Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 липня 2020 року, Остапенком Євгеном Михайловичем, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, було вчинено виконавчий напис № 2473 про стягнення з мене, - [PERSON] , на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (надалі іменується - «Відповідач») грошових коштів у розмірі 45 999,03 грн.(надалі - «Виконавчий напис № 2473 від 17.07.2020»). 19 квітня 2021 року державним виконавцем Білозерського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (надалі іменується - «Третя особа») було відкрито виконавче провадження № 65140394, на підставі Виконавчого напису № 2473 від 17.07.2020, про стягнення з мене, - [PERSON] , на користь Відповідача заборгованості в розмірі 45 999,03 грн. Зазначив, що про існування такого виконавчого напису та відкрите виконавче провадження, йому стало відомо після встановлення додатку «Дія» та отримання в ньому інформації про наявне виконавче провадження. При перевірці інформації, чи здійснює ще діяльність приватний нотаріус Остапенко Євген Михайлович, було встановлено, що його свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю анульовано і нотаріальну діяльність припинено з 31.12.2021, а документи нотаріального діловодства та архіву нотаріуса не передані до Київського державного нотаріального архіву. Вказав, що з метою встановлення на підставі чого все ж таки було відкрито виконавче провадження, ним у Третьої особи було отримано копію постанови про відкриття виконавчого провадження та виконавчого напису. Ознайомившись із наданою Третьою особою фотокопією Виконавчого напису № 2473 від 17.07.2020, стало відомо про порушення його прав та інтересів, так як виконавчий напис вчинено з порушеннями норм чинного на той час законодавства України, а зазначена у виконавчому написі сума грошових вимог розрахована неправильно, й сума грошових вимог не є безспірною, відповідно виконавчий напис має бути визнано таким, що не підлягає виконанню, що підтверджується наступним. Як вбачається із Виконавчого напису № 2473 від 17.07.2020, виданий він для стягнення заборгованості за Кредитним договором № 12/8515ECLKBPT від 29 січня 2014 року (надалі - «Кредитний договір») за період з 20.07.2015 по 17.07.2020 у розмірі 45 949,03 грн. і яка складається з: - 28 815,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 6 820,28 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; - 10 313,75 грн. - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею. Також Виконавчим написом № 2473 від 17.07.2020 стягнуто з нього 50,00 грн. - плату за вчинення виконавчого напису, що разом становить 45 999,03 грн. Позивач вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з причини відсутності у нотаріуса підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, та в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. У зв`язку з чим просив, визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 17 липня 2020 року, Остапенком Євгеном Михайловичем, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, та зареєстрований в реєстрі за № 2473 про стягнення з мене, - [PERSON] , на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості в розмірі 45 999,03 грн, судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Крім того даною ухвалою задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів, та витребувано у ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (ідентифікаційний код 43311346, місцезнаходження: 08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9-А, офіс 204) належним чином засвідчену копію Кредитного договору № 12/8515ECLKBPT від 29 січня 2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON] .. В судове засідання позивач не з`явився, був повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Від позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить його задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Фінпром Маркет» в частині визнання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрованого за № 2473 від 17 липня 2020 року таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з ТОВ «Фінпром Маркет» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 606 грн., та у разі подання заяви про забезпечення позову в розмірі 302,80 грн. Представник третьої особи - Білозерського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суд не повідомили. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 17 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано: звернути стягнення з [PERSON] , [INFO] , невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 35017877, відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 20/ФК від 09 липня 2020 року, якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 35625014, відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 20182407-1/2 від 24 липня 2018 року, якому в свою чергу Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 33308489, на підставі Договору факторингу № 20150721-Г від 21 липня 2015 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором № 12/8515ECLKBPT від 29 січня 2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON] .. Як зазначено у виконавчому написі, строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 20.07.2015 по 17.07.2020 року включно, сума заборгованості складає 45 999,03 грн. Виконавчий напис зареєстрований в реєстрі 17.07.2020 за № 2473. Встановлено, що 19.04.2021 старшим державним виконавцем Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Терпецькою Р.А. відкрито виконавче провадження № 65140394 на підставі виконавчого напису вчиненого 17.07.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за № 2473, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет», суми боргу у розмірі: 45999,03 грн. - основний борг, та 263,00 грн. - витрати виконавчого провадження.(а.с.8) Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року з наступними змінами. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Згідно з ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, зі змінами, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно приписів ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання не чинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. Згідно приписів ч. 2 ст. 265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та не чинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Встановлені обставини справи свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 17 липня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі №826/20084/14. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29.11.2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також часткового визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Також представник відповідача в своїй заяві про визнання позовних вимог від 03.12.2024 просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальності «Фінпром Маркет» лише 50% судового збору за подання позивачем позовної заяви та за подання заяви про забезпечення позову, а інші 50% судового збору повернути позивачу з державного бюджету. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Передбачене ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернення 50 відсотків від судового збору, сплаченого при поданні заяви у разі визнання відповідачем позову є правом, а не обов`язком суду. Суд вважає, що в задоволенні клопотання представника відповідача про повернення 50% судового збору з державного бюджету слід відмовити, оскільки позивач не визнає суму заборгованості за кредитним договором. Крім того, суд враховує, що саме недобросовісна поведінка відповідача призвела до звернення позивача до суду та зумовило вирішення спору судом по суті. Крім того, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в порядку ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір за подання позову в розмірі 1211,20 грн.. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі викладеного,

Outcome: approved