Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

У серпні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (надалі - позивач/ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулося до Заводського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] 17.02.2022 укладений договір про надання споживчого кредиту № 5554784 (надалі - кредитний договір), за умовами якого відповідачу надані грошові кошти в розмірі 13 000,00 грн строком на 360 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день за користування кредитними коштами. Між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 19.06.2023 укладений договір факторингу № 19.06/23-Ф, за яким ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги до [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту від 17.02.2022 № 5554784. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на дату подання позову, 27.07.2024, має заборгованість у розмірі 61 376,90 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 13 000,00 грн, суми процентів за користування кредитом у розмірі 32 854,90 грн, суми нарахованих процентів за 60 календарних днів у розмірі 15 522,00 грн. Позивач просив стягнути вказану заборгованість, судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Ухвалою судді від 13 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Разом із позовною заявою ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулось до суду із клопотанням про витребування доказів, в якому просило витребувати з акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: - інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки № [NUMBER] [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] ; - підтвердження факту зарахування коштів 17.02.2022 на дану платіжну картку, банком-емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк», у сумі 13 000,00 грн від ТОВ «Авентус Україна» (код ЄДРПОУ: 41078230). Ухвалою судді від 13.08.2024 задоволено клопотання ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» про витребування доказів. Витребувано від акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" інформацію, що містить банківську таємницю. До канцелярії суду 26.11.2024 засобами поштового зв`язку від акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" надійшов лист із витребуваною інформацію. Відповідно до листа банку від 16.11.2024 № 20.1.0.0.0/7-241112/58998-БТ картка № [NUMBER] випускалась на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). У листі Банк повідомив, що на вказану картку 17.02.2022 здійснений переказ коштів на суму 13 000,00 грн, інформація про платника відсутня. Представник позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Крім того, із заяви представника позивача вбачається, що рішенням єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 № 251124/1 вирішено змінити найменування товариства на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Запис про зміну найменування товариства внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 10.12.2024 за № 1000681070010062201. Відповідачка в судові засідання 12.11.2024, 09.01.2024 не з`явилася, причин неявки суду не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву до суду відповідачка не подала, жодних заяв чи клопотань не надіслала, у зв`язку з чим суд відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними в ній матеріалами. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що між ТОВ «Авентус Україна» (надалі - Товариство) та [PERSON] 17.02.2022 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладений договір про надання споживчого кредиту № 5554784 відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 19-ОД від 05.01.2022 та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно з п. 1.3, п. 1.4 кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 13 000,00 грн, строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів: кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього договору. Відповідно до п. 1.2 умов кредитного договору № 5554784 Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені договором. Згідно з п. 2.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього договору (п. 2.2 договору). Відповідно до п. 1.5.1. кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 договору (360 днів). Вказаний договір, додаток № 1 до нього і паспорт споживчого кредиту до договору підписаний електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «М592543» Циною. В.В. 17.02.2022 об 11:49:34. Додаток № 1 і паспорт споживчого кредиту містить вказівку на суму кредиту, строк його видачі, знижену і стандартну процентні ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту тощо. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконав, надавши 17.02.2022 кредит в сумі 13 000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , що підтверджується листом від 26.06.2023 № КНО-20.4/79 . Перерахування коштів ТОВ «Авентус Україна» також підтверджується листом АТ КБ «ПриватБанк» від 16.11.2024 № 20.1.0.0.0/7-241112/58998-БТ. З картки обліку Договору (розрахунку заборгованості) за укладеним договором від 17.02.2022 № 5554784 вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача за договором становить 45 854,90 грн, яка складається з основного боргу у розмірі 13 000,00 грн та процентів за стандартною процентною ставкою у розмірі 32 854,90 грн. Між ТОВ «Авентус Україна» як клієнтом та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» як фактором 19.06.2023 укладений договір факторингу № 19.06/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитними договорами. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу від 19.06.2023 ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 5554784 в загальному розмірі 45 854,90 грн, з яких: 13 000,00 грн - основна сума боргу, 32 854,90 грн - заборгованість за відсотками. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3 ст. 207 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Частиною першою статті 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ІТС). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону). Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Так, відповідно до п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд констатує, що підписання відповідачкою [PERSON] електронним підписом кредитного договору від 17.02.2022 № 5554784, яким визначені порядок та умови надання кредиту, свідчить про те, що відповідач погодився та підтвердив, що ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти), яка акцептована ним 17.02.2022 одноразовим ідентифікатором «М592543». Кредитний договір № 5554784 містить персональні дані відповідачки, зокрема, її паспортні дані, номер картки платника податків, номер мобільного телефону, адресу електронної пошти, а також номер банківського рахунку, на який перераховуватимуться грошові кошти. Також в даному кредитному договору визначено предмет, порядок та умови надання кредитного договору. Також до кредитного договору від 17.02.2022 № 5554784 доданий графік платежів та паспорт споживчого кредиту, який містить розмір суми кредиту, процентну ставку за кожен день та річну, строк кредитування, відповідальність за порушення умов договору, які також підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «М592543». Ураховуючи викладені обставини, суд доходить висновку, що кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Позивачем м межах строку дії договору були нараховані відсотки за 60 календарних днів (з 17.11.2022 по 16.01.2023) за ставкою, зазначеною у кредитному договорі, а саме 1,99%, загальна сума нарахованих відсотків становить 15 522,00 грн. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів суд дійшов висновку про укладеність вищевказаного договору між відповідачкою [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним договором про надання фінансового кредиту за договорами відступлення прав вимоги. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст.ст. 76-81 ЦПК України на спростування даних обставин як на підтвердження своїх заперечень проти позову. Тому в силу вказаних вимог матеріального закону суд доходить висновку, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку, наданий йому кредит в строк, передбачений кредитним договором, не повернув. За змістом договору факторингу позивач набув право вимоги до відповідача щодо сплати відповідної суми заборгованості за кредитним договором. Після відступлення права вимоги до відповідача останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ані на рахунки ТОВ «Авентус Україна», ані на рахунки позивача. Отже, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2 422,40 грн, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Так, представник позивача просить стягнути витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, у розмірі 10 000,00 грн. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правничої допомоги представником позивача суду наданий договір про надання правничої допомоги від 07.07.2024 № 07/07-2022, укладений між адвокатом Крюковою М.В. та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», звіт про надання правової допомоги від 17.07.2024, рахунок на оплату по замовленню від 14.07.2024 № 14/07. Відповідно до звіту про надання правової допомоги від 17.07.2024 адвокат Крюкова М.В. виконала такі роботи (надав послугу): -збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] ; -складення позовної заяви та подання до суду. Всього на вказані послуги витрачено адвокатом 10 годин, вартість послуг становить 10 000,00 грн. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved