Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 43125,35 грн. основного боргу, 2113,14 грн. інфляційних втрат та 1513,52 грн. 3% річних, а також 3028 грн. судового збору. Позов обгрунтовує тим, що відповідач є споживачем природного газу та за місцем свого проживання використовує для побутових потреб газ, який надається ТОВ «Львівгаз збут». Окрім того вказує, що відповідач є власником помешкання, де використовується природний газ, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Посилається на те, що правовідносини між ТОВ «Львівгаз збут» та споживачами регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2496 та Законом України «Про житлово-комунальні послуги», з врахуванням норм таких між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з приводу постачання природного газу, а відтак відповідач зобов`язаний сплачувати вартість послуг, пов`язаних із постачанням природного газу, які надає позивач. ТОВ «Львівгаз збут» виконало свої зобов`язання та надало споживачу послуги, однак споживач не виконав взятих на себе зобов`язань та не оплачував вартість спожитого газу згідно з встановленими тарифами, у зв`язку з чим виникла заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 43125,35 грн. А тому, з урахуванням вищевикладеного просить позов задоволити та стягнути з боржника основну заборгованість, а також, оскільки на дані положення поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦПК України, стягнути також інфляційні втрати в розмірі 2113,14 грн. та 3 % річних в розмірі 1513,52 грн. Відповідачка не скористалася правом на подання відзиву. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст.174ЦПК України\~викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Личаківського районного суду міста Львова Леньо С.І від 06.06.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 07.11. 2024 року головуючим у справі визначено суддю Ціпивко І.І. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Личаківського районного суду міста Львова Ціпивко І.І. від 15.11.2024 прийнято до\~розгляду\~справу\~за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги газопостачання. Постановлено розгляд справи продовжити за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 03.12.2024 року. \~ \~ \~ \~03.12.2024 року, 23.12.2024 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін. \~ \~ \~ \~Розгляд справи по суті відбувся 08.01.2025 без участі сторін. \~ \~ \~ \~Представник позивача надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, на виклик суду не з`явилася, про причину неявки не повідомила, відзив на позов не подала, тому суд відповідно до ст.\~280\~ЦПК України розглянув справу заочно за її відсутності на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до п. 1, 4 ч. 8 ст.\~128\~ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст.\~247\~ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідачки не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується отриманою судом відповіддю Відділу обліку та моніторингу інформації ГУ ДМС України у Львівській області про реєстрацію їх місця проживання від 05.06.2024 року /а.с. 19/. При цьому як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №374075123 від 12.04. 2024 року, відповідачка [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Позивач ТОВ «Львівгаззбут» стверджує, що за вказаною вище адресою ним надаються відповідачу послуги з постачання природного газу, заперечень щодо вказаної обставини відповідачем суду не подано. Як встановлено судом з долученого розрахунку заборгованості фінансового стану за рахунком [NUMBER] , присвоєного споживачу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, що фактично виникла за період з вересня 2019 року по травень 2024 року у розмірі 43125,35 грн, 2113,14 інфляційних витрат та 1513,52 грн. 3% річних (а.с. 14, 15), Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року в справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст.\~4, ч. 1 ст.\~5 ЦПК України\~кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Правовідносини, що виникли між сторонами справи, регулюються зокрема Житловим кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 9 листопада 2017 року, що набрав чинності 10 грудня 2017 року та був введений в дію 1 травня 2019 року, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2496 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 6 листопада 2015 року за №1382/27827, а також іншими підзаконними нормативно-правовими актами. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №2500 від 30 вересня 2015 року затверджено типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам. Так відповідно до визначень, викладених в пунктах 2 та 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; Положеннями статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України, згідно з якою власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зокрема згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 даної статті Кодексу). Також відповідно до ч. 3 такої цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву споживача прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 даної статті Закону обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. При цьому згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Аналогічний обов`язок споживача закріплено в\~ст.ст. 68, 162 ЖК України, згідно з якими наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. При цьому відповідно до позиції Верховного Суду України, яка висловлена під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц. А згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Окрім того відповідно до ч. 1 п. 17 вказаних вище Правилам постачання природного газу, плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк. У відповідності до положень п. 29 Правил, споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за надані послуги з газопостачання. У розділі ІІІ Правил постачання зазначено, що договір постачання природного газу споживачу розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Крім того, відповідно до абз. 2, п. 4 Розділу III Правил фактом згоди споживача про приєднання до умов договору є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - факт фактичного споживання природного газу споживачем. Суд встановлено, що ТОВ «Львівгаз збут» є постачальником із спеціальними обов`язками відповідно до Постанови КМУ № 187 від 22 березня 2017 року. При цьому факт сплати споживача за поставлений природній газ, а також фактичне споживання ним природного газу підтверджується зазначеним вище розрахунком заборгованості - фінансовим станом за рахунком [NUMBER] споживача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з якого вбачається, що у лютому 2020 року споживачем було оплачено 3000,00 грн. вартості отриманих послуг, та за період із березня 2020 року по травень 2024 року не здійснювалась така оплата. Згідно з п. 11 розділу ІІІ Правил постачання, постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за вільними цінами, крім ціни постачальника зі спеціальними обов`язками, яка встановлюється відповідно до законодавства. Відповідно до п. 14 розділу ІІІ Правил постачання, розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачам є календарний місяць. Матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач звертався до позивача із заявою про припинення подачі газу, а відтак останній фактично користується послугами з газопостачання, визнаючи таким чином наявність правовідносин, а відтак взаємних прав і обов`язків, що з них випливають. При цьому відповідно до доданого позивачем розрахунку, розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на травень 2024 року становить основну заборгованість 43125,35 грн., доказів оплати вказаних послуг за спірний період відповідачем суду не надано. Окрім того відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так позивачем надано розрахунок втрат від інфляції, які за період з березня 2023 року по квітень 2024 року становлять 2113,14 грн. (а.с. 8), а також розрахунок 3 % річних за період з 11 березня 2023 року до 11 квітня 2024 року, що становлять 1513,52 грн. (а.с. 7). Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Так як у справі, яка розглядається наданими суду доказами підтверджується факт отримання відповідачем [PERSON] послуг з газопостачання від ТзОВ «Львівгаз збут», відсутність доказів того, що проведені позивачем розрахунки заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних є невірними, а також доказів про ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, оскільки протилежного відповідачем не надано, суд бере до уваги вказані вище розрахунки заборгованості відповідача як належний та допустимий доказ позовної вимоги. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення в повному обсязі. Щодо судових витрат. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відтак у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме на оплату судового збору в розмірі 3028 грн., оплата якого підтверджується наданою позивачем платіжною інструкцією (а.с. 4).

Outcome: approved