Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

30.05.2024 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеною заявою, в якій просила встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] є дочкою (дитиною) [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . В обґрунтування заяви зазначено, що вона народилась [INFO] та 17.03.1990 року Жовтневим відділом ЗАГС м. Кривого Рогу видано свідоцтво про народження складене російською мовою, відповідно до якого її батьками зазначені: « [PERSON] » та « [PERSON] ». ЇЇ батьки [INFO] зареєстрували шлюб внаслідок чого її матір змінила своє прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] »; шлюб між батьками було розірвано 23.11.1993 року. 25.09.2010 року заявниця зареєструвала шлюб з [PERSON] та відповідно змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». [INFO] її батько [PERSON] загинув будучи військовослужбовцем ЗСУ. 21.05.2024 року вона звернулася до Покровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі з проханням повторно видати свідоцтво про смерть батька, однак їй було відмовлено, оскільки ім`я батька « [PERSON] », а її по батькові, згідно паспорту громадянина України « [PERSON] ». Встановлення зазначеного факту їй необхідно для реалізації її права на отримання свідоцтва про смерть батька. 10.06.2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, в своїй заяві просила розглядати справу у її відсутність та просила її заяву задовольнити. В судове засідання представник заінтересованої особи: Покровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), не з`явився в своїй заяві просив розглядати справу у його відсутність, та зазначив, що заперечень проти поданої заяви не має, вирішення справи покладає на розсуд суду. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Так, з матеріалів справи судом встановлено, що заявник [PERSON] народилася [INFO] , про що 17.03.1990 року Жовтневим відділом ЗАГС міста Кривого Рогу зроблено запис № 382 та видано свідоцтво про народження складене російською мовою, в якому батьками заявниці зазначені: « [PERSON] » та « [PERSON] » (а.с.7-8). 25.09.2010 року заявниця зареєструвала шлюб з [PERSON] та відповідно змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] » (а.с 9). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, сформованого 28.05.2024 року щодо матері заявниці [PERSON] , [INFO] , [PERSON] 11.08.1989 року зареєструвала шлюб з [PERSON] ,\~ [INFO] , який народився в м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, про що 11.08.1989 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області складено актовий запис № 827, та відповідно матері заявниці після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « [PERSON] »; 23 листопада 1993 року складено актовий запис № 861 про розірвання шлюбу (а.с.4-6). Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст.315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до п. 7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31 березня 1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", відповідно до п. 1\~ст. 273 ЦПК\~суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи встановлені по справі обставини та наведені норми чинного законодавства, суд вважає доведеним, що заявник [PERSON] є дочкою [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , тому враховуючи, що цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, у виді реалізації заявницею права на повторне отримання свідоцтва про смерть, отже, заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved