Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Онуфріївського районного суду Кіровоградської області з позовом звернувся представник [PERSON] - адвокат Іващенко І.Ю., в якому просить визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову зазначив, що позивач, приїхала на постійне місце проживання в [ADDRESS] та доглядала за [PERSON] з жовтня 2006 року. З 29.09.2007 року була зареєстрована у вищевказаному будинку. [INFO] [PERSON] померла, але позивачка і далі проживала у вищевказаному будинку та не могла знати хто є спадкоємцями будинку. Крім того вона здійснила поховання [PERSON] за власний кошт. \~ \~ \~ \~Підставою для проживання в цьому будинку було те, що позивач погодилася доглядати за [PERSON] , оскільки мали довірливі відносини, були знайомі, сама позивачка станом на 2006 рік вже була на пенсії. Відтак позивач [PERSON] , відкрито користується житловим будинком з 2006 року, проводить поточні ремонті роботи самого будинку, оплачує послуги електропостачання, має місце реєстрації. Доказами фактичного\~користування нерухомим\~майном позивачем\~за адресою:\~ [ADDRESS] є\~довідка від02.02.2024 року за № 125, видана виконавчим комітетом Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області про те, що [PERSON] , [INFO] , згідно книги погосподарської обліку № 1 за 2006-2010 роки з 01.10.2007 року по теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS] . Витягом з реєстру територіальної громади за № 2024/001127792 від 02.02.2024 року підтверджується, що [PERSON] , [INFO] з 29.09.2007 року зареєстрована по [ADDRESS] . Довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 03 серпня 2021 року № 198, виданої Онуфріївською селищною радою підтверджується, що з 29.09.2007 року позивачка зареєстрована по [ADDRESS] . Представник позивача зазначає, що аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі без титульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець\~знає або\~повинен знати\~про неправомірність\~заволодіння чужим\~майном (у\~тому числі\~і про\~підстави для\~визнання договору\~про його\~відчуження недійсним),\~то,\~незважаючи на\~будь -який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування; не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери насувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1981 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP (далі - Інструкція), затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Згідно з п. 6 Інструкції не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженої наказом Міністра юстиції Української PCP №45/5 від 31 жовтня 1975 року, п.45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української PCP №1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувану на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, підтвердженням належності житлового будинку певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Виникнення права власності на житлові будинки, споруди незалежно від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. В даному випадку реєстрація житлового будинку за адресою: [ADDRESS] відбулася за законодавством визначеним ЦК України в редакції 1963року. Враховуючи вищевикладене просить суд ухвалити рішення за яким визнати право власності за набувальною давністю за позивачем [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами під [ADDRESS] . Ухвалою суду від 15 березня 2024 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 11 червня 2024 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті. Ухвалою суду від 05 серпня 2024 року замінено відповідача Онуфріївську селищну раду Олександрійського району Кіровоградської області на належного відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 25 жовтня 2024 року замінено відповідача по справі [PERSON] на належного відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 18 грудня 2024 року замінено відповідача по справі [PERSON] на належного відповідача [PERSON] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Надала пояснення згідно позовної заяви. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги також підтримав та просив суд позов по даній справі визнати в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про місце, дату і час був повідомлений належним чином, відзиву на позов не подавав. В судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила, що останнім часом перед виходом на пенсію працювала на пошті кур`єром, тому добре знала померлу [PERSON] і знає [PERSON] так як майже кожного тижня приносила газети та один раз на місяць пенсійні виплати. Також пояснила, що знає сина померлої [PERSON] який і привіз [PERSON] , щоб та доглядала за його матір`ю, а він натомість залишить їй будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями. Після смерті [PERSON] . [PERSON] зосталася проживати в будинку. З 2006 року по сей день остання нікуди не виїжджала та залишається проживати за адресою, де доглядала за померлою. Стверджує, що [PERSON] старанно доглядала за померлою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що являється сусідом померлої [PERSON] та нині проживаючої [PERSON] . Пояснив, що остання проживає за даною адресою з 2006 року, син померлої [PERSON] запросив її, щоб та доглядала за його матір`ю та допомагала їй по господарству і [PERSON] старанно виконувала свої обов`язки. Після смерті [PERSON] . [PERSON] зосталася і надалі проживати в будинку, котрий належав померлій [PERSON] робила там поточні та косметичні ремонти, доглядала за дворищем та присадибною ділянкою. Заслухавши позивача, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях/ Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4\~ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2\~ст.78 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що довідкою за підписами 13 свідків, підтверджується те що, [PERSON] [INFO] , переїхала до с. Омельник Олександрійського району Кіровоградської області [INFO] та проживає за адресою: [ADDRESS] та нікуди за цей період не виїздила /т. 1 а.с. 8/. Витягом з реєстру територіальної громади за №2024/001127792 від 02.02.2024 року підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , з 29.09.2007 року зареєстрована по [ADDRESS] /т. 1 а.с. 9/. Довідкою про реєстрацію місця проживання особи №и198 від 03 серпня 2021 року виданою Онуфріївською селищною радою підтверджується, що з 29.09.2007 року [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] /т. 1 а.с. 10/. Довідкою № 125 від 02.02.2024 року, виданою виконавчим комітетом Онуфріївської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області підтвенрджується, що [PERSON] , [INFO] , згідно книги погосподарської обліку № 1 за 2006-2010 роки з 01.10.2007 року по теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS] /т. 1 а.с. 11,48/. У технічнму\~паспорті на\~будинок садибного\~типу з\~погосподарськими будівлями\~та спорудами\~з інвентаризаційним\~№ 256\~від 30.04.2024\~року,\~зазначено,\~що [PERSON] \~є замовником\~технічної документації\~на будинок\~розташований за\~адресою:\~ [ADDRESS] про\~що також\~свідчить Витяг\~з реєстру\~будівельної діяльності\~щодо \~інформації про\~технічні інвентаризації\~Єдиної державної\~електронної системи\~у сфері\~будівництва,\~проте власником\~є [PERSON] /т. 1 а.с. 33-41, 46-129/. Архівною довідкою № 180 від 30.04.2024 року, виданою СКМБТІ, підтверджується що, станом на 01.01.2013 року право власності на житловий будинок з прилеглими надвірними будівлями та спорудами за [PERSON] не зареєстровано /т. 1 а.с. 42/. Згідно довідки № 212 від 12 березня 2024 року, виданої виконавчим комітетом Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області [PERSON] 20.04.1921 року, померла [INFO] , актовий запис № 3 згідно книги погосподарського обліку № 1 за 2006-2010 роки, на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] /т. 1 а.с. 43, 47/. Випискою з погосподарської книги № 1 особистого рахунку № [NUMBER] по с. Омельник за 2016-2020 роки, виданої Онуфріївською селищною радою № 199 від 03.08.2024 року підтверджується, що особистий рахунок відкритий на громадянину [PERSON] , але власником є [PERSON] /т. 1 а.с. 44,45,46/. У відповідності з звітом про проведення незалежної оцінки житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , оціночна вартість даного об`єкта станом на 24.03.2024 року становить 60254 грн /т. 1 а.с. 50-64/. Квитанціями про сплату за електроенергію підтверджується, що [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] , користується комунальними послугами та сплачує за їх користування /т. 1 а.с. 65/. Згідно інвентаризаційної справи № 256 на домоволодіння по [ADDRESS] власником вказаного домоволодіння є [PERSON] /т. 1, а.с. 96-129/. Відповідно до спадкової справи № 93/2009 до майна померлої [PERSON] , [INFO] , заведеної Онуфріївською державною нотаріальною конторою слідує, що прийняв спадщину після її смерті за законом її син [PERSON] , [INFO] , та на день її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з земельної ділянки, про що йому було виданий державний акт на право приватної власності на землю Серія Р1 № 303676 від 03.07.2009 року на земельну ділянку площею 5, 05 га з кадастровим № 3524685800:02:000:0274 /т. 1 а.с. 146-169, 177-188/. Довідкою № 540 від 12.08.2024 року, виданою Попельнастівською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області підтверджується, що померлий [INFO] [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований до дня смерті за адресою: [ADDRESS] , з 1978 року по дня своєї смерті [INFO] . З ним спільно проживала та була зареєстрована дружина [PERSON] [INFO] /т. 1 а.с. 198/. Згідно зі спадкової справи № 387/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON] , дружина [PERSON] прийняла спадщину після померлого, яка складалася з земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Червоно-Кам`янської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, площею 2.00 га та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Омельницької сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області /т. 1 а.с. 208-246/. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Червонокам`янської сільської ради та про що зроблений відповідний актовий запис № 19 від 30.06.2020 року / т. 2 а.с. 22/. Відповідно до спадкової справи № 167/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] спадщину за заповітом на належне їй майно прийняв [PERSON] /т. 2 а.с. 30-57/. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК України). Умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності (аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду України у Постанові 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, п.66-67). За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Суд, проаналізувавши надані стороною позивача докази доходить висновку про необхідність відмови в задоволенні позову Так, суд вважає, що в даній справі відсутні правові підстави, встановлених статтею 344 ЦК України, для визнання за позивачкою права власності за набувальною давністю на нерухоме майно. Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на майно на підставі статті 334 ЦК України можливо лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб, позивач набув чи має намір набути право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом. Недоведеність позивачем однієї з обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, унеможливлює задоволення позову про визнання права на майно набувальною давністю. Суд вважає недоведеним позивачкою добросовісності набуття майна та відсутність складових ст. 344 ЦК України для визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 сформульовано, зокрема, такі висновки. Умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 Цивільного кодексу України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18 вказано: «Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником». В порядку ст. 81 ЦК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що доглядаючи за [PERSON] . [PERSON] на умовах доглядальниці, а після смерті [PERSON] на усних домовленостях з сином [PERSON] (спадкоємцем) проживала у вказаному будинку, згідно технічного паспорта, вбачається, що власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , а після її смерті правонаступником є її син [PERSON] , після його смерті його дружина [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син [PERSON] , доказів про те, що остання особа відмовилася від свого домоволодіння за правом спадкування позивачем [PERSON] не надано, тому не можна вважати користування позивачем спірним майном добросовісним, а відкритість і безперервність користування цим майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України. Також слід вказати, що право на спадкове майно виникає з часу відкриття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на неї. Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, хоча документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Таке випливає з положення ч. 5 ст. 1268 ЦК України, за якою незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зокрема такого висновку дійшов ВС в постанові від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Зі змісту висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постанові від 1 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вбачається, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, правомірність набуття права власності на майно, добросовісності та безтитульності, безперервності володіння ним без правової підстави. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. Матеріали справи не містять доказів визнання майна безхазяйною річчю. У зв`язку з цим відсутні підстави вважати, що у цього майна відсутній власник або власник невідомий, оскільки він відомий. Суд вважає, що саме по собі користування спірним будинком позивачкою після смерті власника домоволодіння, сплата комунальних платежів та проведення там ремонтних робіт, відсутність у позивача правовстановлюючих документів на майно, не дає підстави для задоволення позовних вимог про набуття права власності за набувальною давністю на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України. Враховуючи викладене, суд зазначає, що у спірного об`єкта нерухомого майна є власник, який від зазначеного майна не відмовлявся, а також встановивши фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, суд дійшов висновку про те, що позивач не довела всіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, які є необхідним для набуття права власності за набувальною давністю та не надала доказів на підтвердження своїх позовних вимог, отже суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed