Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

12.08.2024 на адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», подана в його інтересах представником Кудіною А.В., до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 12749,85 гривень та понесених судових витрат. Позовні вимоги\~обґрунтовано тим,\~що [PERSON] \~уклав із\~Акціонерним товариством\~«ОТП Банк»\~Кредитний договір\~№ 2036201692.\~13\~жовтня 2023\~року між\~Акціонерним товариством\~«ОТП Банк»\~та Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~укладено Договір\~факторингу №\~13/10/23,\~відповідно до\~умов якого\~право грошової\~вимоги за\~Кредитним договором\~№ 2036201692,\~укладеним між\~Акціонерним товариством\~«ОТП Банк»\~та [PERSON] ,\~перейшло до\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів». Відповідно до Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2036201692, в сумі 12749,85 гривень, з яких: 12747,96 гривень - загальна сума боргу по тілу; 1,89 гривень - загальна сума боргу по відсотках; 0,00 гривень - загальна сума боргу по комісії. Відповідач не виконав свого обов?язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені Кредитним договором. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за Кредитним договором № 2036201692 в сумі 12749,85 гривень, з яких: 12747,96 гривень - загальна сума боргу по тілу; 1,89 гривень - загальна сума боргу по відсотках. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею у справі визначено суддю Чорнуху Ю.В. Ухвалою суду від 23.08.2024 відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання 26.09.2024. Сторони у судове засідання 26.09.2024 не з`явились. Позивач належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання у справі. Про причини неявки до суду не повідомив, клопотання та заяви до суду не подавав. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце судового засідання. На адресу суду 24.09.2024 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 522/13374/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України. Ухвалою суду від 26.09.2024 у задоволенні клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено. Розгляд справи відкладено на 26.11.2024. У судове засідання 26.11.2024 сторони не з`явились. Позивач належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання у справі. Про причини неявки до суду не повідомив, клопотання та заяви до суду не подавав. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце судового засідання, про причини неявки до суду не повідомив, клопотання та заяви до суду не подавав. Розгляд справи відкладено на 15.01.2025. У судове засідання 15.01.2025 сторони не з`явились. Позивач належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання у справі. Про причини неявки до суду не повідомив, клопотання та заяви до суду не подавав. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце судового засідання, про причини неявки до суду не повідомив, клопотання та заяви до суду не подавав. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив про те, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Станом на момент розгляду справи інші заяви по суті справи, окрім позовної заяви, у матеріалах відсутні. Повно і всебічно з`ясувавши обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, наявні у справі, суд дійшов таких висновків. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України). Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України). Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України). Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст. 625 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). Положеннями ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 1055 ЦК України встановлює вимоги до форми кредитного договору, зокрема кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За договором\~факторингу (фінансування\~під відступлення\~права грошової\~вимоги)\~одна сторона\~(фактор)\~передає або\~зобов`язується\~передати грошові\~кошти в\~розпорядження другої\~сторони (клієнта)\~за плату\~(у\~будь-який\~передбачений договором\~спосіб),\~а клієнт\~відступає або\~зобов`язується\~відступити факторові\~своє право\~грошової вимоги\~до третьої\~особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Судом встановлено, що 19.04.2021 між Акціонерним товариством "ОТП Банк" та [PERSON] укладено Кредитний договір № 2036201692 (а.с. 5), підписаний власноручним підписом позичальника, згідно умов якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: загальний розмір кредиту становить 25736, 00 гривень; дата остаточного повернення кредиту - 19 квітня 2023 року; період, на який надається кредит визначено графіком платежів; комісія за управління кредитом щомісячно, у розмірі 3 % від суми кредиту; протягом дії Кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 0,01%. Крім того, Кредитний договір містить положення про те, що повернення кредиту та сплату процентів шляхом ануїтетних платежів на рахунок погашення боргових зобов`язань, реквізити якого визначені у Додатку № 1 до Кредитного договору. Заява-анкета є невід`ємною частиною Договору, Тарифів Банку, які розміщені на офіційному сайті Банку. Шляхом підписання Заяви-анкети клієнт підтверджує, що він особисто отримав свій примірник Заяви-анкети, Договору, Тарифів Банку. З умовами Договору, Тарифами Банку, які розміщені на офіційному сайті Банку, ознайомлений, приймає та погоджується з їх положеннями. Згідно п. 7 Кредитного договору № 2036201692 сторони, підписанням Кредитного договору Заяви-анкети, надають свою письмову згоду на укладення Кредитного договору/Заяви-анкети, в порядку передбаченому цим пунктом. Підписанням Кредитного договору/Заяви-анкети клієнт приєднується до Договору про порядок підписання правочинів, який розміщений на офіційному сайті Банку, зміст якого йому повністю зрозумілий, з яким він повністю погоджується та примірник якого клієнтом отримано. До матеріалів справи додано специфікацію до кредитного договору (а.с. 6), з якої вбачається, що Акціонерним товариством "ОТП Банк" прийнято позитивне рішення щодо можливості надати позичальнику-фізичній особі кредит у розмірі 25246,00 гривень терміном на 24 місяці з процентною ставкою 0,01 % та платою по кредиту (комісією) 3%; Анкета-заява на отримання кредиту/опитувальний лист від 19.04.2021 (а.с. 7); Графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту (а.с. 7), орієнтовний Графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, Паспорт споживчого кредиту (а.с.8), що містить інформацію про загальні умови кредитування, підписаних відповідачем власноручним підписом. 13.10.2023 між Акціонерним товариством «ОТП Банк» (Клієнт)\~ та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»\~ (Фактор) укладено договір факторингу № 13/10/23 (а.с. 11-12), згідно пп.1.1. п.1 якого первісний кредитор передає, а фактор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості. Відповідно до пп. 1.3. п.1 вказаного Договору Факторингу № 13/10/23 від 13.10.2023 за цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за Кредитними договорами. Згідно витягу з Реєстру боржників №1 до Договору Факторингу № 13/10/23 від 13.10.2023 вбачається, що позивач набув право вимоги до відповідача за Кредитним договором № 2036201692, згідно якого загальна сума боргу складає 12749,85 гривень, з яких: загальна сума боргу по тілу - 12747,96 гривень, загальна сума боргу по відсоткам - 1,89 гривень, загальна сума боргу по комісії - 0,00 гривень (а.с. 13). У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за Кредитним договором № 2036201692 в сумі 12749.85 грн., з яких: 12747,96 гривень - загальна сума боргу по тілу; 1,89 гривень - загальна сума боргу по відсотках; 0,00 гривень загальна сума боргу по комісії, на підтвердження чого долучає до матеріалів справи розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 2036201692 від 19.04.2021 за період з 13.10.2023 по 30.06.2024 (а.с. 10). Однак, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт перерахування відпорвідачу кредитором коштів згідно кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно п. 1.6. ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон № 2346-III) в редакції, чинній станом на момент укладення договору, документ на переказ - електронний або паперовий документ, що використовується суб`єктами переказу, їх клієнтами, кліринговими, еквайринговими установами або іншими установами - учасниками платіжної системи для передачі доручень на переказ коштів. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону № 2346-III ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів. Згідно п. 22.4. ст. 22 Закону № 2346-III під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання. Подання паперових розрахункових документів до банку має здійснюватися клієнтом особисто, якщо інше не передбачено договором. Подання електронних розрахункових документів може здійснюватися клієнтом як особисто на носіях інформації, так і за допомогою наданих йому обслуговуючим банком програмно-технічних засобів, які забезпечують зв`язок з програмно-технічними засобами цього банку. Програмно-технічні засоби з вбудованою в них системою захисту інформації мають відповідати вимогам, що встановлюються Національним банком України. (п. 22.5. ст. 22 Закону № 2346-III). Відповідно до\~п.\~62\~Положення про\~організацію бухгалтерського\~обліку,\~бухгалтерського контролю\~під час\~здійснення операційної\~діяльності в\~банках України\~затвердженого Постановою\~Правління Національного\~банку України\~від 04\~липня 2018\~року №\~75,\~в редакції,\~чинній станом\~на момент\~укладення договору,\~виписки з\~особових рахунків\~клієнтів є\~підтвердженням виконаних\~за день\~операцій і\~призначаються для\~видачі або\~відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21) від 25.05.2021 належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в чинній станом на момент укладення договору редакції) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. У постанові\~від 15.06.2023\~у справі\~№ 910/15023/21\~Верховний Суд\~зазначив,\~що виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16143/18, від 26.02.2020 у справі № 911/1348/16, від 19.11.2020 у справі № 910/21578/16, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21, від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц). Отже, належним доказом перерахування позивачем відповідачу коштів є відповідні розрахункові документи, банківські виписки або інші первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Позивачем не були надані суду розрахункові документи, банківські виписки або інші належні та допустимі докази, які підтверджують факт перерахування відповідачу коштів на виконання кредитного договору. На підтвердження існуючої заборгованості позивачем долучено лише розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 2036201692 від 19.04.2021 (а.с. 10), що не може вважатись належним та достатнім доказом існуючої заборгованості. Позивач не заявляв клопотання про витребування доказів. З огляду на принцип змагальності, суд не має права за власною ініціативою витребовувати докази перерахування коштів позивачем відповідачу. Велика Палата\~Верховного Суду\~у постанові\~від 18.03.2020\~у справі\~№ 129/1033/13-ц\~(провадження\~№ 14-400цс19)\~зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). У постанові від 27.05.2020 у справі № 2-879/13 Верховний Суд зазначив, що сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі, належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом. Крім того, у постанові від 01.11.2023 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 462/2056/20, провадження № 61-3758св23) зазначає, що засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Враховуючи не надання позивачем належних та допустимих доказів перерахування позивачем відповідачу коштів на виконання умов Кредитного договору № 2036201692 від 19.04.2021, у задоволенні позову слід відмовити. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Outcome: dismissed