Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (надалі за текстом - позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), у якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 89 642,06 грн. та судові витрати. В обґрунтування зазначає, що 11 лютого 2019 року між АТ «Райффайзен Банк» та відповідачем укладено договір про надання кредиту «Кредитна картка» №010/0246/82/9183020, відповідно до якого з дати початку кредитування клієнт має право отримати, а банк зобов`язаний за умови відсутності (недостатності) грошових коштів на кр надати клієнту в межах поточного ліміту грошові кошти, а клієнт зобзобов`язаний вернути банку кредит та сплатити процент за його користування. Кредит надається шляхом зарахування коштів кредиту на КР одночасно з ініціювання клієнтом платіжних (видаткових) операцій за кр або шляхом договірного списання банком коштів кредиту з кр у випадках визначених договором. Максимальний ліміт кредиту за договором складає 300 000 грн. Розмір поточного ліміту кредиту на дату підписання заяви складає 15 000 грн. Строк кредиту становить 48 місяців, що починається з дати встановлення (зміни) поточного ліміту. Процентна ставка за користування кредитом фіксована 45,0 % річних. 15 серпня 2021 року між АТ «Райффайзен Банк» та відповідачем укладено заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту №014-RO-82-101090190, відповідно до якого банк відкриває поточний рахунок для виплат та надає клієнту послугу споживчого кредиту. Відповідно до умов кредитного договору, з дати надання кредиту, банк зобов`язаний надати клієнту кредит в сумі 38 819,88 грн., а клієнт зобов`язаний повернути банку кредит та сплатити проценти за його користування. Строк кредитування становить 72 місяці, що починається з 15 серпня 2021 року. Процентна ставка фіксована і становить 50,90% річних. Банк виконав свої зобов`язання та надав кредит відповідачу. Позичальник припинив виконувати взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість. 20.12.2022 АТ «Райффайзен Банк» та позивач укладено договір про відступлення права вимоги №114/2-57-F, у якому відступило право вимоги. Відповідно до реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги №114/2-57-F від 20 грудня 2022 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача, сума заборгованості за договором №010/0246/82/9183020 становить 34 312,15 грн. та за договором №014-RO-82-101090190 становить 55 329,91 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 листопада 2024 року визначено головуючого суддю Гребенюка В.В. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відзив на позов відповідачем у визначений термін, не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи, на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11 лютого 2019 року між АТ «Райффайзен Банк» та відповідачем укладено договір про надання кредиту «Кредитна картка» №010/0246/82/9183020, відповідно до якого з дати початку кредитування клієнт має право отримати, а банк зобов`язаний за умови відсутності (недостатності) грошових коштів на кр надати клієнту в межах поточного ліміту грошові кошти, а клієнт зобзобов`язаний вернути банку кредит та сплатити процент за його користування. Кредит надається шляхом зарахування коштів кредиту на КР одночасно з ініціювання клієнтом платіжних (видаткових) операцій за кр або шляхом договірного списання банком коштів кредиту з кр у випадках визначених договором. Максимальний ліміт кредиту за договором складає 300 000 грн. Розмір поточного ліміту кредиту на дату підписання заяви складає 15 000 грн. Строк кредиту становить 48 місяців, що починається з дати встановлення (зміни) поточного ліміту. Процентна ставка за користування кредитом фіксована 45,0 % річних. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №010/0246/82/9183020 становить 34 312,15 грн., яка складається з 28 552 грн. - сума заборгованості за дозволеним овердрафтом; 4 814,01 грн. - сума заборгованості за недозволеним овердрафтом; 946,14 грн. - сума заборгованості за відсотками. 15 серпня 2021 року між АТ «Райффайзен Банк» та відповідачем укладено заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту №014-RO-82-101090190, відповідно до якого банк відкриває поточний рахунок для виплат та надає клієнту послугу споживчого кредиту. Відповідно до умов кредитного договору, з дати надання кредиту, банк зобов`язаний надати клієнту кредит в сумі 38 819,88 грн., а клієнт зобов`язаний повернути банку кредит та сплатити проценти за його користування. Строк кредитування становить 72 місяці, що починається з 15 серпня 2021 року. Процентна ставка фіксована і становить 50,90% річних. Банк виконав свої зобов`язання та надав кредит відповідачу. Позичальник припинив виконувати взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість. 20.12.2022 АТ «Райффайзен Банк» та позивачем укладено договір про відступлення права вимоги №114/2-57-F, у якому відступило право вимоги. Відповідно до реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги №114/2-57-F від 20 грудня 2022 року, позивач набув право грошової вимоги до відповідача, сума заборгованості за договором №014-RO-82-101090190 становить 55 329,91 грн., яка складається з 47 653,79 грн. за тілом кредиту, 7 676,12 грн. за процентами. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Так, у матеріалах справи міститься: копія договору №14/06/2023 про надання правничої допомоги від 14 червня 2023 року; копія додатку №1 від 14 червня 2023 року; копія замовлення №654 від 08 серпня 2024 року; копія акту виконаних робіт від 08 серпня 2024 року на суму 1400 грн.; копія платіжної інструкції №1882 на суму 1400 грн., копія замовлення №655 від 08 серпня 2024 року; копія акту виконаних робіт від 08 серпня 2024 року на суму 1400 грн.; копія платіжної інструкції №1883 на суму 1400 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), «Двойних проти України» (Заява №72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у рішенні в справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. На ці ж обставини та критерії посилається Верховний Суд у справі №756/2114/17 від 13 лютого 2019 року, зменшивши розмір судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір був неспівмірний зі складністю справи. Враховуючи предмет позову, складність та обсяг самої справи, співмірність складності справи із наданими адвокатом послуг, враховуючи відсутність клопотань про зменшення витрат на правову допомогу від відповідача, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2 800 грн. правової допомоги.

Outcome: approved