Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова з позовною заявою, вказаною вище, в якій просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з ним; стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 06 вересня 2008 року він з відповідачем [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.01.2024 був розірвано. Від шлюбних стосунків сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом із ним та знаходиться на повному його утриманні. Відповідачка є працездатною особою, однак після розлучення матеріальну допомогу на утримання сина не надає, участь у його вихованні не приймає. У зв`язку з чим просить стягнути з неї аліменти на утримання сина у розмірі частини від усіх видів її заробітку. Підставою для звернення до суду із позовною вимогою про визначення місця проживання дитини разом з ним стало те, що рішенням ЦНАП м. Харкова від 06.02.2024 позивачу було відмовлено у реєстрації місця проживання дитини за адресою батька у зв`язку з відсутністю згоди іншого з батьків, - відповідачки [PERSON] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 травня 2024 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2024 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] , залучено до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [INFO] . 23 грудня 2024 року через канцелярію суду від представника позивача - адвоката Юрченко С.О., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВЕ № 1139914 від 06.12.2024 , надійшла заява про залишення без розгляду позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини, обґрунтовуючи вказане клопотання тим, що в період, коли судом розглядалась справа, [PERSON] виповнилось 14 років, він має самостійно визначити, з ким з батьків він буде проживати, згідно ч. 3 ст. 160 СК України, внаслідок чого право позивача щодо визначення місця проживання дитини не підлягає судовому захисту. Питання щодо залишення позовної вимоги про визначення місця проживання дитини вирішено ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.12.2024. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились. 24.12.2024 через канцелярію суду від представника позивача- адвоката Юрченко С.О. надійшла зава про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів просила задовольнити в повному обсязі (а.с. 134). Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином та своєчасно шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем мешкання, шляхом направлення судової повістки у додаток «Viber» та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Заяв, клопотань тощо від неї не надходило. Треті особи - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, [INFO] правом на участь представника в судовому засіданні не скористались, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. 24.05.2024 через канцелярію суду засобами поштового зв`язку від директора Департаменту служб у справах дітей Малько О.П. надійшла зава про розгляд справи без участі представника Департаменту служб, при винесенні рішення просить врахувати інтереси дитини, (а.с. 40). 19.12.2024 через підсистему «Електронний суд» надійшла заява від представника [INFO] - [PERSON], який діє на підставі Наказу командувача військ Оперативного командування « [INFO] » № 211 від 24.04.2024, про розгляд справи без їх участі; щодо розгляду справи покладаються на розсуд суду (а.с. 129-130). Відомості про дати та час судових засідань знаходяться у вільному доступі на офіційному сайті Судової влади за адресою в мережі Інтернет https://court.gov.ua/fair/ та сайті Орджонікідзевського районного суду м. Харкова. Зі змісту п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України вбачається, що повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. На момент розгляду справи суду не було надано відповідачкою жодних відомостей щодо зміни її місця проживання/перебування. У відповідності до приписів ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідачка з відзивом на позов до суду не зверталась. Заяв, клопотань та заперечень до суду не надходило. Таким чином, на підставі вищевикладених приписів ст.ст.128, 130-131 ЦПК України суд вважає, що відповідачка повідомлена належним чином. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачка обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надала, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачки. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, свідка [PERSON] , суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 24.01.2024 було розірвано (справа № 644/10037/23; провадження № 2/644/867/24). Рішення набрало законної сили 26.02.2024. Від шлюбних стосунків сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13 жовтня 2010 року, видане Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 526 (а.с. 7). В свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , батьками записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Як вбачається з акту обстеження умов проживання, складеного членами комісії Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради: завідувачем сектору ССД по Індустріальному району ДССД ХМР Ткалич О.М., провідним фахівцем ВСР по Інустріальному району ХМЦСС м.Харкова «Довіра» Младенової О.Б. від 08.05.2024, за адресою: [ADDRESS] , проживають: власник - батько [PERSON] , 1980 року народження, та син [PERSON] , [INFO] , (а.с. 43). Згідно висновку директора Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 222 від 23.05.2024 про призначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , останній проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , де створені належні житлово-побутові умови. [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] , запрошувалась до Департаменту служб на співбесіду, однак не з`явилась. Від неї надійшла нотаріально посвідчена заява від 22.12.2023, в якій зазначено, що мати не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджує її байдуже ставлення. Вважають за доцільне визначити місце проживання дитини разом з батьком (а.с. 41-42). Допитаний в судовому засіданні в порядку ст. 232 ЦПК України [PERSON] , [INFO] , підтвердив, що він проживає зі своїм батьком, з матір`ю не спілкувався більше 9 місяців. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В даному випадку, із позовом про стягнення аліментів звернувся позивач, саме з ним проживає неповнолітня дитина, а тому він має право обирати спосіб стягнення аліментів. Позивач визначив необхідність стягнення аліментів саме у частці від доходу відповідачки. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст.182 СК України визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. При цьому, цей розмір має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту ст.183 СК України випливає, що за загальним правилом аліменти визначаються судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан сторін, стан здоров`я дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних членів сім`ї. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Даних про наявність на утриманні відповідачки інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї з її боку суду не надано. При цьому, відповідно до вимог ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява подана до суду 07.03.2024. При визначенні розміру аліментів, суд оцінює надані докази в їх сукупності, виходячи з принципу розумності, при цьому виходить також із захисту інтересів дитини, забезпеченням необхідних для її життєдіяльності, збереження рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується для забезпечення гармонійного розвитку, прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, часткового визнання позову з боку відповідача та враховуючи вимоги діючого законодавства. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим той факт, що [PERSON] участь у вихованні та утриманні сина не приймає, дитина - [PERSON] , [INFO] проживає зі своїм батьком [PERSON] , який самостійно виховує та утримує свого сина, тому приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно з ч.1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати вирішуються судом у відповідності до ст. ст. 141 ЦПК України. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів. Таким чином, відповідно ст. 141 ЦПК України, п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд покладає на відповідачку судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved