Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

Представник позивача через систему «Електронний суд» звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON] посилаючись на те, що між [PERSON] та АТ «Кредобанк» було укладено Кредитний договір № CL-326827, за яким відповідач отримав кредит Відповідач належним чином грошові зобов`язання не виконував, внаслідок чого у нього перед кредитором виникла прострочена заборгованість, яка станом на 08.11.2023 р. склала 137517,24 грн., з яких: 66193,47 грн. заборгованість за строковим тілом кредиту, 18839,69 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 824,39 грн. заборгованість по строковим відсоткам, 51659,69 грн. заборгованість по простроченим відсоткам. 08.11.2023р. між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «МАРИН-ФІНАНС» було укладено Договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами. Новий кредитор 30.01.2024р. направив боржнику досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань та повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні. Враховуючи, що після відступлення права вимоги, відповідач не здійснив жодних погашень, позивач звернувся до суду з відповідним позовом та просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Кредитним договором № CL-326827 від 29.07.2021 р. у загальному розмірі 137517,24 грн., а також понесені судові витрати по справі по оплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Ухвалою суду від 26.07.2024 року відкрито провадження у цивільній справі з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідачу [PERSON] , на його поштову адресу, судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, однак, відзиву на позовну заяву до суду відповідачем подано не було. У відповідності до ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; кількість сторін та інших учасників справи (ч. 2 ст. 274 ЦПК України). При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання договірних зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Судом встановлено, що 28.07.2021 року між [PERSON] та АТ «Кредобанк» було укладено Кредитний договір № CL-326827, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 111090,20 грн., строком на 60 місяців, процентна ставка - 35 % річних, орієнтовна загальна вартість кредиту 127738,60 грн. Відповідачем також 28.07.2021 року була підписана Анкета-Заява № CL-326827 на отримання готівкового кредиту. Кредитний договір і Анкета-Заява була підписана власним підписом [PERSON] . Отже, сторонами при укладенні договору було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитування. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 08.11.2023р. між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «МАРИН-ФІНАНС» було укладено Договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами. Новий кредитор 30.01.2024р. направив боржнику досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань та повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні, рекомендованим листом з повідомленням з описом вкладення. В Додатку № 1 до Договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08.11.2023р. зазначена і сума відступленої вимоги відносно боржника [PERSON] за Кредитним договором № CL-326827. До позову долучено розрахунок заборгованості за період з 02.11.2020р. (29.07.2021р.) по 08.11.2023р. за Кредитним договором № CL-326827, з якого вбачається, що загальний розмір заборгованості складає 137517,24 грн., з яких: 66193,47 грн. заборгованість за строковим тілом кредиту, 18839,69 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 824,39 грн. заборгованість по строковим відсоткам, 51659,69 грн. заборгованість по простроченим відсоткам. Відповідно до ч.1 ст.514, ч.1 ст.516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір заборгованості позивачем визначений згідно до розрахунку заборгованості, який долучений до позовної заяви. Відповідність розрахунку не була спростована відповідачем належними письмовими доказами, або належним контрозрахунком заборгованості. Як вбачається з розрахунку заборгованості, після відступлення права вимоги, боржник не здійснював погашення заборгованості, чим порушив вимоги ст.ст.1049, 1054 ЦК України, а отже порушене право нового кредитора підлягає захисту в судовому порядку. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а обов`язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Підсумовуючи викладене, враховуючи, що відповідач зобов`язання по погашенню кредиту, процентів перед новим кредитором не виконав, має прострочену заборгованість, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «МАРИН-ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 422 грн. 40коп., оскільки позов сформовано в системі «Електронний суд», а також витрати по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 3000,00 грн., а разом 5 422 грн. 40 коп. При стягненні з відповідача на користь позивача витрат по оплаті професійної правничої допомоги, суд виходить з наступного. Із положень ч.ч. 1-4 ст.137ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витратна оплатупослуг адвокатамає бутиспівмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022р.у справі№ 922/1964/21 роз`яснила, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022р. у справі№ 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі 904/4507/18. Перевіривши зміст наданих документів, суд зазначає, що заявлені до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 6000 грн. є неспівмірними зі складністю цивільної справи (предметом позовних вимог) та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу. З урахуванням часу, витраченого адвокатом на виконання робіт (3 години), а також приймаючи до уваги те, що у справі не було відзиву на позов, справа розглядалася без участі обох сторін (їх представників), суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, слід зменшити до 3 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial