Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просила визнати квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , особистою приватною власністю [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.12.1995 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05.04.2024. Від шлюбу сторони дітей не мають. Сімейне життя у подружжя не склалося і вже в лютому 1996 року позивач та відповідач припинили спільне проживання, спільний побут, проживали окремо у зв`язку з фактичним припинення шлюбних відносин. Позивач тривалий час перебувала за кордоном на заробітках в Республіці Італія, а тому не мала ні часу, ні можливості розірвати шлюб раніше. 10.10.2012 згідно Акту прийому-передачі квартири [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав від 12.04.2011 № 4A/105, Продавець ТОВ «СМУ 1 ЗЗБК №1» передав, а Покупець [PERSON] прийняла квартиру [ADDRESS] (будівельна адреса: житловий будинок [ADDRESS] ). На підставі вищевказаних документів Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), 27.11.2012 [PERSON] було видано свідоцтво на право власності на однокімнатну квартиру житловою площею 17,6 кв.м., загальною площею 48,4 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначила, що для придбання спірної квартири нею були отримані грошові кошти в позику в Республіці Італія в сумі 30000,00 євро, які вона повернула в повному обсязі та вкладені особисті кошти, які вона отримувала офіційно працюючи на роботі в Італії. Посилаючись на те, що спірне майно придбане нею в період часу, коли вони з відповідачем фактично припинили шлюбно-сімейні стосунки, за її особисті кошти, а відповідач участі у придбанні спірного майна не приймав, просить її позов задовольнити та відшкодувати судовий збір. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2024 позовну заяву було передано для розгляду судді Мицик Ю.С. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 29.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Суд ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24.10.2024 підготовче засідання закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання двічі не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. На адресу суду повернулись поштові конверти із судовими повістками про виклик відповідача в судові засідання призначені на 26.11.2024, 15.01.2025 із відміткою: «Адресат відсутній за вказаною адресою». Додатково на виконання вимог ч. 10 ст. 187 ЦПК України виклики відповідача здійснювались через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідачем відзив у строк встановлений судом не подано. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до приписів ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), оскільки сторона позивача не заперечувала проти вирішення справи саме таким чином. Вислухавши виступи позивача, її представника, допитавши позивача в якості свідка, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що 29.12.1995 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Шепетівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ). Як вбачається із матеріалів справи, на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № 4А/105 від 12.04.2011 між Покупцем [PERSON] і Продавцем ТОВ «СМУ 1 ЗЗБК №1», Покупцем було придбано майнові права на квартиру [ADDRESS] . 16.02.2012 згідно з Договором відступлення права вимоги № 16/105 первісний Покупець [PERSON] передав (відступив) на користь [PERSON] майнові права на квартиру [ADDRESS] . Продавець ТОВ «СМУ 1 ЗЗБК №1» надає згоду на відступлення передачі Новому покупцю [PERSON] права вимоги на квартиру (п. 1.1. Договору відступлення). На дату Договору відступлення права вимоги 12.02.2012 квартира була оплачена Первісним покупцем [PERSON] в повному обсязі, що підтверджується п. 1.2. Договору відступлення. Новий Покупець [PERSON] набула всіх прав та обов`язків, визначених в Договорі купівлі-продажу майнових прав № 44/105 від 12.04.2011 (п. 2.2. Договору відступлення). Факт розрахунку Нового покупця [PERSON] з Первісним покупцем [PERSON] підтверджується розпискою від 16.02.2012. 10.10.2012 згідно Акту прийому-передачі квартири [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав від 12.04.2011 № 4A/105, Продавець ТОВ «СМУ 1 ЗЗБК №1» передав, а Покупець [PERSON] прийняла, квартиру [ADDRESS] (будівельна адреса: житловий будинок [ADDRESS] ). Квартира складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 48,4 кв.м. На підставі вищевказаних документів позивачці [PERSON] . Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), 27.11.2012 було видано свідоцтво на право власності на однокімнатну квартиру житловою площею 17,6 кв.м., загальною площею 48,4 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.07.2024, індексний номер 388726221, власником спірної квартири є [PERSON] . Заочним рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21.02.2024 шлюб між сторонами розірвано. Вказаним рішенням встановлено, що сторони тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України). Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Подібні положення містить і стаття 368 ЦК України. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За правилами частини першої статті 69, частини першої статті 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц. Разом з тим, статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття. За змістом пункту 3 частини першої статті 57 СК України майно, набуте дружиною, чоловіком, за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто є особистою приватною власністю. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 зроблено висновок щодо застосування пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що у випадку набуття одним з подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю. Крім того, як передбачено частиною шостою статті 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. З матеріалів справи слідує, що спірна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , була придбана під час перебування сторін у справі в зареєстрованому шлюбі. Водночас, визначаючи правовий режим цього майна, суд виходить з того, що на час придбання спірної квартири [PERSON] та [PERSON] з 1996 року проживали окремо, у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомила, що майже після одруження її чоловік [PERSON] залишив її, з того часу ніколи в родину не повертався, у них припинилось спільне господарство та сімейно-шлюбні стосунки. З 1996 року вона ніколи не бачила свого чоловіка, не спілкувалася з ним, намагалася розшукати [PERSON] через його матір, проте безрезультатно. Оскільки [PERSON] не забезпечував сім`ю, а грошей утримувати себе та неповнолітнього сина (від попереднього шлюбу) у неї не вистачало, в 2003 році вона була змушена нелегально поїхати до Республіки Італія, на заробітки. В подальшому, в 2007 році вона отримала дозвіл на проживання в Республіці Італія та офіційну роботу. В Україну вона приїздила лише у відпустку. В 2019 році у неї було виявлено онкологічне захворювання. Через постійну роботу за кордоном, лікування та обстеження, вона не мала часу офіційно розлучитися з чоловіком. І лише у лютому 2024 року їх шлюб було розірвано. На придбання квартири та її ремонт вона отримала позику в Республіці Італія в сумі 30000 євро, частина коштів була отримана нею у позику від племінниці. Загальна вартість квартири склала 484 306,00 грн, що станом на 2012 рік було еквівалентно 47 667,91 євро. Позику вона віддавала самостійно за рахунок заробітної плати, що отримувала за кордоном. Відповідач будь-яких коштів у спірну квартиру не вкладав, оскільки не цікавився родиною з 1996 року. На підтвердження розміру свого доходу позивач надала витяг з рахунку соціального страхування Національного інституту соціального страхування на ім`я [PERSON] , що проживає за адресою : [ADDRESS] , Код платника податків [NUMBER] , з якого вбачається, що в період з 29.07.2007 по 01.01.2024 [PERSON] отримала дохід в сумі 96 363, 50 Євро. Покази [PERSON] узгоджуються із заявами свідків [PERSON] та [PERSON] від 03.06.2024 , які суд оцінює як письмові докази. Зі змісту заяв вбачається, що з 1996 року по 2024 рік [PERSON] та [PERSON] проживали окремо, не вели спільного господарства, не перебували у фактичних шлюбних відносинах. Справжність підписів [PERSON] та [PERSON] засвідчені приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Мартиненко А.М.. Відтак, суд вважає, що позивач довела достатніми, належними та допустимими доказами, що спірна квартира придбана [PERSON] за час окремого проживання з [PERSON] у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин із ним, та як наслідок, факт належності спірної квартири їй на праві особистої приватної власності, незважаючи на здійснення державної реєстрації права власності на спірну квартиру під час шлюбу. Будь-яких доказів на спростування доводів позивача, [PERSON] не надав, що є його процесуальним обов`язком у силу вимог статей 12, 81 ЦПК України. Отже, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними, тому позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 8489,00 гривень.

Outcome: approved