Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на те, що 31.05.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено кредитний договір №3886583, відповідно до якого у відповідача виникла заборгованість у звЧязку із невиконанням останньою умов договору, а позивач на підставі договору факторингу отримав право вимоги цієї заборгованості. Відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справи щодо спорів про стягнення заборгованості розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити, не заперечував щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи та не повідомила про причини неявки. Третя особа в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи та не повідомила про причини неявки. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що позивачем до позову було надано договір про споживчий кредит №3886583 від 31.05.2021 року (далі Договір), який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] , відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в розмірі 18000 гривень строком на 15 днів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 3375 гривень за ставкою 1,25 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Термін повернення кредиту та сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитними коштами 15.06.2021 року. На підставі вказаного вище договору ТзОВ «Мілоан» перераховано кошти на картковий рахунок в сумі 18000 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №47605944 від 31.05.2021 року. Відповідно до п.6.1 Договору він укладений в електронній формі. Зідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір\~це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Таким чином, оскільки позивачем не було додано доказів того, що договір про споживчий кредит №3886583 від 31.05.2021 року був підписаний відповідачем електронно-цифровим підписом, то суд вважає його неукладеним, тобто таким який не носить жодних обов`язків для сторін, які зазначені в ньому. Оскільки між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] судом не встановлено наявність договірних відносин, то відповідно позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №3886583 від 31.05.2021 року є безпідставним, а тому задоволенню не підлягають. Крім того, позивач в своїй позовній заяві посилається на те, що він згідно договору факторингу №07Т від 13.09.2021 року набув право вимоги до відповідача, відповідно до Додатку №1 до цього договору. Згідно ст.1077\~ЦК України\~за договором\~факторингу (фінансування\~під відступлення\~права грошової\~вимоги)\~одна сторона\~(фактор)\~передає або\~зобов`язується\~передати грошові\~кошти в\~розпорядження другої\~сторони (клієнта)\~за плату\~(у\~будь-який\~передбачений договором\~спосіб),\~а клієнт\~відступає або\~зобов`язується\~відступити факторові\~своє право\~грошової вимоги\~до третьої\~особи (боржника). Клієнт\~може відступити\~факторові свою\~грошову вимогу\~до боржника\~з метою\~забезпечення виконання\~зобов`язання\~клієнта перед\~фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Статтею 1078\~ЦК України\~передбачено,\~що предметом\~договору факторингу\~може бути\~право грошової\~вимоги,\~строк платежу\~за якою\~настав (наявна\~вимога),\~а також\~право вимоги,\~яке виникне\~в майбутньому\~(майбутня\~вимога). Майбутня\~вимога вважається\~переданою фактору\~з дня\~виникнення права\~вимоги до\~боржника.\~Якщо передання\~права грошової\~вимоги обумовлене\~певною подією,\~воно вважається\~переданим з\~моменту настання\~цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Із доданого позивачем Додатку №1 до договору факторингу №07Т від 13.09.2021 року неможливо встановити, що позивач набув право вимоги до відповідача, оскільки він не містить жодних ідентифікуючих даних, які б вказували на обставину того, що ТзоВ «Мілоан» було відступлено ТзОВ «Діджи Фінанс» право вимоги саме за кредитним договором №3886583 від 31.05.2021 року. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не надано належних, достовірних і достатніх доказів відступлення ТзОВ «Діджи фінанс» права вимоги первинним кредитором ТзОВ «Мілоан» до боржника [PERSON] за кредитним договором №3886583 від 31.05.2021 року за договором факторингу №07Т від 13.09.2021 року, і зв`язку з чим позовні вимоги також задоволенню не підлягають. На підставі Закону України\~«Про електронний\~цифровий підпис»,\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію», ст.ст.207, 526, 629, 639, 1077, 1078 ЦК України, ст.81 ЦПК України,

Outcome: dismissed