Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначивши, що у період з 01.10.2012 по 03.11 2014 та з 26.02.2018 по 28.08.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Краснолиманське», працював гірником очисного забою підземним з повним робочим днем в шахті в особливо шкідливих і особливо важких умовах праці. Був звільнений 28.08.2020 згідно з наказом № 272-к від 28.08.2020 на підставі частини 2 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я. 03.08.2021 Клінікою професійних захворювань державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» був складений медичний висновок лікарсько-експертної комісії про наявність хронічного професійного характеру захворювання з діагнозом: хронічний бронхіт ІІ ступеня у фазі загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (один-два); хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. 31.08.2021 був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4. Згідно з пунктом 17 даного Акту, професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості України, а саме - Шахта ім ХХІ з`їзду КПРС (шахта «Білицька»), Шахта «Краснолиманська», Шахта «Красноармійська-Західна №1, ТОВ «Краснолиманське», ДП «ВК «Краснолиманська» - де піддавався впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, рівні та концентрації яких перевищували нормативні. У пункті 18 Акту вказано, що причинами виникнення професійних захворювань є: 1) пил переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію до 5% (4,2\--4,8%): фактична величина - 93,4-121,6 мг/м3, при нормативному значенні - 10 мг/м3; 2) важкість праці: потужність зовнішньої роботи при фізичному динамічному навантаженні (з переважною участю м`язів нижніх кінцівок і тулуба) - фактична величина 73,2-176,0 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; (з переважною участю м`язів плечового поясу) - фактична величина 62,6-96,0 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; робоча поза: перебування у вимушеній позі 75-90% часу зміни при нормативному значенні 25% часу зміни. У пункті 15 Акту зазначено, що раніше хронічних професійних захворювань виявлено не було. 18.11.2021 за результатами первинного огляду Обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії м. Краматорськ, у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності безстроково з 18.11.2021. За результатами визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, під час огляду позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності за сукупністю 60% безстроково, з них: 35% - хронічна радикулопатія, 25% - хронічний бронхіт. Визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування професійних захворювань, санаторно-курортне лікування за хронічною радикулопатією. Наслідки професійних захворювань суттєво погіршили загальний стан здоров`я позивача. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. У зв`язку з професійними захворюваннями цілком була порушена нормальна життєдіяльність. Так, позивач довгий час лікувався стаціонарно та амбулаторно. Перебуваючи в лікувальних закладах, позивач був позбавлений домашнього затишку та звичайної обстановки, а його рідні, в свою чергу, були позбавлені спілкування з ним. На теперішній час позивач потребує медикаментозного та санаторного лікування. Внаслідок професійних захворювань він вже не може, як раніше, в повному обсязі виконувати роботу у побуті. Зазначене поставило його у незручне становище перед близькими. Йому доводиться фізично і морально пристосовуватися до життя з урахуванням фізичних обмежень. Позивач не має можливості вести повноцінний спосіб життя, відчуває психологічний дискомфорт, порушена його душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу та дратівливості. Життя позивача зазнало змін. В теперішній час його постійно турбують біль у попереково-крижовому відділі хребта, біль та оніміння в правій нозі; кашель сухий; задуха при незначному фізичному навантаженні, при ходьбі на незначні відстані, при самообслуговуванні; загальна слабкість, підвищена втомлюваність та пітливість, прискорене серцебиття, головний біль. Все вищезазначене позначилося на нервовій системі, що негативно відображається на відносинах з близькими та знайомими людьми. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 500 000,00 грн. Ухвалою суду від 11.10.2024 витребувати у Міністерства соціальної політики України інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відносно [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , останнє відоме місце реєстрації: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11.10.2024 справу прийнято до свого провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Розгляд (формування та зберігання) судової справи проводиться в змішаній (паперовій та електронній) формі. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання проведено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Так, ухвала суду про відкриття провадження у справі з доданою позовною заявою та з додатками була отримана відповідачем 30.10.2024, про що свідчить повідомлення Укрпошти про вручення поштового рекомендованого відправлення. Відзив на позов відповідачем у визначений в ухвалі суду термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ТОВ «Краснолиманське» у період з 01.10.2012 по 03.11.2014, а також у період з 26.02.2018 по 28.08.2020, що підтверджується записами у трудовій книжці. Наказом № 272к від 28.08.2020 позивача було звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я за п.2 ст. 40 КЗпП України. Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії (ЦЛЕК) про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання (отруєння) ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» від 03.08.2021 №26/82С [PERSON] , [INFO] , встановлено діагноз: хронічний бронхіт ІІ ст. в фазі загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (один-два); хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в ст. неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 03.08.2021 [PERSON] встановлено основний діагноз: 1) хронічний бронхіт ІІ ст. в фазі загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (один-два) (J 41.0); 2) хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в ст. неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг (M 54.1) та супутній діагноз: 1) гіпертонічна хвороба ІІ ст. (АС), ст.3 (І.10.Х); 2) ІХС; стенокардія напруги, ФК ІІ; 3) дифузний кардіосклероз, СН ІІА, ризик 4 (І.25.1); 4) викривлення носової перетинки; 5) амбліопія OD. Hmt сл. ст. OS; 6) початкова катаракта OU (п.14 даного Акту). У пункті 15 Акту встановлено, що раніше хронічних професійних захворювань у [PERSON] виявлено не було. Згідно з пунктом 17 даного Акту, професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, а саме - Шахта ім ХХІ з`їзду КПРС (шахта «Білецька»), Шахта «Краснолиманська», Шахта «Красноармійська-Західна №1, ТОВ «Краснолиманське», ДП «ВК «Краснолиманська» - де піддавався впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, рівні та концентрації яких перевищували нормативні. За час роботи [PERSON] на ТОВ «Краснолиманське» не зафіксовано випадків порушення технологічних регламентів виробничого процесу, порушень техніки безпеки, гігієни праці з боку адміністрації підприємства, відсутності або несправності засобів колективного захисту, що могло б сприяти виникненню або розвиненню профзахворювання. Даний випадок професійного захворювання взято до обліку ТОВ «Краснолиманське» виключно на підставі п. 101 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №337 від 17.04.2019, як останнім підприємством вугільної промисловості, з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах. У пункті 18 Акту вказано, що причинами виникнення професійних захворювань є: 1) пил переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію до 5% (4,2-4,8%): фактична величина - 93,4-121,6 мг/м3, при нормативному значенні - 10 мг/м3; 2) важкість праці: потужність зовнішньої роботи при фізичному динамічному навантаженні (з переважною участю м`язів нижніх кінцівок і тулуба) - фактична величина 73,2-176,0 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; (з переважною участю м`язів плечового поясу) - фактична величина 62,6-96,0 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; робоча поза: перебування у вимушеній позі 75-90% часу зміни при нормативному значенні 25% часу зміни. Згідно довідки МСЕК серії 12ААА № 106193 від 18.11.2021 [PERSON] встановлено 3 групу інвалідності та 60 % втрати професійної працездатності з 18.11.2021 безстроково у сукупності 35 % -хронічна радикулопатія, 25 % - хронічний бронхіт і потреба у постійному медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні. Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави. Стаття 46 Конституції України закріплює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Так, відповідно до частин 1-4 статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавцем трудового договору про дистанційну роботу. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Роботодавець повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, що запобігають виробничому травматизму, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань у працівників. Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до частини 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно достатті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15. Трудове законодавство не містить положень про звільнення підприємств з небезпечними й тяжкими умовами праці від відшкодування моральної шкоди, завданої їх працівникам такими умовами. Вищезазначені вимоги законодавства, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 із змінами від 25.05.2001 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. В даному випадку ушкодження здоров`я та професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. Суд при цьому зазначає, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Суд вважає, що факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положеньст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Одночасно, визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг, інтенсивність і тривалість психічних страждань, той факт, що професійна працездатність у зв`язку з професійним захворюванням втрачена на 60 % (35 % - хронічна радикулопатія; 25 % - хронічний бронхіт) та позивача визнано інвалідом 3 групи, що не виключає погіршення стану його здоров`я в майбутньому. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд також приймає до уваги стаж роботи на підприємстві відповідача з 01.10.2012 по 03.11.2014 та з 26.02.2018 по 28.08.2020, причини виникнення хронічного професійного захворювання у позивача, вказані в акті розслідування від 31.08.2021, той факт, що крім ТОВ «Краснолиманське», позивач протягом життя працював на Шахті ім ХХІ з`їзду КПРС (шахта «Білецька»), Шахті «Краснолиманська», Шахта «Красноармійська-Західна №1, та ДП «ВК «Краснолиманська», де також піддавався впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, рівні та концентрації яких перевищували нормативні, стан його здоров`я, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а тому, виходячи з принципів розумності та об`єктивності, вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000,00 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст. 141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 1 000,00 грн (5 000,00 грн. х 100 000,00 грн. : 500 000,00 грн.).

Outcome: partial