Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

Представник заявника [PERSON] 15.08.2024 року звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, посилаючись на наступні обставини. [INFO] померла рідна бабуся заявника [PERSON] . На випад своєї смерті вона залишила заповіт на ім`я заявника, яким заповідала йому земельну ділянку площею 7,150 га. 13.09.2023 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Кулик О.П. із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі. Однак постановою від 13.09.2024 року нотаріус відмовив заявнику у вчиненні нотаріальної дії з причини розбіжності в його даті народження, а саме: в заповіті вказано [INFO] , а в свідоцтві про народження заявника [INFO] . Оскільки при складанні заповіту було допущено технічну помилку, заявник змушений звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, оскільки встановлення даного юридичного факту несе для нього велике юридичне значення, і від нього залежить виникнення особистих майнових прав, що не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. На підставі викладеного вище заявник просить суд встановити факт, що заповіт, складений [PERSON] , яка померла [INFO] , зареєстрований 31.10.2016 року Криничуватською сільською радою Нікопольського району Дніпропетровської області в реєстрі за №236, належить [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.09.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку окремого провадження (а.с.18). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.09.2024 року у правного нотаріуса Кулик О.П. витребувано спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с.19-20). 14.01.2025 року до канцелярії суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає (а.с.57). Заінтересована особа до судового засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення на його юридичну адресу копії ухвали про відкриття провадження, копії позову з додатками та судової повістки, про що свідчить поштовий конверт (а.с.55), який повернувся на адресу суду, як не вручений, за закінченням терміну зберігання. Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2\~ст.247 ЦПК України. На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, на підставі наступного. Судом встановлено, що згідно паспорта громадянина України № [NUMBER] , виданого 28.04.2021 року, заявник [PERSON] народився [INFO] в с. Криничувате, Нікопольського району, Дніпропетровської області (а.с. 16). Даний факт підтверджується також копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 17.05.2001 року, актовий запис про народження №06, де зазначено, що [PERSON] народився [INFO] в с. Криничувате, Нікопольського району, Дніпропетровської області (а.с.5). [PERSON] , [INFO] , є рідною бабусею заявника. За життя вона склала заповіт, який 31.10.2016 року посвідчений секретарем Криничуватської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №236 (а.с.13). Згідно даного заповіту, [PERSON] земельну ділянку площею 7,150 га згідно Державного Акта на право приватної власності на землю серії Р1 №135049, виданого Нікопольським РДА 29.07.2002 року, заповідала в рівних долях [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно спадкової справи, [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Кулик О.П. для оформлення своїх спадкових прав, але постановою від 13.09.2023 року нотаріус відмовив заявникові у вчиненні нотаріальної дії, оскільки останнім пропущено строк звернення до суду, а також є розбіжність в даті народження [PERSON] : в заповіті [INFO] , а в свідоцтві про народження та паспорті [INFO] (а.с.9). З цих підстав заявник звернувся до суду, предметом спору в даній справі є встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Частиною 1 статті 293\~ЦПК\~України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Так, у відповідності з п. 6 ч. 1ст.\~315\~ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму\~\~Верховного Суду\~\~України №5\~\~від 31.03.1995\~року \~«Про\~судову\~практику у\~справах\~про\~встановлення фактів,\~що\~мають\~юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Відповідно до п.12 цієї Постанови, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Встановлення вказаного факту має юридичне значення для заявника, оскільки через відповідну неточність в заповіті він не може в повному обсязі реалізувати свої права на спадкове майно. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до\~ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1222\~ ЦК\~України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Згідно ст.ст.1220-1221,1223\~ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Дослідивши письмові докази справи, у суду не викликає сумніву той факт, що заповіт №236, складений 31.10.2016 року [PERSON] , та посвідчений секретарем Криничуватської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, належить саме [PERSON] , а розбіжність дати народження заявника в заповіті з датою його народження в паспорті та свідоцтві про народження, є не інакше, як технічною помилкою. Оскільки даний факт підтверджується письмовими доказами, дослідженими судом, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявником доведено, що заповіт від 31.10.2016 року, зареєстрований в реєстрі за №236, та посвідчений секретарем Криничуватської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, належить саме йому, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved