Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-15 00:00:00

16 грудня 2024 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] (далі відповідач), зареєстрованого 18.03.2023, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки позивач та відповідач мають різні погляди на права та обов`язки подружжя. Фактично шлюбні відносини між ними припинені, сумісно не проживають, спільного господарства не ведуть. Позивач просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн. Між позивачем та відповідачем досягнуто згоди про проживання спільної дитини разом з матір`ю. Майнового спору між сторонами немає. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано строк для надання заяв по суті справи. Через канцелярію суду 03.01.2025 позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач 13.01.2025 через канцелярію суду також подав заяву, у якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає, на розлучення згоден. На підставі ч. 2 ст.\~247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Під час перебування позивача та відповідача у цивільному шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). 18 березня 2023 року Відділом Державної реєстрації актів цивільного стану у Чернігівському районі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що складено відповідний актовий запис № 50 (а.с. 10). Позивач у позовній заяві стверджує, що упродовж тривалого часу між сторонами шлюбні відносини погіршувалися. Фактично подружні відносини сторони припинили, з осені 2024 року сумісно не проживають, спільного господарства не ведуть. Подальше збереження шлюбу вважають не можливим, що підтверджується змістом позовної заяви та заяв сторін від 03.01.2025 та від 13.01.2025 (а.с. 2, 22). Між позивачем та відповідачем досягнуто згоди про проживання спільної дитини разом з матір`ю. Майнового спору між сторонами немає. Згідно з\~ч.1\~ст.\~24 Сімейного кодексуУкраїни\~(далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. ч. 3, 4\~ст. 56 СК України кожен має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою. Пунктом 1 ч. 2\~ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)\~визначено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України\~якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам\~статті 206 цього Кодексу. Згідно з п. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, враховуючи що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач підтримує вказану вимогу, що підтверджується поданою ним особисто заявою, підстав для досягнення примирення між сторонами не вбачається, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя і відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України при ухваленні рішення суд має вирішити питання про розподіл судових витрат. За змістом ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~142\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~та ч.\~3\~ст.\~7\~Закону України\~«Про судовий\~збір» у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду із позовною заявою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. Відповідач повністю визнав позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, відтак судовий збір у розмірі 605,60 грн. підлягає поверненню позивачу. Зважаючи на те, що 50% сплаченого судового збору мають бути повернуті позивачу у зв`язку із визнанням відповідачем позову, із відповідача на користь позивача також підлягає стягненню 50% сплаченого судового збору за вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 605,60 грн.

Outcome: approved