Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

[PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] , звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису. Свої вимоги обгрунтувала тим, що вона з 14.10.2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франкіської області від 28.11.2023 року розірвано. До розірвання шлюбу вона з [PERSON] та їхніми неповнолітніми дочками проживали у будинку по [ADDRESS] . Протягом кількох останніх років, ще до розірвання шлюбу, однією сім`єю вони не проживали та не вели спільне господарство. Після розірвання шлюбу вони продовжують проживати за вищевказаною адресою. [PERSON] тривалий час зловживає алкогольними напоями, під час спільного проживання постійно застосовував до неї психологічне насильство, висловлювався нецензурною лайкою, прогрожував застосуванням фізичної розправи, наносив побої, внаслідок чого вона багато разів викликала поліцію, що фіксувала дані обставини. Зазначені обставини стали підставою для розірвання шлюбу, однак [PERSON] все одно її не залишає у спокої. За 2023-2024 роки вона 22 рази зверталася до поліції стосовне вчинення щодо неї домашнього насильства колишнім чоловіком [PERSON] , по 6 із яких було внесено відомості до ЄРДР. Протягом 2019-2024 років [PERSON] шість разів притягувався до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення щодо неї домашнього насильства, про що Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області винесено постанови 22.03.2019 року, 29.05.2023 року, 21.07.2023 року, 16.08.2023 року, 21.11.2023 року, 20.03.2024 року. Крім того, [PERSON] постановою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 10.01.2024 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно їхньої неповнолітньої дочки [PERSON] , яка проживає разом з нею. Незважаючи на притягнення до адміністративної відповідальності своєї поведінки [PERSON] не змінює. Вона дуже переживає за свою безпеку, оскільки неодноразово терпіла застосування [PERSON] щодо неї фізичної сили, тому сприймає його погрози щодо розправи як реальні. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї, просила видати обмежувальний припис [PERSON] на строк 6 місяців із заборонами щодо: перебування у місці спільного проживання за адресою: [ADDRESS] ; вести листування, телефонні переговори або контактувати із нею через інші засоби зв`язку як особисто, так і через третіх осіб. В судове засідання заявниця [PERSON] та її представник - адвокат Зварич Ю.А. не з`явилися, остання через канцелярію суду подала заяву (а.с. 34), в якій просила заяву задовольнити та у зв`язку із неможливістю приймати участь у судовому засіданні, здійснювати розгляд справи без її участі та участі заявника. В судове засідання заінтересована особа - [PERSON] не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в порядку ч. 9 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується телефонограмою секретаря судового засідання Гаврилів Х.В. від 08.01.2025 року (а.с. 26). Суд, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, надані заявницею на обґрунтування заяви, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] (заінтересована особа) та [PERSON] (заявник) з 14.10.2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 28.11.2023 року розірвано (а.с. 6-7). Постановами Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22.03.2019 року, 29.05.2023 року, 21.07.2023 року, 16.08.2023 року, 21.11.2023 року, 20.03.2024 року (а.с. 9-16) [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме у вчиненні домашнього насильства та у вчиненні домашнього насильства особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, щодо [PERSON] (заявник), та накладено на нього адміністративні стягнення у вигляді штрафу. Постановою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 10.01.2024 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме у вчиненні домашнього насильства повторно протягом року відносно своєї дочки [PERSON] та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 40 (Сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (Шістсот вісімдесят) грн. 00 коп. (а.с. 17). Відповідно до повідомлення відділення поліції №5 (м. Тлумач) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області № С-2831 від 28.11.2024 року (а.с. 8) в інформаційній підсистемі «Єдиний облік» інформаційно - комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» відділення поліції №5 (м. Тлумач) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області впродовж 2023-2024 років зареєстровано 22 звернення [PERSON] стосовно вчинення домашнього насильства колишнім чоловіком [PERSON] , [INFO] , жителем [ADDRESS] , із яких по 16 звереннях перевірку проведено відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» та по 6 зверненнях відомості кримінального характеру внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Вироком Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 12.12.2023 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначено йому покарання - 180 (Сто вісімдесят) годин громадських робіт (а.с. 32-33, інформація з Єдиного державного реєстру судових рішень www.reestr.court.gov.ua/Review/115557737). Вироком Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22.12.2023 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання - 100 (сто) годин громадських робіт (а.с. 30-31, інформація з Єдиного державного реєстру судових рішень www.reestr.court.gov.ua/Review/115861043). Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до п. 3 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнім насильством є діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, у тому числі, на подружжя та на колишнє подружжя. В силу положень ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з ч.ч. 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: (1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; (2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; (3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; (4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; (5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; (6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18). Крім того, Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2020 року у справі №754/11171/19 зазначив, що тимчасове обмеження права власності кривдника, зокрема тимчасове обмеження у користуванні житловим приміщенням, з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. З урахуванням обставин справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що встановлення відповідних обмежень водночас запобігатиме вчиненню [PERSON] домашнього насильства. З аналізу досліджених доказів, враховуючи кількість звернень заявника з приводу вчинення домашнього насильства, неодноразове притягнення [PERSON] до кримінальної та адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, суд дійшов висновку про те, що наразі існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства [PERSON] відносно [PERSON] . За таких обставин вимоги заявника про видачу обмежувального припису щодо обмеження прав кривдника і покладення на нього обов`язків є обґрунтованими. Відповідно до ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 350-8 ЦПК України про видачу обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного, ст.ст. 1, 3, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: approved