Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

Позивачем [PERSON] , подана до суду позовна заява до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, у якій позивач просить: « Визнати об`єкт житлової нерухомості - житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, земельну ділянку площею 0,25 га (кадастровий номер 7424782001:01:001:0284), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами та земельну ділянку площею 0,25 га (кадастровий номер 7424782001:01:001:0284), що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Визнати право приватної спільної часткової власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами та земельної ділянки площею 0,25 га (кадастровий номер 7424782001:01:001:0284), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] . Визнати право приватної спільної часткової власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами та земельної ділянки площею 0,25 га (кадастровий номер 7424782001:01:001:0284), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] . Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Справу розглянути за правилами спрощеного провадження». В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] 29 вересня 2007 року. Їх шлюб розірвано рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 10 вересня 2024 року. У позивача і відповідача є спільна дочка [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає разом з позивачем, продовжує навчання. 31 березня 2009 року позивач з відповідачем купили житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Семенівської районної державної нотаріальної контори Доля Н. М.. Таким чином житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, який розташований по [ADDRESS] , є таким, що фактично належить позивачу і відповідачу на праві спільної сумісної власності. 13.09.2018 року згідно рішення Іванівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області № 307 відповідачу було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га (кадастровий номер 7424782001:01:001:0284) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована під спільним будинком за адресою: [ADDRESS] . Право власності на земельну ділянку було зареєстровано за відповідачем в Державному реєстрі речових прав 04.12.2018 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 397403311 він 01.10.2024. Угоди про поділ майна позивач з відповідачем не досягла, відповідач відмовляється добровільно поділити спільно нажите майно. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Виходячи з вказаної норми законодавства і враховуючи, що вказані житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, а також земельна ділянка придбані під час перебування у шлюбі позивача та відповідача, тому позивач вважає, що має таке ж саме право, як і відповідач на частку в спільній сумісній власності. Отже, житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами та земельна ділянка площею 0,25 га, які розташовані по [ADDRESS] , на думку позивача, належать на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачу. Таким чином, враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, якщо за позивачем буде визнано право приватної спільної часткової власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку, то за позивачем також необхідно визнавати і право приватної спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,25 га (кадастровий номер 7424782001:01:001:0284) в частці, пропорційній частці будинку, а саме право на 1/2 частку вказаної земельної ділянки, без зміни її цільового призначення. Ухвалою судді від 25 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, а справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 26 грудня 2024 року. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, до суду представник позивача [PERSON] подав письмову заяву, згідно відомостей якої просив розглянути справу без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, до суду подав письмову заяву, згідно відомостей якої просив судовий розгляд повести без його участі, позовні вимоги визнає повністю, наслідки визнання позову йому роз`яснені та зрозумілі. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~Цивільного процесуального\~кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне позов задовольнити повністю за наступних встановлених судом обставин. У справі встановлено, що 29 вересня 2007 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . Їх шлюб розірвано рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 10 вересня 2024 року. У позивача і відповідача є спільна дочка [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає разом з позивачем та продовжує навчання. 31 березня 2009 року позивач з відповідачем купили житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Семенівської районної державної нотаріальної контори Доля Н. М.. Таким чином житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, який розташований по [ADDRESS] , є таким, що фактично належить позивачу і відповідачу на праві спільної сумісної власності. 13 вересня 2018 року згідно рішення Іванівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області № 307 відповідачу було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га (кадастровий номер 7424782001:01:001:0284) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована під спільним будинком за адресою: [ADDRESS] . Право власності на земельну ділянку було зареєстровано за відповідачем в Державному реєстрі речових прав 04.12.2018 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 397403311 він 01.10.2024. Угоди про поділ майна позивач з відповідачем не досягла, відповідач відмовляється добровільно поділити спільно нажите майно. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Виходячи з вказаної норми законодавства і враховуючи, що вказані житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, а також земельна ділянка придбані під час перебування у шлюбі позивача та відповідача, тому позивач має таке ж саме право, як і відповідач на частку в спільній сумісній власності. Отже, житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами та земельна ділянка площею 0,25 га, які розташовані по [ADDRESS] , належать на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачу. Відповідно до ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок) або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільній власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Згідно приписів ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок) право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувана (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувану (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України, інших положеннях законодавства (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04.12.2018 у справі №910/18560/16). Таким чином, враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, якщо за позивачем буде визнано право приватної спільної часткової власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку, то за позивачем також необхідно визнавати і право приватної спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,25 га (кадастровий номер 7424782001:01:001:0284) в частці, пропорційній частці будинку, а саме право на 1/2 частку вказаної земельної ділянки, без зміни її цільового призначення. Враховуючи зазначене вище, а також те, що відповідач повністю визнав позовні вимоги, позов позивача [PERSON] підлягає задоволенню. Частиною першою статті 142 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вказаної норми закону, враховуючи подання відповідачем до початку розгляду справи по суті заяви про повне визнання позову, 50 відсотків судових витрат зі сплати судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а 50 відсотків судового збору підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved