Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

21.10.2024 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3% річних у розмірі 732,82 грн та інфляційні втрати у розмірі 3651,36 грн, нараховані за несвоєчасне виконання судового рішення, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн та 4000 грн понесених витрат на правову допомогу. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 20.02.2017 о 15 год 10 хв в м. Тростянець по вул. Б. Хмельницького мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗ Daewoo» під керуванням [PERSON] та автомобіля «Nissan» під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілю «Nissan» завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками. Постановою Краснопільського районного суду Сумської області від 06.04.2017 встановлено вину відповідача у ДТП. 16.03.2020 між ПрАТ «УПСК» та позивачем укладений Договір №13/03/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого позивач отримав право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений в Додатку №1 до Договору, у тому числі право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом №АЕ/8882720 від 26.07.2016. 18.09.2020 Краснопільським районним судом Сумської області задоволено позов Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення грошових коштів та стягнуто з відповідача на його користь кошти у розмірі 6000 грн, 840,80 грн судового збору та 2000 грн витрат на правову допомогу. Позивач неодноразово звертався до відділу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості у примусовому порядку. 12.05.2023 було відкрито виконавче провадження №71787772 щодо примусового виконання рішення суду згідно виконавчого документа. 14.10.2024 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду. В зв`язку з цим позивач нарахував до стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня ухвалення рішення суду по справі 19.09.2020 до дня винесення постанови про закінчення виконавчого провадження 13.10.2024. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 24.10.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків. На виконання вимог вказаної ухвали суду 28.10.2024 позивач виконав вимоги ухвали суду, подав до суду заяву про усунення недоліків. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 29.10.2024 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін, розгляд справи по суті призначено на 28.11.2024, у подальшому розгляд справи відкладався до 24.12.2024. Позивач у судове засідання не прибув, відповідно до клопотань від 11.11.2024 за вх. № 3652 та від 10.12.2024 за вх. № 3971 просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебпорталі судової влади України. у відповідності до приписів частини восьмої статті 128 ЦПК України відповідач є таким, що повідомлений про розгляд справи. Неявка сторін, належним чином повідомлених про дачу і місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду справи. У відповідності до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із частиною першою статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач у поданих до суду заявах вказав, що не заперечує за наявності підстав проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Враховуючи факт належного повідомлення відповідача про розгляд справи, його неявку та неподання відзиву на позов, а також з урахуванням позиції позивача, судом на підставі статей 280-281 ЦПК України у судовому засіданні 24.12.2024 постановлено протокольну ухвалу про заочний розгляд справи. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що заочним рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 18.09.2020 у справі № 578/587/20 задоволено позов Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення грошових коштів та стягнуто з відповідача на його користь безпідставно отримані кошти у розмірі 6000 грн, 840,80 грн судового збору та 2000 грн витрат на правову допомогу. Згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження 16.11.2020 було відкрито виконавче провадження № 63634449 (стягувач [PERSON] , боржник [PERSON] ), 12.05.2023 було відкрито виконавче провадження № 71787772 (стягувач [PERSON] , боржник [PERSON] ). Як вбачається з постанови державного виконавця від 12.05.2023, на підставі виконавчого листа № 578/587/20, виданого 29.10.2020 Краснопільським районним судом, відкрито виконавче провадження № 71787772 про стягнення з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] збитків у порядку регресу у розмірі 6000,00 грн, судового збору у розмірі 840,80 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн. Згідно відомостей з ЄДРСР та із змісту постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що рішення суду набрало законної сили 29.10.2020. 14.10.2024 постановою державного виконавця виконавче провадження № 71787772 закрито у зв`язку із сплатою заборгованості боржником. У позовній заяві [PERSON] як на підставу позову посилається на те, що оскільки рішення Краснопільського районного\~суду Сумської\~області від\~18.09.2020\~тривалий час\~не виконувалось,він має право на нарахування відповідачу та стягнення з останнього 3% річних та інфляційних втрат в порядку статті 625 ЦК України за період з 19 вересня 2020 року по 13 жовтня 2024 року. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи у суді, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відзиву на позов чи будь-яких інших документів, доказів, заперечень, розрахунків тощо до суду не подав, правом на участь у судових засіданнях не скористався. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України стосується, зокрема, правовідносин, які виникли з приводу невиконання судового рішення, тому до таких правовідносин можуть застосовуватися положення про відповідальність за прострочення виконання грошових зобов`язань, що узгоджується з позицією Верховного Суду. Так Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) вирішила відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у: постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Таким чином, правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбачено статтею 625 цього Кодексу. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16 та Верховним Судом не встановлено підстав для відступлення від неї. Відтак суд погоджується з позицією позивача стосовно наявності підстав для застосування положень статті 625 ЦК України та нарахування відповідачеві інфляційних збитків та 3% річних у разі несвоєчасного виконання судового рішення про стягнення заборгованості. Водночас суд вважає помилковою позицію позивача, наведену у позові, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат слід проводити з дати, наступної за датою ухвалення судового рішення, а саме з 19.09.2020. Згідно частини першої статті 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. За правилом статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Як вбачається зі змісту постанови ВП №71787772 від 12.05.2023 про відкриття виконавчого провадження, рішення суду набрало законної сили 29.10.2020. Таким чином позивач має право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання відповідачем судового рішення з 30.10.2020, тобто з дати коли у відповідача виник обов`язок сплатити позивачеві визначену у судовому рішенні суму грошових коштів. Згідно наданого позивачем розрахунку розмір інфляційних збитків становить 3651,36 грн, а розмір 3% річних становить 732,82 грн. Разом з тим, суд вважає, що розрахунок заборгованості в частині нарахування інфляційних втрат та 3% річних наведений позивачем, є помилковим, у зв`язку з чим судом проведено власний розрахунок інфляційних втрат за період з 30.10.2020 по 13.10.2024 та 3% річних за період з 30.10.2020 по 13.10.2024. За наслідком проведених розрахунків суд зазначає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3555,80 грн інфляційних збитків за період з 30.10.2020 по 13.10.2024 та 712,62 грн 3% річних за період з 30.10.20220 по 13.10.2024, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню саме у цій частині, в іншому слід відмовити за необґрунтованістю позовних вимог. Щодо вирішення питання про судові витрати суд зазначає наступне. За змістом частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За приписами частин другої-четвертої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається, що 01.11.2022 між ФОП [PERSON] та адвокатом Самойленком Петром Миколайовичем укладено договір №01/11/22 про надання правової допомоги. Згідно з Додатковою угодою № 48 до договору про надання правової допомоги, укладеною 17.06.2024, яка є його невід`ємною частиною, сторони договору визначили, що вартість наданих адвокатом позивачеві послуг у справі про стягнення з [PERSON] сум інфляційних втрат та 3% річних становить 4000,00 грн. Відповідно до прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) від 17.06.2024 згідно Договору №01/11/22 від 01.11.2022 вартість послуг з надання правової допомоги (консультації, складання процесуальних документів, підготовка та подання позову) складає 4 000 грн. Згідно платіжної інструкції 17.06.2024 [PERSON] на рахунок [PERSON] було перераховано 4000 грн за надання правової допомоги. Судом врахований висновок Верховного Суму, сформований у постанові від 23.12.2021 у справі №755/7943/20-ц про те, які документи можуть бути подані для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Відповідно до викладеного у постанові висновку цей перелік не є вичерпним. Питання оцінки достатності доказів, поданих у підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу чи тих, які будуть понесені, перебуває у межах дискреції суду. Враховуючи, що за результатом розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 943,38 грн, а також витрати по оплаті витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3894,40 грн. пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial