Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] , Виконавчого комітету Сумської міської ради, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 29 червня 1983 року по 28 січня 2016 року він перебував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. У 1988 році вони отримали квартиру [ADDRESS] . В 2015 році відносини з відповідачкою погіршились, позивач зрозумів, що подружнє життя не склалося, і в листопаді 2015 року вирішив звернутись до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Рішенням Зарічного районного суду м.Суми у справі № 591/7999/15-ц від 28 січня 2016 року позовні вимоги задоволено та шлюб розірвано. В серпні 2015 року відповідачка, розуміючи, що справа йде до розлучення та, на його думку, бажаючи привласнити квартиру та лишити його права на користування житловим приміщенням та участь у приватизації, звернулась до суду з позовною заявою про визнання позивача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, у зв`язку з тим, що він, починаючи з 2008 року не проживає в цій квартирі та не оплачує комунальні послуги, що не відповідало дійсності. Постановою Сумського апеляційного суду від 20 травня 2019 року у справі № 591/5604/15-ц рішення Зарічного районного суду м.Суми від 29 жовтня 2015 року про визнання позивача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] було скасовано. На даний час він має зареєстроване місце проживання за вказаною адресою. Проте, позивач позбавлений можливості користування житловим приміщенням, оскільки відповідачка не пускає його до нього, змінила замки, влаштовує скандали, погрожує, змінила ключи, та постійно звертається до правоохоронних органів з надуманими заявами, що не відповідають дійсності з метою залякування його та недопущення до спірного житлового приміщення. У зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду з позовною заявою про вселення. Однак, під час підготовки вимоги про припинення порушення прав позивача та матеріалів позовної заяви було виявлено факт приватизації квартири проведеної в 2016 році. Так, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на власність [NUMBER] виданого 02 лютого 2016 року виконавчим комітетом Сумської міської ради відповідачці по справі - [PERSON] . Вважає, що зазначене рішення органу приватизації є незаконним, а саме рішення та свідоцтво про право власності на квартиру, видане на підставі цього рішення такими, що підлягають визнанню недійсними, оскільки були прийняті з грубим порушенням його прав тасуперечать вимогам закону, що обґрунтовується наступним. Оскільки рішення суду, яким незаконно було припинено право користування позивача квартирою приймалось без його участі, він взагалі не знав про наявність такої судової справи, а позивачка надала суду пояснення, що не відповідали дійсності та суперечили її поясненням в іншій судовій справі № 591/7999/15-ц, Сумський апеляційний суд скасував незаконне рішення суду та поновив позивача в правах користування квартирою, а значить і приватизація квартири не могла проводитись без його участі та його письмової згоди на проведення приватизації відповідно до ст.ст. 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного і житлового фонду». Посилаючись на вказані обставини, остаточно уточнивши позовні вимоги, просить визнати протиправним та скасувати Розпорядження Управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради № 14 від 20 січня 2016 року, визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло серії [NUMBER] від 02 лютого 2016 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21 листопада 2019 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 04 лютого 2020 року, о 09 год.30 хв. 17 грудня 2019 року від представника виконавчого комітету Сумської міської ради надійшов відзив, в якому заперечує проти задоволення позову. Зазначає, що квартира [ADDRESS] передана [PERSON] у приватну власність, що підтверджується розпорядженням управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради від 20 січня 2016 року № 14 та свідоцтвом про право власності на житло від 02 лютого 2016 року. Оскільки, приватизація вищезазначеної квартири проведена з дотриманням норм чинного на той час, законодавства підстави для скасування свідоцтва про право власності на квартиру відсутні (а.с.29). 08 січня 2020 року від представника [PERSON] - адвоката Цюпки О.В. надійшов відзив на позов, в якому просить врахувати, що рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2015 року у справі № 591/5604/15-ц скасоване апеляційним судом саме у зв`язку з тим, що саме на момент звернення [PERSON] до суду (05 серпня 2015 року) не сплинув шестимісячний строк визначений ст. 71 ЖК Української РСР. Також при вирішенні спору просить врахувати, що позивач є власником житлового будинку по [ADDRESS] , де фактично постійно проживає з початку літа 2015 року, з чого слідує, що житлові права позивача не є порушені у зв`язку з наявністю у нього власного окремого житла (а.с.48-49). 04 лютого 2020 року від представника позивача Чернадчука О.В. надійшла заява про зміну (уточнення) предмету позову, згідно якої просить визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради № 14 від 20 січня 2016 року; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло [NUMBER] від 02 лютого 2016 року (а.с.71-72). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 04 лютого 2020 року прийнято до розгляду заяву [PERSON] в особі представника - адвоката ЧернадчукаО.В. про збільшення позовних вимог у вказаній справі, подану суду 04 лютого 2020 року. 04 лютого 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 18 березня 2020 року о 08 год. 40 хв. у зв`язку з прийняттям заяви про збільшення позовних вимог. 18 березня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 25 травня 2020 року 09 год. 30 хв. у зв`язку з клопотанням представника позивача про відкладення. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 травня 2020 року залучено до участі у справі як співвідповідача - Сумську міську раду в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради, провадження по справі зупинено до залучення правонаступника відповідачки [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 червня 2024 року залучено до участі у справі за вказаним позовом як процесуальних правонаступників відповідачки [PERSON] , яка померла [INFO] , її спадкоємців [PERSON] та [PERSON] , провадження у справі поновлено та призначене справу в підготовче засідання на 24 липня 2024 року о 09 год. 30 хв. 26 червня 2024 року від представника відповідача виконавчого комітету Сумської міської ради надійшов відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень вказує про те, що позивач [PERSON] був розлучений з відповідачкою [PERSON] за рішенням суду від 28 січня 2016 року. [PERSON] звернулась до суду і на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2015 року про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . [PERSON] приватизувала квартиру законно і отримала свідоцтво про право власності № [NUMBER] від 02 лютого 2016 року, і в зв`язку з цим автоматично був виписаний позивач.Всі дії вчинені виконавчим комітетом Сумської міської ради щодо приватизації даної квартирі були здійснені законно і не порушили жодним чином нічиїх прав. [PERSON] лише через чотири роки подав апеляційну скаргу від 20 травня 2019 року, на підставі чого було скасовано рішення про втрату користування житлом. Позивач в позовній заяві повідомляє що на даний час він зареєстрований в даній квартирі і додав довідку №1403-08/72979 від 11 жовтня 2019 року, але ця довідка дійсна лише місяць. Перевіривши реєстр [PERSON] був виписаний з даної квартири в 2015 році і більше туди не прописувався. Виходячи з наступного, він не має ніяких прав на дану квартиру, і не може її успадкувати, так як власниця [PERSON] загинула [INFO] і її власність переходить у спадкування законним родичам. Після смерті власниці за законом звернулися спадкоємці другої черги, її сестра [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи викладене, просить суд відмовити в задоволенні позову про скасування свідоцтва про право власності, так як на момент приватизації, всі дії, які вчинялись виконавчим комітетом, органом приватизації щодо квартири, все було законно, позивач не являвся квартиронаймачем. Тому зі сторони відповідача виконавчого комітету та третьої особи жодних порушень не відбувалось. Виконавчий комітет Сумської міської ради просить суд не стягувати судовий збір в розмірі 6000 грн.00 коп., так як відповідач діяв згідно чинного законодавства (а.с. 171-172). 24 липня 2024 року у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в Сумській області справа не слухалась, підготовче засідання відкладено до 09 вересня 2024 року, о 10 год. 30 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09 вересня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено дану справу до судового розгляду на 05 листопада 2024 року о 15 год. 30 хв. 05 листопада 2024 року у зв`язку із наданням головуючому судді Сидоренко А.П. день відпочинку справа не слухалась та відкладена до 12 грудня 2024 року, 16 год. 45 хв. 05 листопада 2024 року від представника правонаступника відповідачки [PERSON] - адвоката Гриценка Б.М. надійшла заява про застосування строку позовної давності, в якій зазначає про те, що для вирішення питання необхідно встановити чи спірні правовідносин стосуються порушення права власності позивачів на спірну квартиру у зв`язку із видачею [PERSON] свідоцтва про право власності на житло від 02 лютого 2016 року. Розпорядження Управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради № 14 було прийняте 20 січня 2016 року та видане свідоцтво про право власності на житло серії [NUMBER] від 02 лютого 2016 року. Позивач звернувся із позовною заявою до суду 12 листопада 2019 року, тобто поза межами строку позовної давності, який встановлений для даної категорії спорів в три роки. На підставі викладеного, просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.212). 06 листопада 2024 року від представника правонаступника відповідачки [PERSON] - адвоката Гриценка Б.М. надійшли письмові пояснення, в яких зазначає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 19 листопада 2015 року було відкрите провадження в Зарічному районному суді м. Суми за заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В своїй позовній заяві позивач зазначає, що не проживає з відповідачкою 10 років та не веде спільного господарства, тобто не проживає з 2005 року. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 січня 2016 року було розірвано шлюб між за заявою [PERSON] - позивача до [PERSON] . Судом в цій справі № 591/7999/15-ц встановлено, що 29 червня 1984 року сторони вступили в шлюб, який зареєстрований у Ковпаківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції за актовим записом № 939. Ці факти підтверджуються копією свідоцтва про одруження. Шлюбне життя не склалося, в зв`язку з чим сторони припинили подружні стосунки та з літа 2015 року проживають окремо, що підтверджується поясненнями сторін у суді. Наданий судом строк на примирення позитивних наслідків не дав та позивач наполягає на розірванні шлюбу. Аналогічне встановлено і Сумським апеляційним судом в постанові від 20 травня 2019 року по справі №591/5604/15-ц, якою скасоване рішення про визнання позивача особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Таким чином позивач не проживав в квартирі з червня 2015 року. Якщо особа не є наймачем квартири, для її участі у приватизації цієї квартири є необхідною наявність двох умов: 1) статус члена сім`ї наймача; 2) постійне проживання у цій квартирі або збереження за цією особою права на житло. У справі, яка є предметом розгляду та підтверджено рішеннями судів у справі № 591/7999/15-ц та справі № 591/5604/15-ц позивач не проживав в квартирі з червня 2015 року, були відсутні шлюбні стосунки, не велось спільного господарства, [PERSON] сплачувала за комунальні послуги, робила поточний ремонт квартири. Наймачем квартири за ордером є [PERSON] . Розпорядження Управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради № 14 було прийняте 20 січня 2016 року та видане свідоцтво про право власності на житло серії [NUMBER] від 02 лютого 2016 року, тобто на момент приватизації позивач не був членом родини та не проживав в квартирі. Виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами статей 1, 6, 9, 61 ЖК України, статті 29 ЦК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені статтею 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї. Аналогічну норму місить пункт 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року N 396. При цьому пунктами 18, 19 цього Положення визначено порядок підтвердження факту постійного проживання особи в жилому приміщенні - у довідці про склад сім`ї, що подається особою в числі інших документів до органу приватизації, зазначаються члени сім`ї наймача, які водночас і прописані, і мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Позивач на момент приватизації не мав статусу члена сім`ї та не проживав з [PERSON] в квартирі, яка приватизована (а.с. 216-218). 12 грудня 2024 року у зв`язку із зайнятістю головуючого судді Сидоренко А.П. в колегіальному розгляді кримінального провадження, справа не слухалась та відкладена до 24 грудня 2024 року 11 год. 00 хв. В зазначене судове засідання з`явилися позивач та його представник, які підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Інші учасники справи не з`явилися, про день та час розгляду справи сповіщені судом належним чином. Суд, заслухавши учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Під час судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] з 29 червня 1984 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 січня 2016 року у справі № 591/7999/15-ц, провадження № 2/591/324/16 шлюб між ними розірвано (а.с. 50). З копії ордеру виконавчого комітету Сумської міської ради від 31 травня 1989 року вбачається, що [PERSON] видано ордер на житлове приміщення № 1574 на склад сім`ї з двох чоловік на право зайняття житлового приміщення в квартирі за адресою: [ADDRESS] . В графі склад сім`ї зазначено: [PERSON] - заявниця, [PERSON] - чоловік (а.с. 41). Згідно рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2015 року у справі № 591/5604/15-ц, провадження № 2/591/2049/15, позовні вимоги [PERSON] задоволено; визнано [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] (а.с.8). Постановою Сумського апеляційного суду від 20 травня 2019 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2015 року в зазначеній справі скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, відмовлено (а.с. 9-10). Згідно довідки Управління «Центр надання адміністративних послуг» у м. Суми від 11 жовтня 2019 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 08 липня 1989 року по теперішній час (а.с. 11). Управління «Центр надання адміністративних послуг» у м. Суми на адвокатський запит в інтересах [PERSON] , від 28 жовтня 2019 року стосовно надання копій документів, на підставі яких було здійснено приватизацію квартири [ADDRESS] , надано повідомлення про те, що вищевказана квартира була приватизована на іншу особу. З матеріалів, що містяться у приватизаційній справі вбачається, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили, (справа № 591/5604/15-ц) [PERSON] визнано таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Таким чином, інформація, що запитується, стосується нерухомого майна, що належить іншій особі, та відноситься до конфіденційної, доступ до якої обмежено. Повідомлено про те, що у разі розгляду майнових питань в судовому порядку інформацію, що запитується, може бути надано для ознайомлення суду за відповідним запитом. Стосовно надання копії свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] повідомлено, що згідно вимог ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», реєстраційна справа на об`єкт нерухомого майна включає документи у паперовій та електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій, тобто містить видані на ім`я певної особи документи, підписані нею документи, відомості, які особа надає про себе та ін. Матеріали реєстраційної справи містять конфіденційну інформацію, що є інформацією з обмеженим доступом в розумінні Закону України «Про інформацію» (а.с.12). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 жовтня 2010 року, квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на власність [NUMBER] виданого 02 лютого 3016 року виконавчим комітетом Сумської міської ради - [PERSON].(а.с.13). 14 січня 2016 року [PERSON] звернулася із заявою до КП «Сумитеплоенергоцентраль» Сумської міської ради з питанням оформити передачу в приватну власність квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32). Згідно довідки Управління «Центр надання адміністративних послуг» у м. Суми від 04 грудня 2019 року вбачається, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] мешкають та мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»: [PERSON] , 1965 року народження та [PERSON] (знято з обліку по рішенню суду 29 січня 2015 року (а.с.33). Розпорядженням Управління обліку, розподілу та приватизації житла № 14 від 20 січня 2016 року вирішено передати квартиру [ADDRESS] в приватну власність [PERSON] ( а.с. 30). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06 грудня 2019 року, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності (1/8 частина) належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка за вказаною адресою (а.с.52-53). Згідно копії свідоцтва про право власності від 02 лютого 2016 року, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Свідоцтво видане згідно з розпорядженням Управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради від 20 січня 2016 року № 14 (а.с.86). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Звертаючись до суду з позовом, позивач як на підставу своїх порушених прав, посилався на те, що приватизація квартири була проведена з порушенням вимог чинного законодавства, а тому свідоцтво про право власності на зазначену квартиру на ім`я [PERSON] є недійсним. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу України (з урахуванням Закону України від 21 квітня 2022 року № 2215-ІХ«Про дерадянізацію законодавства України», скорочено - ЖК України) ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно зі статтею 345 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Частиною третьою статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (тут і далі - у редакції, чинній на момент здійснення приватизації квартири) приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Частиною першою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Державний комітет України по житлово-комунальному господарству України наказом від 15 вересня 1992 року № 56 затвердив Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян (далі - Положення № 56), яким визначений порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та склад документів, що підлягають оформленню. Згідно з пунктом 4 Положення № 56 передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника. Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію (пункт 18 Положення № 56). З аналізу змісту наведених норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» можна дійти висновку, що право на приватизацію житла мають лише особи, які фактично проживають у займаних квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитках, кімнатах у комунальних квартирах, за згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в зазначених приміщеннях, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду 15 квітня 2020 року у справі № 454/2128/15-ц(провадження № 61-40527св18), від 01 червня2020 року у справі № 520/14902/17 (провадження № 61-21727св19),від 19 лютого 2021 року у справі №176/1698/17 (провадження №61-6510св19). Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час судового розгляду позивачем доведено належними та допустимими доказами, що зняття його з реєстраційного обліку з квартири за адресою [ADDRESS] та позбавлення права користування цієї квартири є неправомірним та відбулося поза його волею, що підтверджується постановою Сумського апеляційного суду від 20 травня 2019 року у справі № 591/5604/15-ц (а.с. 9-10). За загальним правилом, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені статтею 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а, відтак, і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї. Частиною першою статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 361/2965/15-а (провадження № 11-190апп18), від 09 листопада 2021 у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21)). Оскільки, розпорядження органу приватизації та свідоцтво про право власності на житло є актами індивідуальної дії та порушують права та інтереси позивача, отже повинні бути скасовані судом в порядку цивільного судочинства. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Маккенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (рішення ЄСПЛ у справі «Зехентнер проти Австрії»). Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення ЄСПЛ у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства»). З матеріалів приватизаційної справи вбачається, що при звернення до органу приватизації [PERSON] надано копію рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2015 року у справі № 591/5604/15-ц про визнання позивача втративши право користування спірним житловим приміщенням, на підставі якого позивача було знято з реєстраційного обліку, та яке було скасовано постановою Сумського апеляційного суду від 20 травня 2019 року. Таким чином право позивача на приватизацію вищевказаної квартири поновлено і він нарівні з усіма наймачами має право приватизувати житло та стати його співвласником, вселитися та використовувати його для власного проживання. Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно зі статтями 65, 65-1 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. З огляду на наведене, приналежність позивача до членів сім`ї наймача, щоб вселитися в житлове приміщення, не є обов`язковою та необхідною умовою для проведення приватизації. Враховуючи те, що зняття позивача з реєстраційного обліку з квартири за адресою: [ADDRESS] та позбавлення його права користування цією квартирою є неправомірним та відбулося поза його волею, наявні підстави для висновку про визнання протиправним Розпорядження Управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради № 14 від 20 січня 2016 року про передачу у власність [PERSON] квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 02 лютого 2016 року, видане Виконавчим комітетом Сумської міської ради. Від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Гриценка Б.М. надійшла заява про застосування строку позовної давності. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відмовити в позові через пропуск строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог в позові належить відмовити за безпідставністю. Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Під час судового розгляду не встановлено обставин, які б вказували на те, що оспорювані позивачем розпорядження про приватизацію квартири та свідоцтво про право власності були доведені позивачу, а тому не спростовано його доводи про те, що про наявність вказаних обставин передачі у одноосібну власність [PERSON] квартири позивачу стало відомо з інформації отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої 15 жовтня 2019 року (а.с. 13). Позивач з вказаним позовом звернувся до суду 12 листопада 2019 року, а тому відсутні підстави вважати, що звернення до суду з цими позовними вимогами відбулося поза межами строку позовної давності. На підставі вищенаведеного суд вважає за необхідне вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved