Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до Новокаховської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову посилалася на те, що позивач має у приватній власності нерухоме майно - однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 34,1 кв.м, житловою площею 17,6 кв.м, що належить їй як [PERSON] " на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі розпорядження виконкому Новокаховської міської ради від 27.08.2001 № 776, зареєстровано в БТІ в реєстраційній книзі № 60 за реєстровим номером № 15225 від 08.10.2001. Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим за актовим записом № 51 від 26.05.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області від 26.05.2011 підтверджується зміна прізвища з " [PERSON] " на " [PERSON] ". 24.04.2024 позивачка звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявою про внесення відомостей про право власності на зазначене майно до Державного реєстру прав на нерухоме майно та отримала рішення від 30.04.2024 про зупинення розгляду заяви на 1 місяць з метою надання відомостей, що підтверджують право власності з КП "Новокаховське бюро технічної інвентаризації" та 13.06.2024 отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій з цих же підстав. З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який згідно Указами президента України неодноразово продовжено. Відповідно до «Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)», затверджених Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, Новокаховська міська територіальна громада включена до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій, або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні, (блокуванні) станом на 10.12.2022, внаслідок чого на вказаній території не здійснювалась діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування. Отримати підтвердження від БТІ щодо реєстрації права власності не можливо. Враховуючи зазначені обставини, представник позивача просила визнати за [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 34,1 кв.м , житловою площею 17,6 кв.м. Позивач, її представник у підготовче судове засідання не з`явилися, остання надала клопотання про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Як вбачається з копії довідки від 07.10.2022 №5106-5002216762, позивач [PERSON] взята на облік як внутрішньо переміщена особа за фактичною адресою проживання: [ADDRESS] , та має зареєстроване місце проживання за адресою: : [ADDRESS] . Квартира за адресою: [ADDRESS] була приватизована на ім`я [PERSON] , згідно з розпорядженням виконкому міської ради від 27.08.2001, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого Новокаховською міською радою 01.10.2001. У свідоцтві зазначено, що квартира має загальну площу 34,1 кв. м, житлову площу 17,6 кв. м. На звороті зазначеного вище свідоцтва міститься інформація про те, що вказана у цьому документі квартира зареєстрована у Каховському державному бюро технічної інвентаризації за [PERSON] на праві приватної власності та записано до реєстрової книги №60 за реєстраційним №15225 від 08.10.2001. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26.05.2011, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після реєстрації розірвання шлюбу позивач присвоїла прізвище « [PERSON] ». 24.04.2024 позивачка звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявою про внесення відомостей про право власності на зазначене майно до Державного реєстру прав на нерухоме майно та рішенням державного реєстратора №72900940 від 30.04.2024 було зупинено розгляд заяви через відсутність відомостей з Бюро технічної інвентаризації. Рішенням державного реєстратора №7639159 від 13.06.2024 було відмовлено в проведенні реєстраційних дій через відсутність відомостей з Бюро технічної інвентаризації. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У цій справі позивачі були вимушені звернутися до суду з позовом, оскільки держава фактично не визнає за ними права власності на нерухоме майно, про що свідчить відмова державного реєстратора у проведенні реєстраційних дій. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч.4 ст.3 цього Закону). У цій справі державний реєстратор позбавлений можливості перевірити інформацію щодо фактів оформлення та/або реєстрації права власності на спірне майно за період з жовтня 2001 року, коли позивач набув право власності на спірне майно, до 01.01.2013, коли повноваження з державної реєстрації прав власності на нерухоме майно були передані місцевими органами державної реєстрації прав. Проте, відсутність об`єктивної можливості підтвердити факт оформлення та/або реєстрації права власності за позивачем на спірне майно у зв`язку зі знищенням будівлі, бази даних та документації КП «Новокаховське бюро технічної інвентаризації», а також відмова (незалежно від її правомірності) державного реєстратора провести реєстрацію права власності на спірне майно за позивачем, створили ситуацію, при якій позивач не може реалізовувати свої правомочності як власник майна, зокрема, щодо розпорядження цим майном, отримання передбаченої законом компенсації за знищення або пошкодження майна внаслідок збройної агресії російської федерації проти України тощо. В той же час, Конституція України у статті 41 гарантує непорушність права власності та усі три правомочності власника: володіти, користуватися та розпоряджатися. Невизнання державою права власності позивача на спірне майно є втручанням у це право, яке не переслідує легітимну мету та не є необхідним у демократичному суспільстві, а отже порушує гарантії, закріплені у статті 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за позивачем, а не за іншою особою. У вищевказаній справі Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правило за аналогією закону (а саме, статті 392 ЦК України) має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. У справі за позовом представника позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність реєстрації права власності на спірне майно за будь-якою іншою особою. При цьому у позивача наявне свідоцтво про право власності майна, але з причин, які зазначені вище, цей документ не надає змоги позивачу беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, наслідком чого має бути державна реєстрація такого права. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки під час розгляду справи були підтверджені обставини, на які позивач посилається як на підставу свого позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved