Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

Представник позивача звернувся із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 102009593 від 27.09.2021 року, що станом на 22.07.2024 року становить 24576,00 грн, а також судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в сумі 3028,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. Свої вимоги аргументує тим, що у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем утворилася заборгованість у загальному розмірі 24576,00 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 4000,00 грн, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги в сумі 20356,00 грн та заборгованість за комісіями в сумі 220,00 грн. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 серпня 2024 року головуючим суддею у цій справі визначено суддю Житомирського районного суду Житомирської області Татуйка Є. О. У подальшому, відповідно до ухвали Житомирського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2024 року в цій справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 16 жовтня 2024 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали вищевказаної цивільної справи передані судді Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О. М. Ухвалою суду від 26.11.2024 року цивільну справу прийнято до свого провадження та здійснено перехід із розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. У судове засідання сторони або ї спредставники не з`явились. У прохальній частині позовної заяви представник позивача, серед іншого, просить розгляд справи проводити за її відсутності; проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує (зворот. а.с. 4). Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, однак поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученими адресату з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 49-50, 56-57). Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128\~ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Окрім того, відповідач про розгляд справи сповіщався в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 55). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. У визначений ухвалою суду строк для подання відзиву відповідач відзив на позовну заяву на адресу суду не подав, вказану ухвалу та копію позову з доданими до нього документами було направлено відповідачу за адресою його реєстрації. У наданий в ухвалі строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. У зв`язку з неявкою учасників справи або їхніх представників розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.09.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та\~\~ [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 102009593, відповідно до умов якого товариство ТОВ «МІЛОАН» надало позичальнику кредит у сумі 4000,00 грн на споживчі потреби, строк кредиту 30 днів, до 27.10.2021 року. Проценти за користування кредитом складають 756,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,63 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; базова процентна ставка за користування кредитом - 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с. 5-9). Вказані умови також підтверджуються Анкетою-заявою на кредит № 102009593 від 27.09.2021 року (а.с. 11). Умови надання кредиту містяться у паспорті споживчого кредиту № 102009593, що є додатком № 2 до договору (а.с. 10), у додатку № 1 наведено графік платежів (зворот а.с. 9). Відповідно до довідки про ідентифікацію, акцепт договору позичальником підписано аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора W47193, дата відправки ідентифікатора 27.09.2021 року (а.с. 12). Відповідно до платіжного доручення № 33020156 від 27.09.2021 року відповідачу перераховано кредитні кошти в сумі 4000,00 грн, згідно договору № 102009593 (зворот. а.с. 12). Загальні правила щодо форми договору визначено\~ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 ЦК України). Підписанням договору позики відповідач, підтвердив, що ознайомився з усіма його умовами, в тому числі з Правилами надання коштів у позику, де передбачено, що договір кредиту укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається позичальником, у відповідності до вимог\~ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, з урахуванням положень ч.6 і 12 п.1 ст.3\~, п.12 ст.\~11 Закону України «Про електронну комерцію», ч.1\~ст.205 ЦК України. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із п. 5 ч. 1ст. 3\~Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено, що Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 17.01.2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 17-01/2022-54 від 17.01.2022 року, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників (а.с. 16-18). Між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено 17.01.2022 року акт приймання-передавання реєстру боржників за договором факторингу № 17-01/2022-54 від 17.01.2022 року (зворот а.с. 18). Відповідно до платіжного доручення № 321370005 від 18.01.2022 року ТОВ «Вердикт Капітал» сплатило ТОВ «МІЛОАН» за договором факторингу № 17-01/2022-54 від 17.01.2022 року 2026481,75 грн (а.с. 19). Відповідно до витягу з реєстру боржників ТОВ «Вердикт Капітал» за договором факторингу № 17-01/2022-54 від 17.01.2022 року ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості до [PERSON] за кредитним договором № 17-01/2022-54 від 17.01.2022 року на загальну суму 16976,00 грн, з яких: 4000,00 грн - борг за тілом кредиту; 12756,00 грн - заборгованість за процентами ; заборгованість по комісії 220,00 грн (а.с. 21). 10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-03/2023-01 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за договорами позики, ТОВ «Коллект Центр» стає новим кредитором до боржників (а.с. 22-24). Між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» 10.03.2023 року укладено акт прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу № 10-03/2023-01 від 10.03.2023 року (а.с. 25). Відповідно до витягу з реєстру боржників ТОВ «Вердикт Капітал» за договором № 10-03/2023-01 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.03.2023 року набуло право вимоги заборгованості до [PERSON] за кредитним договором № 102009593 на загальну суму 24576,00 грн, з яких: 4000,00 грн - борг за тілом кредиту, 20356,00 грн - заборгованість за процентами; 220,00 грн заборгованість за нарахованими комісіями (а.с. 28). Позивачем суду надано загальний розрахунок заборгованості станом на 10.03.2023 року за кредитним договором № 102009593 від 27.09.2021 року, період нарахувань здійснено з 17.01.2022 року до 23.02.2022 року (включно). Заборгованість за тілом кредиту 4000,00 грн, за відсотками на дату відступлення права вимоги 12756,00 грн, заборгованість з комісії 220, 00 грн, нараховані відсотки згідно кредитного договору 7600,00 грн, загальна заборгованість складає 24576,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача (а.с. 13-14). Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч. 3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає право кредитора вимагати їх повернення. Натомість відповідач допустив порушення умов договору, свої зобов`язання не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 24576,00 грн, з яких: 4000,00 грн - борг за тілом кредиту, 20356,00 грн - заборгованість за процентами; 220,00 грн заборгованість за нарахованими комісіями. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину: вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У даній справі позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, його додатками, а також додатковим договором з додатками до нього, як і презумпція правомірності його не спростована. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК Україниє докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відтак суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Таким чином, враховуючи, що судом позовна заява задоволена в повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 9000,00 грн, які підтверджуються договором про надання правової допомоги № 07-06/2024 від 07.06.2024 року, заявкою про надання юридичної допомоги № 462 від 01.07.2024 року, витягом з акту № 1 про надання юридичної допомоги від 05.07.2024 року, платіжною інструкцією № 0446770000 від 12.07.2024 року (зворот. а.с. 32-37). Враховуючи особливості предмета спору, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, складність справи та її значення для сторін, час, який був необхідний для вчинення дій та надання послуг, зазначених у витягу з акту № 1 про надання юридичної допомоги від 05.07.2024 року, виходячи з критеріїв їх виправданості, розумності їх розміру та співмірності з позовом та складністю справи, суд приходить до висновку про те, що розмір судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Коллект Центр» підлягає зменшенню з 9000,00 грн до 4500,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved