Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

23 липня 2024 року через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Акціонерного товариства\~«СЕНС\~БАНК», в якій представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, будинок 100, Код ЄДРПОУ 23494714) заборгованість за невиконання зобов`язання, встановленого рішенням суду у розмірі 817627,38 гривень та суму сплаченого судового збору. В обгрунтування позову зазначав, що 21.09.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] уклали договір кредиту №2007/24-24/177. Рішенням №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було припинено Акціонерне Товариство «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК», де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариста «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року. 12.08.2022 року позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа\-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Відповідно до виконавчого листа на користь AT «Укрсоцбанк» було стягнуто солідарно з позичальника та відповідачки заборгованість за кредитним договором №2007/24-24/177 в розмірі 2383837,74 гривень. В результаті невиконання рішення суду та умов договору у відповідача виникла заборгованість, розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду яка станом на 23.02.2022 року складає 817627,38 грн. та складається з: суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 213726,55 грн.; суми заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість 603900,83 грн. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою судді\~\~від 09.08.2024\~\~року відкрито\~\~провадження по\~\~справі та\~\~призначено підготовче\~судове\~засідання на 14.10.2023 року на 10 год. 45 хв. 12.09.2024 року через систему «Електронний суд» (зареєстрована 13.09.2024 року) від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи. 17.09.2024 року засобами поштового зв`язку від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов Відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити у задоволенні позову, та заява про застосування строку позовної давності. 14.10.2024 року на електронну пошту суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшла заява розгляд справи без участі відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечував. В ході підготовчого судового засідання, призначеного на 14.10.2024 року, представник відповідача [PERSON] [PERSON] заявив клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. Також представник відповідача просив відкласти підготовчое судове засідання для ознайомлення з матеріалами справи. За клопотанням представника відповідача [PERSON] [PERSON] підготовче судове засідання, призначене на 14.10.2024 року було відкладено до 13.11.2024 року до 12 год. 45 хв. для ознайомлення з матеріалами справи. 14.10.2024 року через систему «Електронний суд» (передано судді 15.10.2024 року), від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про приєднання доказів до матеріалів справи. 12.11.2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» - Байрамова Олександра Володимировича надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. 13.11.2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечував. Ухвалою суду від 13.11.2024 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті у судове засідання на 16.12.2024 року о 12.20 год. 13.11.2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] [PERSON] (зареєстрована канцелярією суду 14.11.2024 року) надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів, а саме копії звітів про здійснення відрахувань та виплат в рамках виконавчого провадження. 02.12.2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» Байрамова Олександра Володимировича надійшли додаткові пояснення у справі. У судовому засіданні, призначеному на 16.12.2024 року, представник відповідача [PERSON] [PERSON] заявив клопотання про визнання явки представника позивача Акціонерного товариства\~«СЕНС БАНК» у судове засідання обов`язковою. Клопотання обґрунтовано тим, що в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за ст. 625 ЦК України, який на думку представника відповідача, не узгоджується з матеріалами справи та не відповідає вимогам щодо строку подання таких вимог. Ухвалою суду\~від 16.12.2024\~року визнано\~обов`язковою явку\~у судове\~засідання представника\~позивача Акціонерного\~товариства\~«СЕНС БАНК»\~\~для надання\~особистих\~пояснень\~у справі\~та\~зобов`язано\~його з`явитись\~у\~судове\~засідання,\~призначене\~на 14.01.2025 року о 12:00 годині. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судовому засіданні, призначеному на 14.01.2025 року, представник позивача Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» Байрамов\~Олександр Володимирович підтримав позов та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] \~ [PERSON] заперечував проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.09.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] уклали договір кредиту №2007/24-24/177. Відповідно до умов кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 110000 доларів США. 21.09.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (поручитель) уклали договір поруки №03-24/714. 21.09.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (поручитель) уклали договір поруки №03-24/715. Відповідно до виконавчого листа від 20.05.2014 року по справі №755/6662/15-ц стягнуто солідарно\~з [PERSON] \~(ідентифікаційний\~номер [NUMBER] ,\~ [INFO] ,\~проживає в\~ [ADDRESS] ),\~ [PERSON] (ідентифікаційний\~номер [NUMBER] ,\~ [INFO] ,\~проживає в\~ [ADDRESS] ),\~ [PERSON] (ідентифікаційний\~номер [NUMBER] ,\~ [INFO] ,\~проживає в\~ [ADDRESS] )\~на користь\~Публічного акціонерного\~товариства «Укрсоцбанк»\~(03150,\~м.\~Київ,\~вул.\~Ковпака,\~29,\~ідентифікаційний код\~00039019)\~заборгованість по\~договору кредиту\~№2007/24-24/177\~від 21.09.2007\~р.\~у розмірі\~2383837\~(два\~мільйони триста\~вісімдесят три\~тисячі вісімсот\~тридцять сім)\~гривень,\~74\~копійки. Стягнуто з\~ [PERSON] (ідентифікаційний\~номер [NUMBER] ,\~ [INFO] ,\~проживає в\~ [ADDRESS] )\~на користь\~Публічного акціонерного\~товариства «Укрсоцбанк»\~(03150,\~м.\~Київ,\~вул.\~Ковпака,\~29,\~ідентифікаційний код\~00039019)\~третейський збір\~в сумі\~6325\~(шість\~тисяч триста\~двадцять п`ять)\~гривень 28\~копійок. Стягнуто з\~ [PERSON] (ідентифікаційний\~номер [NUMBER] ,\~ [INFO] ,\~проживає в\~ [ADDRESS] )\~на користь\~Публічного акціонерного\~товариства «Укрсоцбанк»\~(03150,\~м.\~Київ,\~вул.\~Ковпака,\~29,\~ідентифікаційний код\~00039019)\~третейський збір\~в сумі\~6325\~(шість\~тисяч триста\~двадцять п`ять)\~гривень,\~28 копійок. Стягнуто з\~ [PERSON] (ідентифікаційний\~номер [NUMBER] ,\~ [INFO] ,\~проживає в\~ [ADDRESS] )\~на користь\~Публічного акціонерного\~товариства «Укрсоцбанк»\~(03150,\~м.\~Київ,\~вул.\~Ковпака,\~29,\~ідентифікаційний код\~00039019)\~третейський збір\~в сумі\~6325\~(шість\~тисяч триста\~двадцять п`ять)\~гривень 28\~копійок. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 243 (двісті сорок три) грн., 60 коп. судового збору. Постановою головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Калашнікова Р.В. від 22.03.2016 року повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України про виконавче провадження». Постановою державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Крецул В.А. від 30.08.2017 року відкрито виконавче провадження №54572525 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерне Товариство «УКРСОЦБАНК» грошової суми у розмірі 2390406,62 гривень за виконавчим листом №755/6662/15-ц від 20.05.2015 року. 20.12.2021 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України про виконавче провадження». Згідно листа Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси від 03.10.2024 року №163611 під час проведення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження №755/6662/15-ц виконавчий збір та витрати з боржника не стягувались. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. від 29.10.2020 року відкрито виконавче провадження ВП №63452870 про стягнення з [PERSON] (ідентифікаційний\~номер [NUMBER] ,\~ [INFO] ,\~проживає в\~ [ADDRESS] ),\~ [PERSON] (ідентифікаційний\~номер [NUMBER] ,\~ [INFO] ,\~проживає в\~ [ADDRESS] ),\~ [PERSON] (ідентифікаційний\~номер [NUMBER] ,\~ [INFO] ,\~проживає в\~ [ADDRESS] )\~на користь\~Публічного акціонерного\~товариства «Укрсоцбанк»\~(03150,\~м.\~Київ,\~вул.\~Ковпака,\~29,\~ідентифікаційний код\~00039019)\~заборгованість по\~договору кредиту\~№2007/24-24/177\~від 21.09.2007\~р.\~у розмірі\~2383837\~(два\~мільйони триста\~вісімдесят три\~тисячі вісімсот\~тридцять сім)\~гривень,\~74\~копійки;\~стягнення з\~ [PERSON] (ідентифікаційний\~номер [NUMBER] ,\~ [INFO] ,\~проживає в\~ [ADDRESS] )\~на користь\~Публічного акціонерного\~товариства «Укрсоцбанк»\~(03150,\~м.\~Київ,\~вул.\~Ковпака,\~29,\~ідентифікаційний код\~00039019)\~третейського збору\~в сумі\~6325\~(шість\~тисяч триста\~двадцять п`ять)\~гривень,\~28 копійок; стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 243 (двісті сорок три) грн., 60 коп. судового збору щодо боржника [PERSON] . Згідно відповіді приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. від 27.09.2024 року №19377 в межах ВП №63452870 було стягнуто 101870,66 гривень (91700,63 гривень перераховано стягувачу в рахунок погашення боргу; 9170,03 гривень стягнуто основної винагороди приватного виконавця; 1000 гривень стягнуто витрат виконавчого провадження). Рішенням №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було припинено Акціонерне Товариство «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК», де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариста «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року. 12.08.2022 року позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа\-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили незважаючи на те, чи погоджується учасник справи з висновками суду викладеними в цьому рішенні, яке набрало законної сили. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 5 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а також у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. За змістом статті 625 ЦК України грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, провадження № 12-14гс18 вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобовязань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобовязання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах №703/2718/16-ц, провадження № 14-241 цс 19та № 646/14523/15-ц, провадження № 14-591 цс 18. Крім того, Верховний Суд у постанові від 01.07.2020 року у справі № 535/757/17, провадження № 61-30148 св 18, зробив аналогічний висновок щодо подібних правовідносин. \~В статті 625 ЦК України\~визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.\~Зазначений висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України.\~Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей\~\~526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати\~\~Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від04.06.2019 у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). Згідно наданих позивачем розрахунків, розмір 3% річних становить 213726,55 грн., інфляційні втрати складають 603900,83 грн. Разом з цим, представник відповідачки [PERSON] адвокат Сурін Семен Валерійович у заяві від 11.09.2024 просить про застосування строків позовної давності (а.с. 57-59). Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Зокрема, відповідно до ст. 256, ч. 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Верховний Суд України у постанові від 26.04.2017 у справі №3-1522гс16 зазначив, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних. Стягнення 3% річних можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Як убачається із матеріалів справи, позовну заяву про стягнення заборгованості позивачем Акціонерним товариством\~«СЕНС БАНК» подано через систему «Електронний суд» 23.07.2024 року. Відповідно до закону від 15.03.2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» уніс зміни до Цивільного кодексу України щодо строків давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п. 19. Нова норма передбачає, що на період дії воєнного і надзвичайного стану продовжуються строки, установлені: ст. 257-259 ЦК - це загальний і спеціальні строки позовної давності; ст. 362 ЦК - строк позовної давності за вимогами щодо продажу частки спільний частковій власності; ст. 559 ЦК - строки для припинення поруки; ст. 681 ЦК - строки давності, які застосовуються до вимог щодо недоліків проданого товару; ст. 728 ЦК - строки давності, які застосовуються до вимог про розірвавання договору дарування; ст. 786 ЦК - строки давності, які застосовуються до вимог, що випливають з договору оренди; ст. 1293 ЦК - строки позовної давності за вимогами про визнання неправомірними дій виконавця заповіту. Воєнний стан в Україні діє з 24.02.2022 року. Таким чином, на сьогодні строки позовної давності, передбачені ЦК України, продовжуються на період воєнного стану. Також, в цей\~самий період\~у діють\~карантинні норми,\~установлені п.12\~розділу «Прикінцевих\~і перехідних\~положень» ЦК\~України. Цей пункт передбачає, що під час дії карантину, установленого КМУ з метою запобігання розповсюдженню коронавірусної хвороби (СОУГО-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК, продовжуються на строк дії карантину. Карантин в Україні запроваджений з 12.03.2020 року до 31.05.2022 року на підставі, зокрема, постанов КМУ від 11.03.2022 № 211, від 09.12.2020 року №1236, від 23.02.2022 №229. Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18. Визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Розрахунок за ст. 625 ЦК України здійснений позивачем за період 24.02.2019 року по 23.02.2022 року. Представник відповідача, 13.10.2025 року через систему «Електронний суд» [PERSON] подав письмові пояснення, які містять власний розрахунок заборгованості за ст. 625 ЦК України. Суд звертає увагу, що представник відповідач подав додаткові пояснення після спливу строку для надання відзиву на позовну заяву. Дозволу на їхнє подання не просив, а суд не визнавав їхнє подання необхідним. Суд не визнав необхідним подання цих пояснень і не надав дозволу представнику відповідача їх подати після спливу строку для подання відзиву на позовну заяву. Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача зазначав, що такі вимоги мають бути пред`явлені перш за усе саме до позичальника, в той час як поручитель взагалі не може бути відповідачем у даній справі. Суд не погоджується з вказаними твердженнями представника відповідача, зважаючи на наступне. Аналіз змісту частини четвертої статті 559 ЦК України свідчить, що закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому в статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Зазначений висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від04.06.2019 у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду які викладено у постанові від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (провадження 14-67цс20) закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. У постанові від 26.01.2021 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого в постанові від 31.102018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки та зазначила, що "наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення. Колегія суддів зазначає, що з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2013 році зобов`язання відповідача, як поручителя сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, а відтак позивач, як кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до повного та фактичного виконання грошового зобов`язання. Вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги висновки, викладені в Постанові Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі № 910/3077/20, згідно якої ввисновки судів попередніх інстанцій, що на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, не заслуговують на увагу, так як наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором кредиту солідарно як з боржника так і з поручителів, яке не виконане останніми, не звільняє їх від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Вказана правова норма не містить застережень щодо неможливості солідарної відповідальності боржників за порушення грошового зобов`язання. При цьому, колегія суддів враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц в якій викладено висновки про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. За таких обставин, суд приходить до висновку, що наявні підстави, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України, для стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Обставин, визначених ст. 622 ЦК України за яких відповідач як боржник звільняється від обов`язку виконати зобов`язання, не встановлено. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає аргументи позивача обгрунтованими та такими, що підтверджені належними та достатніми доказами у справі, оскільки такі не спростовані і не заперечені відповідачем. Для спростування доводів позову відповідач жодних належних і допустимих доказів в спростування позовних вимог, визначених законом, суду не надав. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Правильність розрахунків відповідачем не спростована. Відповідно до ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Абз. 4 п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зістатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 9811,53 гривень. На підставі викаденого,

Outcome: approved