Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-09 00:00:00

Представник позивача адвокат Місяченко О.А. звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.06.2026 року було змінено спосіб стягнення аліментів по справі № 487/2059/23 та вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу), але не більше10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили. Однак відповідач ухиляється від належного виконання рішення суду, аліменти сплачує нерегулярно, не в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка складає 25\~992,01 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів. Заводським районним відділом ДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) відкрито виконавче провадження №72692691 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі частки від усіх видів доходів [PERSON] . Ухвалою суду від 11.11.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи, призначений на 18.11.2024 було відкладено на 17.12.2024 о 11.00 год у зв`язку з неявкою сторін. На підтверджену адресу зареєстрованого місця проживання відповідача суд надсилав ухвалу суду з копіює позовної заяви з додатками та виклик до суду, однак рекомендоване поштове повідомлення 06\~009\~850\~116 61 повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». За вказаним позивачем номером телефону відповідача були доставлені смс-повідомлення про що вказують довідки про доставку повідомлення. Окрім того, 17 грудня 2024 на офіційному веб-сайті судової влади України було опубліковано оголошення про повідомлення відповідача щодо розгляду судом даного позову. Розгляд справи, призначений на 17.12.2024 було відкладено у зв`язку із неявкою відповідача, який надіслав до суду клопотання, в якому просив відкласти розгляд справи до його повернення в Україну без визначення дати повернення. У призначене судове засідання 10.01.2025 відповідач не з`явився. Повторно надіслав суду клопотання про відкладення розгляду справи до його повернення в Україну. Дату повернення не зазначив. Відзив не подав. До клопотання про відкладення розгляду справи долучив фото квитанцій у підтвердження здійснення ним сплати аліментів 03.10.2024, 10.10.2024, 25.11.2024, 02.12.2024 та копію електронного квитка у підтвердження виїзду його за межі території України 05.07.2021. У судовому засіданні представник позивача адвокат Місяченко О.А., яка діє на підставі ордера серія ВЕ №1135915 від 31.10.2024 та договору б/н від 24.10.2024, заперечила проти відкладення розгляду справи з урахуванням відсутності підтверджуючих даних поважності причини перебування відповідача за межами країни, неспроможності ним скористатися правом на представляти його інтереси в суді представником. Зазначила, що не заперечує проти сплати відповідачем аліментів за наданими ним квитанціями і ці суми були враховані під час підготування позову. Позивач заперечила проти відкладення розгляду справи та просила задовольнити позов. Заслухавши пояснення позивача та представника, взявши до уваги надані відповідачем докази, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Суд неодноразово відкладав розгляд справи у зв`язку з неявкою відповідача та надавав можливість скористатися своїм правом на надання відзиву, доказів в обгрунтування своєї позиції. Однак, відповідач таким правом не скористався. Відзив не подав. Час прибуття в Україну не вказав. Статтею 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. З урахуванням заначеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Статтею 180 Сімейного кодексу України\~встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що Заводським районним відділом ДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) відкрито виконавче провадження №72692691 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі частки від усіх видів доходів [PERSON] . Відповідно до положень статті 71 Закону України "Про виконавче провадження"\~визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Згідно з ч. 3\~ст. 71 цього Закону\~розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому\~СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до ч. 1\~ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження"\~(ч. 4\~ст. 71 цього Закону). У ч. 8\~ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження"\~зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до розрахунку складеного старшим державним виконавцем Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м.Одеса ) Дорош Я.Р., заборгованість по аліментам [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого листа виданого 26.07.2023 по справі №487/2059/23 станом на 30.10.2024 року складає 18\~784,94 грн. В примітках до розрахунку заборгованості також зазначається що, від 03.08.2023 заборгованість по аліментам станом на 12.07.2023 відсутня, переплата складає 1941,89 грн. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ст.20 СК України до правовідносин щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки врегульованих ст.196 СК України позовна давність не застосовується. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1\~ст. 196 СК України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Представником позивача до суду поданий розрахунок з урахуванням сплати аліментів відповідачем 03.10.2024,\~10.10.2024,\~25.11.2024,\~02.12.2024\~та згідно якого пеня за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 30 січня 2024 року по 31 жовтня 2024 року складає 25992,01 грн. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) викладено висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання судового рішення, яким з нього стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] . Також матеріали справи не містять доказів на спростування відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів. У ході судового розгляду судом не встановлено поважних причин щодо несплати аліментів, таким чином суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання від відповідача неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України сума стягнення неустойки (пені) не повинна перевищувати 100% заборгованості по аліментах. При обчисленні пені потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості на яку вона нараховується. Як вбачається, із матеріалів справи, представником позивача здійснено розрахунок заборгованості з урахуванням вказаних особливостей та за формулою, визначеною діючим законодавством України: р = (A1 х 1 % х Q1) + (A2 х 1 % х Q2) +……….(An х 1 % х Qn), де: р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Нарахований розмір пені не перевищує розмір заборгованості на яку вона нарахована. Крім того, слід відзначити, що положенням ч. 2 ст. 196 СК України передбачено право суду зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Однак, наразі, матеріали справи не містять та відповідними належними доказами не підтверджуються обставини, які б вказували на сімейний та майновий стан відповідача та давали можливість визначитись щодо цієї обставини. Згідно з ч.1, ч. 6 \~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 \~ст. 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності\~\~у цивільному процесі. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд прийшов до висновку, задовольнити заявлені позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини . Щодо понесених судових витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано: договір надання правничої допомоги від 24.10.2024; акт прийняття-передачі наданих послуг від 31.10.2024. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення пені (неустойки) на заборгованість по аліментах. Справа є малозначною, в силу вимог закону, та не є складною. Ціна позову становить 25995,01 грн. За таких обставин, суд вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 7000,00 грн є завищеними та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Ураховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на корить позивача понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у розмірі 5500,00 грн. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»\~позивач звільнена від сплати судового збору, а позов задоволено, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1211,20 грн судового збору.

Outcome: approved