Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

24.05.2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Болквадзе Бесікі звернувся до Жовтневого районного суду Миколаївської області з позовом про визнання за його довірителькою [PERSON] права засновника фермерського господарства «Континент» в обсязі, визначеному статутом, зареєстрованим 21 листопада 1994 року, номер запису 15111200000008087; визнання за [PERSON] та реєстрації права довічного успадковуваного володіння на земельну ділянку, розташовану на території с. Новомиколаївка Новомиколаївської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області, площею 26,6 га., для ведення фермерського господарства відповідно до державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] . Після її смерті залишилося спадщина у виді майнових прав на цілісний майновий комплекс ФГ «Континент» (ЄДРПОУ 20222485), який розташований за адресою Миколаївська область, Жовтневий район, с. Новомиколаївка. Засновником зазначеного ФГ «Континент» була мати [PERSON] , як зазначено у свідоцтві про державну реєстрацію юридичної особи серії АОО №511846. У користуванні ФГ «Континент» також перебувала земельна ділянка площею 26,6 га., відведена в натурі для ведення селянського фермерського господарства відповідно до рішення районної ради народних депутатів Жовтневого району Миколаївської області від 10 березня 1992 року №63 у довічне успадковуване володіння. При зверненні до нотаріуса за заявою спадкоємця 23.10.2023 року відкрито спадкову справу №457/2023 та 28.03.2024 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності у зв`язку з відсутністю документів, які б посвідчували право власності спадкодавця на спадкове майно, що спонукало позивача [PERSON] звернутися за захистом своїх прав до суду. В ході розгляду справи представник позивача неодноразово уточнював позовні вимоги та остаточно 05.12.2024 року просив про встановлення факту родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON] , про визнання за позивачкою права засновника фермерського господарства «Континент», визнання та реєстрацію права довічного успадковуваного володіння на спірну земельну ділянку, зазначивши, що у свідоцтві про право довічного успадкованого володіння на земельну ділянку померла [PERSON] зазначена як [PERSON] , що є ідентичним ім`ям. Представник позивача неодноразово до судового засідання не з`являвся, надсилав до суду заяви про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача [PERSON] . Відповідач [PERSON] надіслав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, не заперечуючи проти задоволення позовних вимог. Відповідач Первомайська селищна рада свого представника до суду не направив, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, не заперечуючи проти задоволення позовних вимог ( а.с.153). Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши зміст письмових доказів наданих сторонами, судом встановлено наступне. У відповідності до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як зазначено у ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст. ст. 15, 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . У відповідності до вимог ст.1220 ЦК України, в день смерті [PERSON] відкрилась спадщина. [PERSON] за життя була засновником і головою ФГ «Континент» у с.Новомиколаївка Миколаївського (Жовтневого) району Миколаївської області, що підтверджується довідкою з ЄДР підприємств та організацій №484657, випискою з ЄДР 022474 та статутом ФГ «Континент», зареєстрованого 20.06.2011 року №1511105001008087, затвердженого протоколом зборів ФГ «Континент» від 7.02.2011 року, відповідно до якого розмір статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) становить 0 грн. Таким чином, після смерті [PERSON] , згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якої окрім іншого входять права засновника ФГ «Континент». Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] 23 жовтня 2023 року першою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 457/2023. Згідно вказаної справи, спадкоємцем першої черги, яка прийняли спадщину після смерті спадкодавиці, є її донька [PERSON] , [INFO] , яка відповідно до свідоцтва виданого нотаріусом Первомайської нотаріальної контори Мороз Л.В. призначена управителем корпоративними правами ФГ «Континент» ( а.с.17-19). Постановою державного нотаріуса Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 18.03.2023 року та 28.03.2023 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно фермерського господарства «Континент» у зв`язку з тим, що відповідно до статуту фермерського господарства відсутні частки у статутному фонді ( майна) господарської організації, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину на корпоративні права. Крім того, відсутній документ, що посвідчує право власності на земельну ділянку. Згідно з п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса і оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства). В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України. Частинами 1, 4 ст. 4 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в Статуті особа. Голова фермерського господарства може письмово доручати виконання своїх обов`язків одному з членів господарства або особі, яка працює за контрактом. Відповідно до норм ст.19 Закону України «Про фермерське господарство», до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Згідно статті 20 зазначеного Закону, майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Майнові права, що входять до складеного капіталу фермерського господарства, передаються йому на визначений у Статуті термін. Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України "Про фермерське господарство", успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Відповідно до положень статті 35 Закону України "Про фермерське господарство" діяльність фермерського господарства припиняється: у разі реорганізації фермерського господарства; ліквідації фермерського господарства; визнання фермерського господарства неплатоспроможним (банкрутом); якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства. Із змісту зазначених норм вбачається, що таке немайнове право засновника фермерського господарства, як вирішення питання щодо господарської діяльності фермерського господарства може переходити до спадкоємців засновника. В роз`ясненнях, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що успадкування майна селянського (фермерського) господарства здійснюється за загальними правилами спадкового права. Дані висновки відповідають правовій позиції, зазначеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц, провадження № 14-63 цс 20. Велика Палата Верховного Суду в пункті 43 зазначеної Постанови вказала, що ефективним способом захисту прав спадкоємців засновника фермерського господарства, які не відмовилися від вступу до фермерського господарства, в якого немає сформованого статутного капіталу, є визнання в порядку спадкування після смерті спадкодавця прав засновника такого господарства. Як встановлено судом, [PERSON] змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У відповідності до свідоцтва про народження позивачки [PERSON] , її мати зазначена як [PERSON] . Натомість, відповідно до існуючих документів, витягу з ЄДР, копії статуту ФГ «Континент», засновником ФГ є [PERSON] . Щодо вимоги про визнання за [PERSON] та реєстрацію права довічного успадкованого володіння на земельну ділянку площею 26,6 га. для ведення фермерського господарства відповідно до Державного акту, виданого на підставі рішення Жовтневої районної ради народних депутатів від 10 березня 1992 року №63, суд зазначає наступне. З моменту державної реєстрації фермерського господарства як юридичної особи за Законом України «Про фермерське господарство» право постійного користування земельною ділянкою, яку отримав для ведення такого господарства його засновник, перейшло до цього господарства, а тому не припинилося через смерть засновника та не може бути успадкованим спадкоємцями останнього. Право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 1 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його не переоформлення користувачем, який за Земельним кодексом України від 25 жовтня 2001 року не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 663/1738/16-ц (реєстровий номер 85174518)). Тому право постійного користування земельною ділянкою, яке від засновника перейшло до ФГ «Континент» не припинилося ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть засновника. Право постійного користування земельною ділянкою, наданою фізичній особі для ведення фермерського господарства може бути об`єктом спадкування, якщо зазначена особа до її смерті не змогла створити (зареєструвати) фермерське господарство. Тільки у такому разі право постійного користування зазначеною ділянкою входить до складу спадщини у разі смерті цієї особи та може бути успадкованим лише для мети, для якої це право отримав спадкодавець. Оскільки після проведення державної реєстрації фермерського господарства як юридичної особи право постійного користування земельною ділянкою, наданою засновникові для ведення такого господарства, набуває останнє, то смерть засновника фермерського господарства не породжує у спадкоємців такого засновника права успадкувати право постійного користування земельною ділянкою, яку засновник отримав для ведення зазначеного господарства та яке створив (зареєстрував). Разом із тим, спадкоємець після набуття прав як голови ФГ має право у встановленому законом порядку звернутись до відповідних органів, щодо переоформлення права постійного користування землею на фермерське господарство. Щодо вимоги про встановлення факту родинних відносин, суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, відповідно до змісту словника - довідника «Власні імена людей» за редакцією В.М. Русанівського, м. Київ, видавництво «Наукова думка» 2005 року, імена « [PERSON] » та « [PERSON] » мають спільний корінь та можуть бути тотожними. Однак, у матеріалах справи відсутні будь які докази родинних відносин саме спадкодавця [PERSON] та позивача [PERSON] , так як у свідоцтві про народження останньої, матір`ю зазначена [PERSON] . Державний акт на право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою площею 26,6 га для ведення селянського фермерського господарства, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння за №400, виданий на [PERSON] . У довідці з ЄДР №484657 про реєстрацію юридичної особи керівником зазначена [PERSON] . Відповідно до виписки з єдиного реєстру по ФГ «Континент» керівником також зазначено [PERSON] . У статуті Фермерського господарства «Континент» засновником зазначена [PERSON] як і у протоколі зборів ФГ «Континент» від 7 лютого 2011 року ( а.с.30) , головою ФГ «Континент» також зазначена [PERSON] . Зі свідоцтва про смерть вбачається, що померла [PERSON] [INFO] , у віці 74 років у с.Мигія Первомайського району Миколаївської області. Таким чином, позивачем не надано суду доказів щодо підтвердження факту родинних відносин між позивачем та померлою [PERSON] . Твердження позивача щодо тотожності імен « [PERSON] » та « [PERSON] » носить характер припущення при відсутності будь яких інших доказів для можливого аналізу у їх сукупності та свідчить про недоведеність стороною позивача факту родинних відносин. Таким чином, у зв`язку з недоведеністю стороною позивача родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та позивачем, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed