Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

13.04.2021 до Харківського районного суду Харківської області надійшов позов [PERSON] до АТ «Райффайзен Банк Аваль», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.В. про визнання виконавчого напису № 1034 від 01.03.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. вчинено виконавчий напис за № 1034 про звернення стягнення на житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 69,4 кв.м, житловою площею 45,80 кв.м, що знаходиться по [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування віл 20.12.2004, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Куриленко С.В. за № 3424. Сума, що підлягає стягненню, становить 15 288 доларів США, та сума, що сплачена за вчинення виконавчого напису в розмірі 10 000,00 грн. Стягнення здійснюється за період з 15.01.2018 до 15.01.2021. На підставі зазначеного виконавчого напису від 01.03.2021 за заявою АТ «Райффайзен Банк Аваль» приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] про звернення стягнення на житловий будинок за Іпотечним договором № 014/1171/82/98555/1 від 28.03.2008, укладеного в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/1171/82/98555 від 28.03.2008. Вважає, що вказаний виконавчий напис повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню оскільки, 28.03.2008 між [PERSON] та АТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір №014/1171/82/98555 на суму 45900,00 дол. США строком до 28.03.2018 із сплатою 14 % річних. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, банк в квітні 2015 року звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/1171/82/98555 від 28.03.2008. 28.11.2016 Харківським районним судом Харківської області було відмовлено в повному обсязі АТ «Райффайзен Банк Аваль» в задоволенні позовних вимог. Рішення набрало законної сили 27.12.2016. З тексту вказаного рішення вбачається, що банк звернувся до [PERSON] з позовом до суду про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором, тим самим скориставшись правом відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України, а також п. 9 Кредитного договору про право банку вимагати дострокового повернення кредиту та інших платежів у випадку порушення позичальником зобов`язань. Таким чином пред`явивши позов вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені/штрафу, кредитор відповідно до частини другої ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після звернення банком до суду. Банк змінив дату виконання основаного зобов`язання з 23.03.2018 на квітень 2015. Більше банк не звертався до суду з будь-яким позовом до [PERSON] , тому в квітні 2018 року сплив строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням, отже, для звернення стягнення на предмет іпотеки строк також є таким, що сплив. Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником основного зобов`язання щодо повернення кредиту в повному обсязі. Банк міг пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, чого не зробив. За умовами кредитного договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків ануїтетними платежами за кредитом, який наданий до 28.03.2018 (п. 3 Кредитного договору). Відтак, у межах строку кредитування до 28.03.2018 позичальник мав, зокрема повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до виконавчого напису від 01.03.2021 заборгованість [PERSON] перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» згідно кредитного договору 014/1171/82/98555 від 28.03.2008 станом на дату розрахунку 15.01.2021 (стягнення здійснюється за період з 15.01.2018 до 15.01.2021) складає: за кредитом - 24 831 доларів США; за відсотками - 23 430 доларів США. Отже, після звернення з позовом до суду в квітні 2015 року про дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором банк втратив право нараховувати передбачені договором проценти. Таким чином, розрахунок заборгованості, наданий банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису є неправомірним, а отже, розмір заборгованості не є безспірним. Таким чином, було порушено обидві умови, за яких нотаріус вчиняє виконавчий напис: безспірність заборгованості, оскільки за Кредитним договором не можуть бути нараховані відсотки, та той факт, що з дня виникнення права вимоги у Банка минуло більше трьох років (банк на власний розсуд змінив строк дії кредитного договору - на квітень 2015 року).Отже, виконавчий напис за № 1034 від 01.03.2021 має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06.12.2021 відкрито провадження у справі. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06.12.2021 зупинено стягнення на підставі виконавчого документа - виконавчого напису, вчиненого 01.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгою Вікторівною зареєстрованого в реєстрі за № 1034 про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 69,4 кв.м, житловою площею 45,80 кв.м, що знаходиться по [ADDRESS] , та належить [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування від 20.12.2004, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Куриленко С.В. за № 3424 та зареєстрованого у КП «ХРБТІ» 18.01.2005 номер запису: 2316 в книзі: 18, який перебуває на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.В. (ВП [NUMBER]). В задоволенні іншої частини заяви про забезпечення позову - відмовлено. Відповідно до розпорядження голови Верховного суду від 08.03.2022 за № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» та Закону України «Про внесення зміни до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус судді» справу передану для розгляду за підсудністю до Полтавського районного суду Полтавської області, що підтверджується актом приймання-передачі справ та речових доказів від 01.04.2022. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 28.11.2023 справу передано за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25.01.2024 справу прийнято суддею Даниленко Т.П. до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29.03.2024 замінено третю особу - приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитра Вікторовича на приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Цимбала Сергія Володимировича. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21.05.2024 залучено до участі у справі правонаступника відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс». Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07.10.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, в разі неявки відповідача не заперечують проти заочного розгляду. АТ «Райффайзен Банк» надало заяву про розгляд справи за відсутності представника. Представник відповідача - ТОВ «Цикл Фінанс», у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, надіслав письмові пояснення, де зазначив, позивач як на підставу визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилається на ту обставину, що при вчинені виконавчого напису Банком не було надано доказів безспірності вимог до позивача. Це твердження, на думку Товариства, є хибним, а тому не заслуговує на увагу суду. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 за № 1172. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. У свою чергу нотаріусом не було висловлено заперечень щодо документів наданих на підтвердження безспірності вимог банку. Таким чином при вчинені оскаржуваного виконавчого напису банком було дотримано всіх вимог чинного законодавства України та надано повний перелік необхідних документів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Оскільки, позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення та не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, а тому і в цій частині обґрунтування позовної заяви позивача не заслуговують на увагу суду, як такі що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України. Треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Цимбал С.В., у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що 01.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. вчинено виконавчий напис за № 1034 про звернення стягнення на житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 69,4 кв.м, житловою площею 45,80 кв.м, що знаходиться по [ADDRESS] , яке належить [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування віл 20.12.2004, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Куриленко С.В. за № 3424. Сума, що підлягає стягненню, становить 15 288 доларів США, сума, що сплачена за вчинення виконавчого напису - 10 000,00 грн. Стягнення здійснюється за період з 15.01.2018 до 15.01.2021. На підставі зазначеного виконавчого напису від 01.03.2021 за заявою АТ «Райффайзен Банк Аваль» Приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] про звернення стягнення на житловий будинок за Іпотечним договором № 014/1171/82/98555/1 від 28.03.2008, укладеного в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/1171/82/98555 від 28.03.2008. В рамках вказаного виконавчого провадження з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису приватним виконавцем 27.08.2021 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 1 ЗУ «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Згідно зі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом не встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису. Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичних осіб; строк, за який час має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 29.06.1999 за № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в ЗУ «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому ст. 50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, необхідно не обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряти доводи боржника в повному обсязі й встановити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. П. п. 3.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зазначає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. У відповідності з п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а саме за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення. Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за №296/5. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 за № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України "Про нотаріат", підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5). В обґрунтування вимог про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивач, зокрема, посилається на відсутність безспірної заборгованості. Відповідно до частини першої етапі 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Безпосередньо законом визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, а отже, іпотека не може існувати самостійно без основного зобов`язання. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28.11.2016 у справі №635/2665/15-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено в повному обсязі. Рішення набрало законної сили 27.12.2016. Рішення обґрунтовано зокрема тим, що під час судового розгляду не був доведений факт укладання між сторонами додаткової угоди № 014/1171/82/98555/1 від 27.03.2009, укладеного в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/1171/82/98555 від 28.03.2008, що в свою чергу свідчить про недоведеність факту існування між сторонами цивільно-правового спору, в тому числі за кредитним договором№ 014/1171/82/98555 від 28.03.2008, оскільки за своєю суттю додаткова угода до кредитного договору, яка є предметом оскарження, є невід`ємною частиною кредитного договору (п.5 додаткової угоди), розрахунок заборгованості за кредитним договором, на підставі якого позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, складений позивачем, виходячи з умов, передбачених зазначеною додатковою угодою. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. У даному випадку, відповідачем у справі не надано належних та допустимих доказів, що свідчили б про безспірність заборгованості. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 за № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Як зазначено у оскаржуваному виконавчому написі, цей напис вчинено відповідно пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 за № 1172. Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Постанова КМУ № 662) були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», тобто, згідно цих змін, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Але, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін. Постановою ВП ВС від 20.06.2018 відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України. Отже, діюча редакція переліку документів передбачає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Відповідачем не надано доказів того, що кредитний договір був нотаріально посвідчений. Вказані обставини свідчать про те, що заборгованість [PERSON] не є безспірною. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1362 грн. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1362 грн. сплачені останнім при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved