Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

[PERSON] , звернулася до Сокирянського районного суду з вказаною вище позовною заявою. Посилалась на те, що вона є власником земельної ділянки з кадастровим номером 7324088000:01:001:0282, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Зазначала, що маючи на меті здійснити на цій земельній ділянці будівництво нежитлових будівель комерційного призначення, на її замовлення відповідною землевпорядною організацією було здійснено змінену цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. На зазначеній земельній ділянці позивачка за власні кошти здійснила будівництво магазину та складського приміщення. На теперішній час вона закінчила будівництво вказаних будівель, тому з метою узаконення самочинно побудованих будівель та отримання на них всіх необхідних документів, звернулась до Державної інспекції архітектури та містобудування України, проте їй в цьому було відмовлено. Позивачка у своїй заяві про збільшення позовних вимог від 09.12.2024 року також вказувала на те, що на її замовлення КП «Сокирянське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт за адресою об`єкта: [ADDRESS] , згідно якого площа нерухомого майна становить 783,00 кв.м. При цьому, самовільне будівництво даної нежитлової будівлі права інших осіб не порушує, оскільки побудована нежитлова будівля за межі належної її земельної ділянки не виходить. У відповідності до Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва виданого висновок на об`єкт нерухомого майна, який знаходиться за вказаної вище адресою позитивний, а за результатами проведеного технічного обстеження об`єкта зроблено висновок про можливість щодо його експлуатації. Враховуючи викладене просила суд визнати за нею право власності на нерухоме майно, автомагазин та станцію обслуговування загальною площею 783,00 кв.м., що складається з: нежитлового приміщення І поверху загальною площею 555,50 кв.м. (торговий зал загальною площею 96,00 кв.м., складське приміщення 51,90 кв.м., гараж 290,20 кв.м., коридор 4,80 кв.м., вбиральня 3,50 кв.м., санвузол 3,50 кв.м., кабінет 9,10 кв.м., майстерня 8,20 кв.м., гараж 57,90 кв.м., сходинкова клітка 8,30 кв.м., комора 6,00 кв.м., складське приміщення 16,10 кв.м.); нежитлового приміщення ІІ поверху загальною площею 227,50 кв.м., що розташовані за адресою [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, натомість подала до суду заяву про проведення розгляду справи без її участі. Представник відповідача - Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області Войняк Н.А. надала суду письмову заяву про розгляд справи без її присутності, у зв`язку з відсутністю заперечень Сокирянської міської ради щодо задоволення позову. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з огляду на таке. Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. За приписами частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до змісту статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються ст.376 цього Кодексу. Згідно з ч.1-ч.3 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За рішенням суду на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України). Таку правову позицію висловила Велика палата Верховного Суду в постанові №916/2791/13 від 07.04.2020 року. Судом встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку серії НРА 448608 від 17.05.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Твердушкіним Р.Д., [PERSON] є власницею житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 7324088000:01:001:0282, площею 0,2500 га, цільове призначення якої будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №256735598 від 17.05.2021 року, підтверджується факт власності [PERSON] на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4800621492024 від 21.10.2024 року, цільове призначення земельної ділянки за кадастровим номером 7324088000:01:001:0282 було змінено на вид цільового призначення 03.07. для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Згідно технічного паспорту, виготовленого КП «Сокирянське БТІ» від 02.12.2024 року за № ТІ01:7142-6555-5540-5669 [PERSON] на вказаній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] здійснила будівництво нежитлової будівлі літ. «Д», І та ІІ поверху, загальною площею - 783,0 кв.м. 03.12.2024 року ФОП [PERSON] було проведено технічне обстеження об`єкта: нежитлової будівлі (автомагазину та станції обслуговування) літ. «Д», загальна площа - 783,0 кв.м., площа забудови - 613,1 кв.м., будівельний об?єм - 3195,0 куб.м. що розташовані за адресою: [ADDRESS] , за результатами якого встановлено можливість щодо його експлуатації. Як вбачається із звіту про незалежну оцінку вартості майна від 04.12.2024 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , ринкова вартість об`єкта складає 1046949,00 грн. Верховний Суд в своїх постановах неодноразово зазначав, що для того щоб визнати об`єкт самочинним будівництвом, достатньо однієї з ознак, а саме: - об`єкт нерухомості збудований або будується на земельній ділянці, яку не було відведено для цієї мети; - об`єкт нерухомості збудований або будується без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проєкту; - об`єкт нерухомості збудований або будується з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Разом з цим, Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 року в справі № 910/2939/193 висловив таку правову позицію: «Зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного». За вказаною правовою позицією, існують випадки, коли можна визнати право власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду. Такими випадками є: - надання земельної ділянки в установленому порядку особі, яка здійснила самочинне будівництво, під уже збудоване майно і визнання права власності за цією особою; - визнання права власності на нерухоме майно на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, на якій майно збудовано, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 вересня 2019 року у справі № 309/3887/17, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № СА01:9249-5285-3014-3125 від 09.12.2024 року, [PERSON] було відмовлено у внесенні відомостей у систему та прийнятті об`єкта в експлуатацію. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК України). За змістом частини 3 ст.376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки судом встановлено, що позивачка [PERSON] здійснила будівництво автомагазину та станції обслуговування на належній їй на праві приватної власності земельній ділянці, будівництво вказаного об`єкту не порушує прав та інтересів будь-яких інших третіх осіб, суд вважає, що наявні всі правові підстави для задоволення поданого нею позову, з метою захисту її порушеного права. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved