Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дискримінації прав споживача. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що він з 2008 року є клієнтом АТ "Укрсиббанк". 03.10.2023 позивач звернувся до АТ "Укрсиббанк" із письмовим зверненням про отримання інформації та проведення мадіаційних процедур, перемовин щодо валютної позики у доларах. Однак відповідь була надана з порушенням строку та не по суті звернення. Позивачу було повністю відмовлено у досудовій процедурі медіації та врегулюванні, згідно Закону України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про медіацію», а питання які містились у зверненні не були розкриті. Позивач звертався до Національного банку України, БНП [PERSON], Головного управління з конкуренції, захисту прав споживачів і боротьби з шахрайством Міністерства економіки, фінансів, промислового і цифрового суверенітету Франції (DGCCRF), Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із скаргами та заявами про протиправні дискримінаційні дії АТ "Укрсиббанк" по відношенню до нього, та грубих порушень норм законодавства України про звернення і банки, та у повній мірі висвітлив факти цих порушень у своїх офіційних зверненнях. Ці органи надали відповіді, в яких тільки підтвердили порушення прав позивача. Позивач вважає, що АТ "Укрсиббанк" по відношенню до нього застосовує дискримінаційні дії за рядом фактів. Зазначає, що він втратив віру та надію, поніс моральні страждання та понівечення й зневірення його особистої поваги. У наслідок таких некоректних та пагубних дій з боку АТ "Укрсиббанк", позивач не лише втратив віру в себе, але й власне почуття справедливості до проблем споживача та головне втратив час, який він міг би приділити власним діточкам, які цього потребують, враховуючи їх діагнози. У продовж всього 2024 позивач перебував та продовжує перебувати у надважкому моральному стані. У систематичний спосіб він не отримував відповіді на багато його листів до АТ "Укрсиббанк", а якщо і отримував, то зовсім не по суті. Незважаючи на усі конструктивні пропозиції позивача про припинення дискримінаційних дій по відношенню до нього, а також на неодноразові усні та письмові інформування, позивач не отримав жодної відповіді з банку, а дискримінаційні дії не зупинялися та не зупиняються, що ще раз підкреслює ангажованість та суб`єктивність персональної та особистої неприязні позивача з боку АТ "Укрсиббанк". На підставі наведеного вище позивач просить визнати дії з боку АТ "Укрсиббанк" неправомірними, встановити у них наявність дискримінації позивача у сфері захисту прав споживачів фінансових послуг, усунути цю дискримінацію шляхом визнання дії та рішень при обмеженні, порушенні конституційних прав позивача - права на рівність всіх перед законом, права на захист його права перед законом, права на захист його прав як споживача у взаємовідносинах з банківською установою, права на звернення зі скаргами, заявами на посадових осіб АТ "Укрсиббанк" до державних органів та установ. Усунути дискримінацію, зобов`язати виконати приписи Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», Постанови Правління НБУ щодо видачі Довідки-розрахунку, виписки, припинити порушення прав споживача-клієнта Банку та поновити права позивача. 23.08.2024 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 28.08.2024 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва, клопотання позивача [PERSON] про витребува ння доказів у Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" належним чином завірених копії документів було задоволено. 14.09.2024 до суду від АТ "Укрсиббанк" надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що вказані [PERSON] факти дискримінації з боку банку по відношенню до нього не обґрунтовані. Позивачем не зазначено яким чином обставини дискримінують його права, також позивач не вказує за якою саме ознакою зазначеною в Законі України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» здійснюється його дискримінація. Також, представник відповідача у своєму відзиві зазначає, що 26.03.2008 між АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступник АТ "Укрсиббанк") та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11322296000. Відповідно до умов договору банк надав [PERSON] кредит у розмірі 100000,00дол.США. У свою чергу [PERSON] зобов`язався щомісячно повертати кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що передбачені умовами договору, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 26.03.2038. У забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору була прийнята застава нерухомості, а саме квартири, загальною площею 101,1кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка є власністю [PERSON] , та поруку [PERSON] . Оскільки зобов`язання не виконувалися належним чином, банк був змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.02.2012, по справі № 2-494/2012, стягнуто солідарно заборгованість за договором про надання споживчого кредиту, судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.09.2014, по справі №335/12646/13-ц, за позовом [PERSON] до АТ «Укрсиббанк», договір поруки № 191468 від 26.03.2008, визнано недійсним. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26.11.2014, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.09.2014, залишено без змін. В подальшому, поручитель [PERSON] , звернувся до суду з заявою про перегляд рішення від 06.02.2012 за нововиявленими обставинами. 21.01.2015 Деснянським районним судом міста Києва, по справі № 754/17198/14-ц, за нововиявленими обставинами було скасовано рішення суду від 06.02.2012 та ухвалено нове рішення, за яким стягнуто з позичальника на користь Банку кошти в розмірі 114320дол.США 29центів та судові витрати у сумі 1820,00грн. Представник відповідача у своєму відзиві також зазначає, що 03.10.2023 [PERSON] звернувся до АТ «Укрсиббанк» з листом, в якому запропонував банку провести переговори та позасудові медіаційні процедури стосовно його кредитної заборгованості, також просив надати довідку про заборгованість за кредитом та знайти поручителя по наданому йому кредиту. 19.10.2023 [PERSON] направив до банку заяву-запит, в якій просив повідомити його про статус/стадію розгляду його листа від 03.10.2023. АТ «Укрсиббанк» 03.11.2023, листом № 27-1-01/27678, надало позивачу відповідь на його листи від 03.10.2023 та 19.10.2023, в якій роз`яснив причини неможливості проведення реструктуризації кредитної заборгованості позивача та запропонував для отримання довідки про стан заборгованості за кредитом звернутися до обслуговуючого відділення Банку № 783 за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] 07.11.2023 направив на ім`я Головного виконавчого директора BNP PARIBAS S.A., яка є акціонером АТ «Укрсиббанк» Жана-Лорана Бонафе, з копією на адресу АТ «Укрсиббанк» скаргу, в якій скаржився на неправомірні дії АТ «Укрсиббанк». 30.11.2023 листом № 27-1-01/29047 АТ «Укрсиббанк» надав позивачу детальну відповідь на його скаргу. 11.12.2023 [PERSON] звернувся до АТ «Укрсиббанк» із заявою, в якій скаржився на ненадання банком довідки про стан розрахунків та інше. 29.01.2024 листом № 27-1-01/1082 АТ «Укрсиббанк» надав позивачу відповідь на всі питання, що порушувалися позивачем у його заяві, та повторно запропонував звернутися до обслуговуючого відділення за отриманням довідки про стан його розрахунків. Про те до обслуговуючого відділення банку позивач не звернувся. У березні 2024 позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києві з позовом про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії, а саме зобов`язати АТ «Укрсиббанк» надати позивачу відповідь на звернення, включаючи, але не обмежуючись, Довідку про заборгованість та інформацію щодо поручителя та процедури медіації (мирової угоди) повторно. Рішенням Деснянського районного суду м. Києві від 20.05.2024, по справі № 754/3297/24 у задоволенні позову було відмовлено. Оскільки питання видачі довідки про заборгованість перед АТ «Укрсиббанк» вже було предметом розгляду у справі № 754/3927/24, подання даного позову з вимогою зобов`язання банку виконати приписи закону щодо видачі довідки-розрахунку, свідчить про зловживання позивачем своїми процесуальними правами. А тому всі наведені факти свідчать про те, що АТ «Укрсиббанк» жодним чином не обмежує та не порушує права позивача. На підставі викладеного вище у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 23.09.2024 до суду від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що 15.08.2024 позивачем був направлений до офіційних електронних адрес АТ «Укрсиббанк» та БНП [PERSON] періодичний інформаційно-аналітичний бюлетень, де позивач, зокрема, повідомляв про подачу позовної заяви до Деснянського районного суду м.Києва про дискримінацію його прав з боку банківської установи АТ «Укрсиббанк». А вже 19.08.2024 позивач не зміг зняти свою заробітну плату з банківського рахунку, відкритого роботодавцем ТОВ «Нестле Україна» у АТ «Райффайзен Банк» в рамках зарплатного проекту, саме для її отримання у сумі 14000грн. Згодом позивач зрозумів, що це може бути продовження утисків (форма дискримінації за Законом України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 06 вересня 2012 року) і віктимізація (переслідування за подання заяв до офіційних установ). Позивач зазначає, що викладені відомості у відзиві на позовну заяву, підлягають відхиленню, оскільки у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову, тобто заперечує встановлені національним регулятором - Національним банком України, Уповноваженим ВРУ з прав людини та самим АТ «Укрсиббанк» факти у своїх власних відповідях, про порушення строків відповіді на звернення позивача. Представник банку також підтверджує факти позовної заяви позивача - відсутність Довідки і виписок, він не надає їх до суду, навіть на етапі надання відзиву. Також позивач у своїй відповіді на відзив зазначає, що відзив складений і підписаний лише представником банку (з невстановленим обсягом повноважень). А в питанні щодо видачі довіреності представнику Лаєнку П. П. зі сторони АТ «Укрсиббанк», не можливо встановити, що довіреність на ім`я представника банку була підписана належною повноважною особою. Позивач зазначає, що всі додатки додані до відзиву, представником банку належним чином не завірені, а сам відзив скріплений незрозумілою печаткою. Жодна сторінка долучених до відзиву додатків не містить жодного підпису та супровідної до нього інформації. А посилання відповідача про те, що ним своєчасно не отримана позовна заява, не знаходить свого підтвердження. Позивач зауважує, що відзив на позовну заяву АТ «Укрсиббанк» був відправлений без будь-якого повідомлення його адресата. Позивач також зазначає, що представник АТ «Укрсиббанк», свій відзив на позовну заяву розмістив на фірмовому бланку, де вказав логотип «Укрсиббанк BNP Paribas Group», при цьому відсутні будь-які пояснення про торговельну марку, номер свідоцтва у державному Реєстрі або будь-якого юридичного пояснення щодо проблеми інтелектуальної власності та співвідношення права на комерційне, фірмове найменування наявності свідоцтва на торговельні марки та використання у діяльності АТ «Укрсиббанк». У прикріплених додатках до відзиву АТ «Укрсиббанк», не можливо встановити права адвоката Лаєнка П. П. на представництво банку. А Довідка про кошти позивача та його заборгованості, рух коштів та залишок не надана Банком навіть й на сьогоднішній день включно. Щодо «зниклого» поручителя. АТ «Укрсиббанк» вже протягом року не може надати розгорнуту відповідь про причини, які призвели до раптового зняття поруки за договором та інформації щодо дій, які банк зробив до пред`явлення виконавчого листа і примусового виконання до поручителя. Позивач звертає увагу на те, що відповідно до ст. 5 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Підсумовуючи викладене вище, позивач вказує, що зазначені представником відповідача у відзиві відомості не відповідають дійсності. Позивач вважає, що відповідач як у первісних відповідях на звернення, так й у відзиві на позовну заяву у межах цієї справи, надав позивачу формальну відповідь (відписку) про відмову у розгляді, яка ґрунтувалася на суперечливій та нерелевантній аргументації. На підставі зазначеного вище просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі. 22.11.2024 до суду від Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" надійшли електронні докази, на виконання ухвали суду від 28.08.2024, відповідно до яких до суду надано виписки про рух коштів по рахунках, які належать [PERSON] , копію Додатку до заяви про акцепт Публічної пропозиції/Угоди № PDV2-1352843 від 26.01.2016, Заяви на відкриття та ведення карткового рахунку, копія Угоди № PDV2-1352843 від 26.01.2016. 27.11.2024 копії електронних доказів, які надійшли від АТ "Райффайзен Банк" були направлені [PERSON] на його заяву від 26.11.2024 про отримання доказів на електронну пошту позивача. Станом на 23.12.2024 до суду від учасників справи будь-яких пояснень/заперечень, заяв/клопотань, документів/доказів не надходили. Крім того закінчились строки для подання додаткових доказів/документів, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, з таких підстав. Суд установив такі факти та їх правовідносини. 03.10.2023 [PERSON] звернувся до АТ «Укрсиббанк» із заявою-планом про створення умов для проведення медіаційних процедур щодо кредитної заборгованості, в якій просив банк провести переговори та позасудові медіаційні процедури стосовно його кредитної заборгованості, надати довідку із заборгованістю за підписом голови правління і головного бухгалтера, просив знайти йому поручителя по наданому кредиту, та просив надати пропозиції щодо оперативного й ефективного вирішення справи. 03.11.2023 АТ «Укрсиббанк», листом № 27-1-01/27678, надав [PERSON] відповідь на його звернення до банку від 03.10.2023 та 19.10.2023. У своїй відповіді банком було повідомлено що інформацію про суми нарахованих відсотків, суми основного боргу із зазначенням дати внесення та зарахування платежів, починаючи з моменту оформлення кредиту, [PERSON] може переглянути у виписці за кредитом. Крім того зазначено, що [PERSON] може отримати довідку про стан розрахунків за кредитною угодою з інформацією щодо поточної заборгованості за кредитною угодою перед банком. З метою отримання довідки/виписки [PERSON] рекомендовано звернутись до обслуговуючого відділення Банку № 783 за адресою: [ADDRESS] . Також у відповіді [PERSON] було повідомлено про причини неможливості проведення реструктуризації кредитної заборгованості позивача. Відповідно до Листа Акціонерного товариства «Укрпошта», адресованого на адресу [PERSON] від 21.02.2024, та пошуку поштового трекеру АТ «Укрпошта» зазначено, що згідно з інформацією, наданої працівниками структурних підрозділів Київського регіону, та розташованою у пошуковій системі АТ «Укрпошта», рекомендований лист з рекомендованим повідомленням про вручення, що направлений 09.11.2023 з відділення Київ-70 відправником АТ «Укрсиббанк» на адресу [PERSON] , надійшов 11.11.2023 до відділення Київ-224, та 14.11.2023 вручений особисто одержувачу під розпис. 30.11.2023 АТ «Укрсиббанк», листом № 27-1-01/29047, надав [PERSON] відповідь на його звернення направлене на ім`я Головного виконавчого директора BPN Paribas Жана-Лорана Бонафе. У своїй відповіді банк розкриває питання по суті звернення та надає відповіді на питання щодо виникнення кредитних зобов`язань, щодо судових процесів та примусового стягнення заборгованості за кредитним Договором, щодо «замороження»/прощення кредиту, щодо звернень до Банку, щодо інформації по кредитному Договору та щодо інформації врегулювання заборгованості за кредитним Договором. 22.01.2023 [PERSON] отримав відповідь на своє звернення від BNP Paribas SA відповідно до якої [PERSON] порадили звернутись до служби обслуговування клієнтів UKRSIBBANK. 29.01.2024 АТ «Укрсиббанк», листом № 27-1-01/1082, надав [PERSON] відповідь на його заяву від 11.12.2023, та за результатами розгляду розкривають питання по суті звернення, а саме щодо представництва банку, щодо встановлення приватним виконавцем статусу представника ТОВ «ЮФ «Еверліґал», щодо передачі персональних даних, щодо судових процесів, щодо валюти стягнення за рішенням суду та валюти виконання зобов`язань за кредитним договором, щодо надання інформації за кредитним Договором, щодо врегулювання заборгованості та звернень до банку. 13.02.2024 Національний Банк України надав [PERSON] відповідь на його звернення зареєстровані від 17.01.2024 та 12.02.2023. Так Національний Банк України зокрема повідомляв, що за результатами розгляду звернення, у Національного банку відсутня інформація щодо наявності підстав для відкликання банківської ліцензії та ліквідації Банку. Також зазначено що Банком проведено службову перевірку щодо надходження звернення від 11.12.2023 від [PERSON] на поштову/електронну адресу Банку, та за результатами проведеної перевірки встановлено, що звернення дійсно надходили 11.12.2023 на електронну адресу Банку. При цьому, виявлено факт помилкового видалення електронного листа. З метою виправлення ситуації, відповідь на звернення від 11.12.2023 було відправлено Банком засобами поштового зв`язку та продубльовано на електронну пошту 29.01.2024. 15.02.2024 Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, надав [PERSON] відповідь на його заяву від 17.01.2024, відповідно до якої зазначено, що у межах здійснення парламентського контролю та за результатами перевірки зазначених у заяві обставин, Банком повідомлено Секретаріат Уповноваженого про фактичні обставин справи. Зокрема у листі Банку повідомлено, що звернення [PERSON] від 11.12.2023 відпрацьовано Банком та надано відповідь листом від 29.01.2024 за вих. № 27-1-01/1082, який відправлено засобами поштового зв`язку та продубльовано на електронну пошту. За результатами аналізу отриманої інформації від Банку, повідомлялось про відсутність підстав для застосування додаткових заходів реагування за заявою [PERSON] від 17.01.2024. 06.03.2024 [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укрсиббанк", третя особа: BNP Paribas S.A. про захист прав споживачів фінансових послуг та зобов`язання вчинити певні дії. У своїй позовній заяві [PERSON] просив зобов`язати АТ «Укрсиббанк» надати йому відповідь на звернення, включаючи, але не обмежуючись, Довідку про заборгованість та інформацію щодо поручителя та процедури медіації (мирової угоди) повторно; зобов`язати Національний банк України повторно провести перевірку - АТ «Укрсиббанк» - по фактах судового розгляду та заяв; винести окрему ухвалу щодо дій посадових осіб АТ «Укрсиббанк» та притягнути до відповідальності посадових осіб АТ «Укрсиббанк». 28.05.2024 рішенням Деснянського районного суду м. Києва, по справі № 754/3297/24, позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства "Укрсиббанк", третя особа: BNP Paribas S.A. про захист прав споживачів фінансових послуг та зобов`язання вчинити певні дії, залишено без задоволення. 10.09.2024 АТ «Укрсиббанк» листом № 27-1-01/1082, надав [PERSON] відповідь на його інформаційні повідомлення (бюлетні) від 15.08.2024 та 21.08.2024. У своїй відповідь банком зазначено, що інформацію про суми нарахованих відсотків, суми основного боргу із зазначенням дати внесення та зарахування платежів, починаючи з моменту оформлення кредиту, [PERSON] може переглянути у виписці за кредитом. Крім того зазначено, що [PERSON] може отримати довідку про стан розрахунків за кредитною угодою з інформацією щодо поточної заборгованості за кредитною угодою перед банком. З метою отримання довідки/виписки [PERSON] рекомендовано звернутись до обслуговуючого відділення Банку № 783 за адресою: [ADDRESS] . Також у відповіді [PERSON] було повідомлено, що у банку існує пропозиція щодо погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту. Та повідомлено, що банк, як сторона виконавчого провадження, є стягувачем, а проведення виконавчих дій, у тому числі і питання розміру стягнення в межах сум за виконавчим документом, є компетенцією приватного виконавця. Статтею 8 Конституції України, кожному гарантується звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до частини першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 4 ЦПК України, передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Закон України «Про банки і банківську діяльність» - спеціальний закон, метою якого є правове забезпечення захисту законних інтересів вкладників та інших клієнтів банків, сталого розвитку і стабільності банківської системи, а також створення сприятливих умов для розвитку економіки України і належного конкурентного середовища на фінансовому ринку. Згідно із ст. 4 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківська система України складається з Національного банку України та інших банків, а також філій іноземних банків, що створені і діють на території України відповідно до положень цього Закону та інших законів України. Банк самостійно визначає напрями своєї діяльності і спеціалізацію за видами послуг. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім страхування), а також здійснювати іншу діяльність, як у національній, так і в іноземній валюті. Статтею 5 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» визначено, що діяльність з надання фінансових та/або супровідних послуг надавачами фінансових та/або супровідних послуг здійснюється з дотриманням таких принципів, зокрема: своєчасного надання клієнту необхідної, повної, доступної та достовірної інформації про фінансову та/або посередницьку послугу, достатньої для прийняття ним свідомих рішень, зокрема про вартість такої послуги, про надавача фінансової послуги та/або посередника, а також про ризики, пов`язані з отриманням такої фінансової та/або посередницької послуги; добровільності отримання послуги клієнтом та уникнення будь-яких форм введення клієнтів в оману, зловживань, маніпуляцій, тиску та примусу; захисту фінансових засобів клієнтів від шахрайства та зловживань; захисту і збереження інформації, що становить таємницю фінансової послуги відповідно до закону; недопущення будь-яких форм необґрунтованої дискримінації споживачів . Згідно із ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» , клієнт перед та під час отримання фінансової та/або посередницької послуги має право на: своєчасне отримання необхідної, повної, доступної та достовірної інформації про фінансову та/або посередницьку послугу та про її надавача у визначеному законодавством обсязі, достатньої для прийняття клієнтом свідомого рішення про отримання такої послуги або про відмову від її отримання; належну якість отримуваної фінансової та/або посередницької послуги та обслуговування; конфіденційність отримання фінансової послуги та інформації про надання фінансової послуги, крім випадків, встановлених законом; захист своїх прав, у тому числі шляхом відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення його прав та законних інтересів, досудового вирішення спорів щодо надання фінансових послуг, звернення до суду та інших уповноважених органів; прийняття добровільного рішення про отримання фінансової та/або посередницької послуги або про відмову від отримання такої послуги перед її отриманням. Також клієнт з метою отримання фінансової та/або посередницької послуги зобов`язаний: відповідально обирати таку послугу та ознайомлюватися із інформацією про умови та порядок її надання; враховувати власні можливості щодо виконання взятих на себе зобов`язань у зв`язку з отриманням такої послуги; звертатися у разі необхідності до надавача такої послуги за роз`ясненням умов надання послуги перед її отриманням; надавати на вимогу надавача такої послуги достовірну та актуальну інформацію (зокрема документи, що її підтверджують), необхідну для отримання послуги та під час виконання договору, укладеного з надавачем фінансових послуг, у тому числі з метою дотримання надавачем такої послуги вимог законодавства. Клієнт має також інші права та обов`язки, встановлені законом та/або договором. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», при зверненні клієнта до надавача фінансових послуг або посередника з метою отримання фінансової послуги надавач фінансових послуг або посередник зобов`язаний надати інформацію відповідно до вимог підпункту 1 частини першої статті 6 цього Закону щодо продуктів, які пропонуються в межах такого виду фінансових послуг. Надавач фінансових послуг зобов`язаний розкривати клієнтам визначену законодавством України актуальну та достовірну інформацію про діяльність надавача фінансових послуг, що розміщується у місці надання послуг клієнтам та/або на власному веб-сайті (веб-сторінці), включаючи його мобільну версію, та у мобільному застосунку (за наявності). Положенням «Про організацію бухгалтерського обліку в банках України», затвердженого постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75, визначено, що банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях клієнтські рахунки та виписки з них (Підпункт 1 пункту 59 розділу IV). Обов`язкові реквізити, які повинні містити клієнтські рахунки та виписки з них, визначені пунктом 61 розділу IV вказаного Положення. У пунктах 62, 63 Положення зазначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить відповідні реквізити. Пунктом 65 Положення визначено, що інформація про стан рахунків клієнтів може надаватись їх власникам та органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України. Пунктом 2 ст. 3 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», визначено, що захист прав споживачів здійснюється відповідно до законодавства про захист прав споживачів з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом та спеціальними законами. Закон України «Про захист прав споживачів», регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п. 1 ст. 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Стаття 2 Закону України «Про захист прав споживачів» регламентує, що законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, ЦК України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Згідно із ст. 22 Закон України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення. Відповідно до ст. 1 Закон України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Статтею 3 Закон України «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб. Згідно із ст. 7 Закон України «Про звернення громадян», звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» унормовано, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті. Отже, беручи до уваги викладе вище, вбачається, що АТ «Укрсиббанк» листом від 03.11.2023 в установлені Законом України «Про звернення громадян» строки, на звернення [PERSON] від 03.10.2023 надали вичерпні відповіді на поставлені ним зверненні питання, а саме: банком було повідомлено, що інформацію про суми нарахованих відсотків, суми основного боргу із зазначенням дати внесення та зарахування платежів, починаючи з моменту оформлення кредиту, [PERSON] може переглянути у виписці за кредитом. Крім того зазначено, що [PERSON] може отримати довідку про стан розрахунків за кредитною угодою з інформацією щодо поточної заборгованості за кредитною угодою перед банком. З метою отримання довідки/виписки [PERSON] рекомендовано звернутись до обслуговуючого відділення Банку № 783 за адресою: [ADDRESS] . Також у відповіді [PERSON] було повідомлено про причини неможливості проведення реструктуризації кредитної заборгованості позивача. Також, як убачається з електронних доказі АТ «Райффайзен Бан», які надійшли на виконання ухвали суду від 28.08.2024, у Банку [PERSON] було відкрито рахунок на підставі Заяви на відкриття та ведення карткового рахунку. Однак жодних дискримінаційний дій з боку АТ «Укрсоцбанк» по відношенню до [PERSON] в межах відкритого рахунку в АТ «Райффайзен Бан», суд не установив. Закон України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» - це спеціальний закон, який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії дискримінації з метою забезпечення рівних можливостей щодо реалізації прав і свобод людини та громадянина. Дія цього Закону поширюється на відносини між юридичними особами публічного та приватного права, місцезнаходження яких зареєстровано на території України, а також фізичними особами, які перебувають на території України (ст. 4 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні»). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Статтею 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», визначено, що відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації. Форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються. Згідно із ст. 2 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні, законодавство України ґрунтується на принципі недискримінації, що передбачає незалежно від певних ознак: 1) забезпечення рівності прав і свобод осіб та/або груп осіб; 2) забезпечення рівності перед законом осіб та/або груп осіб; 3) повагу до гідності кожної людини; 4) забезпечення рівних можливостей осіб та/або груп осіб. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні, особа, яка вважає, що стосовно неї виникла дискримінація, має право звернутися із скаргою до державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та/або до суду в порядку, визначеному законом. Реалізація зазначеного права не може бути підставою для упередженого ставлення, а також не може спричиняти жодних негативних наслідків для особи, яка скористалася таким правом, та інших осіб. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Частина 2 статті 16 ЦК України встановлює перелік цивільно-правових (матеріальних) способів захисту прав та інтересів. Їх суть полягає у тому, що за їх допомогою відновлюється майновий стан особи, усуваються перешкоди на шляху здійснення права або невизначеність правового стану та фактів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернувся позивач, так і від характеру його порушення. Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-ХІІ). Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (рішення у справі «Скордіно проти Італії» (8согбіпо v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 201 Ороку, яке набуло статусу остаточного 14 січня 201Іроку). У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує на те, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Конституція України, проголосивши Україну соціальною, правовою державою, визначила зміст і спрямованість діяльності держави, зокрема її обов`язок щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини (статті 1,3 Конституції України). Аналізуючи викладене вище, суд вважає, що АТ «Укрсиббанк» на всі звернення [PERSON] надавав повну та вичерпну відповідь щодо поставлених позивачем питань у своїх заявах/зверненнях. До того ж Національним Банком України та Секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, [PERSON] були надані відповідь щодо анулювання банківської ліцензії АТ «Укрсиббанк», та повідомлено [PERSON] , що Банком проведено службову перевірку щодо надходження його звернення від 11.12.2023 на поштову/електронну адресу АТ «Укрсиббанк». Та з метою виправлення ситуації, відповідь на звернення від 11.12.2023 була відправлена [PERSON] АТ «Укрсиббанк» засобами поштового зв`язку та продубльовано на електронну пошту. Однак, АТ «Укрсиббанк» у своєму листі від 03.11.2023 на Заяву-план [PERSON] від 03.10.2023 надали відповідь, що для отримання довідки/виписки, [PERSON] рекомендовано звернутись до обслуговуючого відділення Банку № 783 за адресою: [ADDRESS] . Проте враховуючи, що у зв`язку з військовою агресією рф проти України введено воєнний стан, що приводить до постійних перебоїв у роботі як державних органів так і банківських установ у зв`язку з тривогами та постійними перебоями постачання електроенергії, що може ускладнити громадянам України безперешкодно отримувати будь-які документи або інформацію безпосередньо у відділеннях Банку. Разом з тим суд зауважує, що на сьогодні в нашій державі здійснюються всі можливі дії щодо діджиталізація (процес переведення різноманітної інформації у всіх її формах: текстовій, звуковій, графічній у цифровий формат, зрозумілий сучасним гаджетам), що дозволяє не тільки державним органам, а всім банківським установам використовувати цифрові технологія, які допомагають громадянам України безпечно, безперешкодно та вчасно отримувати запрошену інформацію. Таким чином, на підставі наведеного вище, задля отримання [PERSON] інформації на підтвердження виконаних операційний за кредитним рахунком, суд вважає правильним зобов`язати АТ «Укрсиббанк» направити [PERSON] довідки-розрахунки, виски по рахунку за Договором про надання споживчого кредиту № 11322296000, засобами зв`язку з клієнтом, а саме на електрону пошту [PERSON] - [INFO] , яка особисто позивачем зазначена в позовній заяві як засоби зв`язку, задля відновлення його прав щодо отримання запрошеної інформації як споживача - клієнта Банку. За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для його задоволення, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Стаття 141 ЦПК України регламентує, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Так як позивач звільнений від сплати судового збору, а позов задоволено частково, судові витрати стягуються з відповідача на користь держави в розмірі 1211,20грн.

Outcome: partial