Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

У вересні 2024 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 23.08.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №4868916. Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». У подальшому 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено договір факторингу №14/06/21, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату право грошової вимоги, до боржників, вказаних у Реєстрі. Відповідно до Реєстру боржників №19 від 27.02.2024 року до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 28 320 грн., з яких: 8 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 20 320 грн. сума заборгованості за відсотками. Далі з позову убачається, що 18.08.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №76798869. Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Як зазначалось вище, 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено договір факторингу №14/06/21. Відповідно до Реєстру боржників №20 від 20.03.2024 року до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 30 259,68 грн., з яких: 8 448,75 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 21 810,93 грн. сума заборгованості за відсотками. Також, за словами позивача, 07.09.2023 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено договір позики №6115463. Договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 9 договору позики, реквізити та підпис сторін. У подальшому 11.01.2024 року між ТОВ «Маніфою» та позивачем укладено договір факторингу №11-01/2024, за умовами якого ТОВ «Маніфою» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату право грошової вимоги, до боржників, вказаних у Реєстрі. Відповідно до Реєстру боржників №1 від 11.01.2024 року до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 13 715,10 грн., з яких: 4 500 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 9 215,10 грн. сума заборгованості за відсотками. 21.08.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №5417427. Договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства. Із часом, 29.01.2024 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладено договір факторингу №29012024, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату право грошової вимоги, до боржників, вказаних у Реєстрі. Відповідно до Реєстру боржників №1 від 29.01.2024 року до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 43 540,02 грн., з яких: 10 488 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 31 912,02 грн. сума заборгованості за відсотками, 1 140 грн. заборгованість за комісією. 18.08.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №102184340. Договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства. Як зазначалось вище, 29.01.2024 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладено договір факторингу №29012024. Відповідно до Реєстру боржників №2 від 29.01.2024 року до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 22 577,70 грн., з яких: 5 530 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 16 347,70 грн. сума заборгованості за відсотками, 700 грн. заборгованість за комісією. У порушення умов договору відповідач зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим за [PERSON] рахується заборгованість на вказані вище суми, яку позивач просить стягнути на свою користь та судові витрати. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 26.09.2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Від відповідача\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~у якому\~остання просила\~відмовити у\~задоволенні позову.\~В обґрунтування\~своїх заперечень\~проти позову\~ [PERSON] \~зазначила,\~що із\~твердженнями позивача\~в частині\~кредитного договору\~№4868916\~від 23.08.2023\~року категорично\~не погоджується,\~оскільки договір\~кредиту \~був укладений\~23.08.2023\~року,\~натомість договір\~факторингу між\~первісним кредитором\~та позивачем\~укладено не\~у 2023\~році,\~а 14.06.2021\~року,\~додаткові договори\~до договору\~факторингу теж\~укладені в\~червні 2021\~року.\~За словами\~відповідача,\~жодних договорів\~з первісним\~кредитором,\~ні з\~позивачем у\~2021\~році не\~укладала,\~жодних доказів\~отримання на\~картковий рахунок\~кредитних коштів\~за вказаним\~договором позивач\~до матеріалів\~справи не\~надав.\~У розрахунку\~заборгованості вказаний\~період з\~27.02.2024\~по 31.07.2024\~року,\~хоча договір\~позики нібито\~було укладено\~не 27.02.2024\~року,\~а 23.08.2023\~року строком\~на 28\~календарних днів,\~тобто по\~19.09.2023\~року.\~Аналогічні заперечення\~відповідач надала\~і з\~приводу договору\~позики №76798869\~від 18.08.2023\~року.\~Крім того,\~додала,\~що періодом\~нарахування заборгованості\~за вказаним\~договором вказано\~з 20.03.2024\~по 31.07.2024,\~хоча договір\~позики нібито\~було укладено\~не 20.03.2024,\~а 18.08.2023\~строком на\~30\~календарних днів.\~Щодо укладення\~договору про\~споживчий кредит\~№5417427\~від 21.08.2023\~року,\~то [PERSON] \~наголосила на\~ненаданні позивачем\~жодних доказів\~отримання нею\~на картковий\~рахунок кредитних\~коштів за\~указаним договором.\~У розрахунку\~заборгованості вказаний\~період з\~29.01.2024\~по 21.08.2024,\~хоча договір\~позики нібито\~укладено 31.07.2023\~року строком\~на 114\~календарних днів.\~Так само,\~до матеріалів\~справи ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~не надало\~жодних доказів\~отримання на\~картковий рахунок\~позивачем кредитних\~коштів за\~договором про\~споживчий кредит\~№102184340\~від 18.08.2023\~року.\~У розрахунку\~заборгованості вказаний\~період з\~29.01.2024\~по 31.07.2024,\~хоча цей\~договір позики\~нібито укладено\~18.08.2023\~року строком\~на 105\~календарних днів. З приводу укладення договору позики №6115463 від 07.09.2023 року, то відповідач також наголосила на відсутності у матеріалах справи жодних доказів отримання нею на картковий рахунок кредитних коштів за вказаним договором. У розрахунку заборгованості вказаний період з 11.01.2024 по 31.07.2024, хоча договір позики нібито укладено 07.09.2023 року строком на 12 календарних днів. Вважає розрахунки неналежними та недопустимими доказами у справі. До того ж, позивачем не підтверджений факт отримання відповідачем грошових коштів відповідними платіжними документами, які є єдиним можливим належним доказом здійснення платежу. У матеріалах справи відсутні докази направлення та отримання відповідачем доказів щодо відступлення права вимоги, а тому, на думку [PERSON] , у випадку наявності у неї заборгованості за указаними договорами вона має право не виконувати обов`язок новому кредиторові (а.с. 101-114). У відповіді на відзив представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» звертав увагу суду на те, що між позичальником і кредитором кредитні договори укладались в електронній формі в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора, із застосуванням [PERSON] електронного підпису, що відповідає цивільному законодавству. При цьому, відповідач через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подавала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача для укладання договору в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісними кредиторами (позикодавцями) не було б укладено. Таким чином, кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а тому укладання між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Крім цього, представник позивача зазначив, що відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме те, що кошти у вигляді позики не були зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач [PERSON] не була позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Надані позивачем докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження надання/перерахування коштів позичальнику та обґрунтування розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, отже позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» є законними та обґрунтованими. Також надані додаткові розрахунки заборгованості за кредитними договорами складені первісними кредиторами, жодним чином не суперечать розрахункам заборгованості доданим до позовної заяви, а лише доповнюють та деталізують їх (а.с. 116-124). Представник позивача ТОВ «ЄАПБ» в судове засідання не з`явилася, у відповіді на відзив просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов наступного висновку. Із матеріалів справи убачається, що 23.08.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №4868916 (а.с. 9-11). За умовами договору Товариство зобов`язалось передати відповідачу у власність позику на погоджений умовами договору строк шляхом її перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а [PERSON] зобов`язалася повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Сума кредиту склала 8 000,00 грн., строком на 29 днів із базовою процентною ставкою 28,72% за перший день користування позикою (фіксована) та 2,50% з другого дня користування позикою до дати повернення позики. Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію» (п. 2.1 2.4, 20). 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено договір факторингу №14/06/21, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату право грошової вимоги, до боржників, вказаних у Реєстрі. Відповідно до витягу з Реєстру боржників №19 від 27.02.2024 року до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №4868916 в сумі 28 320 грн., з яких: 8 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 20 320 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 13-14, 18). 18.08.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №76798869 (а.с. 19-20). За умовами договору Товариство надало відповідачу кредит в розмірі 9 000,00 грн. строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 2,5% на день (фіксована). Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію» (п. 2.1 2.3, 20). Як зазначалось вище, 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено договір факторингу №14/06/21. Відповідно до витягу з Реєстру боржників №20 від 20.03.2024 року до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги за договором позики №76798869 до відповідача в сумі 30 259,68 грн., з яких: 8 448,75 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 21 810,93 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 23). 07.09.2023\~року між\~ТОВ «Маніфою»\~та [PERSON] \~було укладено\~договір позики\~№6115463.\~Договір позики\~укладено в\~інформаційно-телекомунікаційній\~системі позикодавця\~шляхом попереднього\~розміщення кредитором\~в особистому\~кабінеті позичальника\~кредитного договору\~для вивчення\~й прийняття\~його умов\~та підписання\~договору позичальником\~електронним підписом\~одноразовим ідентифікатором\~(а.с.\~30-35). За умовами договору Товариство надало відповідачу кредит в розмірі 4 500,00 грн. строком на 72 дні, зі сплатою процентів за користування позикою за акційною (базовою) процентною ставкою у розмірі 2,49% на день протягом 22 днів та фіксованою основною процентною ставкою у розмірі 3% на день протягом наступних 50 днів (п. 2.2, 2.3.3 2.4.3, дод. 1 до договору позики №6115463). 11.01.2024 року між ТОВ «Маніфою» та позивачем укладено договір факторингу №11-01/2024, за умовами якого ТОВ «Маніфою» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату право грошової вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі. Відповідно до витягу №1 від 11.01.2024 року з Реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 13 715,10 грн., з яких: 4 500 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 9 215,10 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 40-42, 45). 21.08.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір №5417427 про споживчий кредит (а.с. 50-55). Договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства. За умовами договору Товариство надало відповідачу кредит в розмірі 11 400,00 грн., строком на 114 днів, з яких пільговий період становить 24 дні та поточний період 90 днів. У свою чергу [PERSON] зобов`язалась повернути кредитні кошти зі сплатою процентів за користування позикою за ставкою 1,25% на день протягом пільгового періоду та 3,00% на день протягом поточного періоду. Також позичальник узяла на себе зобов`язання сплатити одноразову комісію за надання кредиту в сумі 1 140 грн. (п. 1.1 - 1.4, 1.5.1 1.5.3, 6.1) 29.01.2024 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладено договір факторингу №29012024, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату право грошової вимоги, до боржників, вказаних у Реєстрі. Відповідно до витягу з Реєстру боржників №1 від 29.01.2024 року до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги за кредитним договором №5417427 до відповідача в сумі 43 540,02 грн., з яких: 10 488 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 31 912,02 грн. сума заборгованості за відсотками, 1 140 грн. заборгованість за комісією (а.с. 58-59, 61). 18.08.2023\~року між\~ТОВ «Мілоан»\~та [PERSON] \~було укладено\~договір про\~споживчий кредит\~№102184340\~(а.с.\~63-68).\~Даний договір\~також укладено\~в електронній\~формі в\~особистому кабінеті\~позичальника,\~що створений\~в інформаційно-комунікаційній\~системі товариства. За його умовами Товариство надало відповідачу кредит в розмірі 7 000,00 грн., строком на 105 днів, з яких пільговий період становить 15 днів та поточний період 90 днів. Відповідач зобов`язалась повернути кредитні кошти зі сплатою процентів за користування позикою за ставкою 1,25% на день протягом пільгового періоду та 3,00% на день протягом поточного періоду. Також позичальник узяла на себе зобов`язання сплатити одноразову комісію за надання кредиту в сумі 700 грн. (п. 1.1 - 1.4, 1.5.1 1.5.3, 6.1). Як суд зазначав вище, 29.01.2024 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладено договір факторингу №29012024. Відповідно до витягу з Реєстру боржників №2 від 29.01.2024 року до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги за кредитним договором №102184340 до відповідача в сумі 22 577,70 грн., з яких: 5 530 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 16 347,70 грн. сума заборгованості за відсотками, 700 грн. заборгованість за комісією (а.с. 72). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). В силу ч.1 ст.\~628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст.\~634\~ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору наведені у статті 639 ЦК України, згідно з якою, зокрема, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.\~3\~вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, котрий накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Із системного аналізу положень вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Згідно з ч. 1 ст.\~1054\~Цивільного кодексу\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст.\~1048\~цього ж\~Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525\~Цивільного кодексу\~України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. За приписами статті 204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 зроблено висновок, що стаття 204\~ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять доказів щодо спростування презумпції правомірності договору. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про підтвердження належними і допустимими доказами факту укладення кредитних договорів відповідачем [PERSON] , невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих в борг коштів, сплати процентів та наявності в неї боргових зобов`язань перед позивачем, який набув право вимоги за вищевказаними договорами на підставі договорів факторингу. Наведені у відзиві доводи [PERSON] стосовно не надання позивачем доказів отримання нею кредитних коштів на увагу не заслуговують, оскільки не спростовують обов`язку відповідача довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України. Зокрема, судом звернуто увагу, що в усіх кредитних договорах, заборгованість за якими просить стягнути позивач (безпосередньо у тексті такого договору або його додатках як у випадках із ТОВ «Мілоан»), був зазначений картковий рахунок позичальника [PERSON] [NUMBER] хх хххх [NUMBER] , відкритий в АТ КБ «Приватбанк». Таким чином, відповідач, наприклад, не була позбавлена права звернутись до банку і отримати відповідь стосовно не відкриття на її ім`я відповідного рахунку або не отримання нею платіжної картки № [NUMBER] хх хххх [NUMBER] , не зарахування на даний картковий рахунок кредитних коштів в обумовлений у позовній заяві період тощо. Окремо, позивачем до відповіді на відзив додана довідка ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про зарахування 07.09.2023 року 4\~500 грн. на карту № [NUMBER] хх хххх 7612, що підтверджує перерахування відповідачу кредитних коштів за договором позики №6115463, укладеним із ТОВ «Маніфою». Крім цього, суд не вважає обґрунтованим твердження відповідача стосовно не надсилання їй повідомлення або не надання їй доказів відступлення права вимоги за кредитними договорами на користь позивача як одну з підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку із тим, що неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні не має наслідком недійсність правочину про заміну кредитора (договору факторингу), однак тягне за собою ризик настання для нового кредитора несприятливих наслідків, зокрема визначених ч. 2 ст. 516, ч. 2 ст. 518 ЦК України. Також відсутність такого повідомлення не є підставою для звільнення боржника від виконання його зобов`язань за договором позики. З приводу набуття позивачем у ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» прав вимог заборгованості до боржника [PERSON] за договорами позики №4868916 та №76798869 на підставі договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року суд зазначає, що за змістом статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 2 ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України). У пунктах 1.1, 1.2 договору факторингу\~№14/06/21\~від 14.06.2021\~року його сторони передбачили, що перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Перехід від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (Клієнта)\~до ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~(Фактора)\~прав вимоги\~заборгованості до\~боржників відбувається\~в момент\~підписання сторонами\~акту прийому-передачі\~відповідного реєстру\~боржників згідно\~додатку №2,\~після чого\~фактор стає\~кредитором по\~відношенню до\~боржників стосовно\~заборгованостей та\~набуває відповідні\~права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. З наданих позивачем доказів убачається, що між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено ряд додаткових угод до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, якими сторони вносили певні зміни до указаного договору, зокрема, у частині повідомлення боржника про відступлення права вимоги, суму прав вимоги, ціну продажу тощо. Також на виконання умов договору сторонами підписано ряд Актів прийому-передачі реєстру боржників, якими сторони фактично засвідчили факт переходу до позивача прав вимоги заборгованості від боржників за договорами позики (кредиту), зокрема і за договорами позики №4868916 та №76798869,\~укладеними із\~відповідачем.\~Посилання гр..\~ [PERSON] \~на те,\~що додаткові\~договори до\~договору факторингу\~між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладались не у 2023, чи 2024 роках, а у червні 2021 року є помилковими та спростовуються матеріалами справи. Зокрема, додаткова угода №20 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року була укладена 27.02.2024 року (а.с. 16). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] не виконала зобов`язань за кредитними договорами, права вимоги заборгованості за якими у передбаченому законом (договором) порядку перейшли до позивача, а тому з неї на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» слід стягнути заборгованість за договорами позики. Разом з тим, суд не погоджується із розрахунком позивача в частині розміру нарахованих відсотків за користування кредитними коштами за договорами, виходячи з наступного. Статтею 251\~ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 252\~ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом частини першої статті 530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631\~ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263\~ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зауважила, що «припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України … . Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови). Тобто твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України». У свою чергу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не заявляло вимог про стягнення відсотків згідно статті 625 ЦК України. За умовами договору позики №4868916 від 23.08.2023 сторони встановили строк кредитування 29 днів, тобто до 21.09.2023. За умовами договору позики №76798869 від 18.08.2023 сторони встановили строк кредитування 30 днів, тобто до 17.09.2023. За умовами договору позики №6115463 від 07.09.2023 сторони встановили строк кредитування 72 дні, тобто до 18.11.2023. За умовами договору №5417427 від 21.08.2023 сторони встановили строк кредитування 114 днів, тобто до 13.12.2023. За умовами договору №102184340 від 18.08.2023 сторони встановили строк кредитування 105 днів, тобто до 01.12.2023. Таким чином за відсутності доказів повернення [PERSON] кредитних коштів, отриманих нею на підставі договорів, на переконання суду, до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за: договором позики №4868916 у сумі 15 897,60 грн., яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 8 000 грн., а також заборгованості за процентами у сумі 7 897,60 грн. (8 000*28,72%*1 = 2 297,60 грн.) + (8 000*2,5%*28 = 5 600 грн.) договором позики №76798869 у сумі 14 785,31 грн., яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 8 448,75 грн., а також заборгованості за процентами у сумі 6 336,56 грн. (8 448,75*2,5%*30 = 6 336,56 грн.) договором позики №6115463 у сумі 13 715,10 грн., яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 4 500 грн., а також заборгованості за процентами у сумі 9 215,10 грн. (4500*2,49%*22 = 2 465,10 грн.) + (4500*3%*50 = 6 750 грн.) кредитним договором №5417427 у сумі 41 952 грн., яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 10 488,00 грн., а також заборгованості за процентами у сумі 31 464 грн. (10 488*1,25%*24 = 3 146,40 грн. + 10 488*3%*90 = 28 317,60 грн.) кредитним договором №102184340 у сумі 21 497,87 грн., яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 5 530,00 грн., а також заборгованості за процентами у сумі 15 967,87 грн. (5 530*1,25%*15 = 1 036,87 грн. + 5 530*3%*90 = 14 931 грн.) Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Відтак, надані позивачем витяги з реєстру боржників до договорів факторингу не можуть вважатися належними доказами наявності заборгованості за процентами саме у тому розмірі, у якому їх просить стягнути позивач. Також суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК ЄАПБ» заборгованості за комісією в розмірі 1 140 грн. за кредитним договором №5417427 та 700 грн. за кредитним договором №102184340, оскільки така вимога не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та досліджених доказах по справі.

Outcome: partial