розумів, що вона пенсію йому приносить, чекав її. Якщо б він не впізнанав її , не розумів її, вона б пенсію йому не віддавали . В липні 2021 року він отримував пенсію, скаржився на головну біль, на тиск. Позивач двічі 19 12 2024 та 14 01 2025 ( після допиту свідків, надання пояснень) до суду не з`являвся, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Вислухавши представника відповідача адвоката Севастьянову І.Г., яка вважала за можливе закінчити розгляд справи у відсутність позивача за наявними у матеріалах справи доказами, враховуючи практику Верховного Суду , суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача [PERSON] . Відповідно до постанови КЦС ВС від 24 10 20024 № 752/8103/13-ц , якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (див. постанову Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 520/5386/15-ц). Вислухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, [INFO] помер [PERSON] , [INFO] (а.с. 19 копія свідоцтва). Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 5/13 від 02 лютого 2022 року, причина смерті [PERSON] «генералізований атеросклероз» (а.с. 12 копія свідоцтва). За життя [PERSON] 29 липня 2021 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбідою Н.М., відповідно до тексту якого [PERSON] заповідав усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, [PERSON] , [INFO] (а.с. 121 копія заповіту). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] , як на підставу своїх порушених прав, зазначив, що заповіт від 29 липня 2021 року складений його батьком [PERSON] всупереч вільному волевиявленню заповідача, оскільки на час складання заповіту у нього спостерігалися розлади здоров`я він нікого не впізнавав, мав прогалини в пам`яті та не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Відповідно до статей 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто. Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, за якими заповіт повинен складатися у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої\~статті 207 цього Кодексу). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у\~статтях 1251,1252 цього Кодексу. Відповідно до частини другої\~статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам\~ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша\~статті 12 ЦПК України). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, визначенні у\~статті 225 ЦК України. Частинами першою, другою цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила\~статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15, від 23 листопада2022 року у справі № 368/953/19. Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що висновок судово-психіатричної експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях. Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність\~особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12 та від 17 вересня 2014 року у справі № 6-131цс14. Верховний Суд у постанові від 14 травня 2018 року у справі № 756/14304/15-ц вказав, що суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову, оскільки позивач не довів наявність підстав, передбачених частиною другою статті 1257 ЦК України для визнання недійсним заповіту. За обставинами цієї справи, під час складення заповіту заповідач не виявляла ознак будь-якого психічного розладу, і за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. Дана обставина підтверджена висновком судово-психіатричного експерта, зробленого за результатами проведення посмертної судової психіатричної експертизи. Відомостей про перебування [PERSON] на обліку у лікаря-психіатра, матеріали справи не містять, як і не містять відомостей звернення його за медичною допомогою внаслідок втрати чи прогалин у пам`яті, тощо. При цьому причиною смерті в лікарському свідоцтві, копія якого міститься в матеріалах справи, зазначено генералізований атеросклероз, тобто це атеросклероз коронарних судин і судин головного мозку: у першому випадку це інфаркт, у другому інсульт. За повідомленням КНК «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» Криворізької міської ради, розтин тіла [PERSON] не проводився, незгоду із зазначеною у лікарському свідоцтві причиною смерті батька та її оскарження, матеріали справи не містять. Клопотань про призначення судово-психіатричної експертизи позивачем до суду не надавалося. З запису терапевта в медичній картці від 13 05 2021 року вбачається, що [PERSON] контакту доступний та адекватний, такий же стан був і на 02 07 2021. Суд вкотре вважає необхідним зазначити, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України) і такі докази (або клопотання про їх витребування) подаються, згідно частини 2 статті 83 ЦПК України, разом з поданням позовної заяви. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, установивши, що позивач не довів за допомогою належних та допустимих доказів ту обставину, що [PERSON] на час складання оспорюваного заповіту 29 липня 2021 року перебував у стані, який не давав йому можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (постанова Верховного Суду від 19 жовтня 2023 року у справі № 607/22488/20 (провадження № 61-10826св23), суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Згідно частини 1\~статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи відмову у задоволенні вимог позивача, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. Згідно частин 9 та 10 статті 158 ЦПК України, у випадку\~залишення позову\~без розгляду,\~закриття провадження\~у справі\~або у\~випадку ухвалення\~рішення щодо\~повної відмови\~у задоволенні\~позову суд\~у відповідному\~судовому рішенні\~зазначає про\~скасування заходів\~забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Ураховуючи викладене, суд вважає необхідним скасувати заходи забезпечення позову встановлені ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 лютого 2023 року.

Outcome: dismissed