Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-01 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду із позовом та з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 30.08.2024 просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 01.03.2021 № З010321-01 в редакції за додатковою угодою від 15.02.2022 № 3 в розмірі 63667,77 грн, що згідно з курсом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 14.11.2023 складає 1695,55 доларів США, а також витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу по справі. Позиція позивача [PERSON] обґрунтовує позовні вимоги тим, що між ним та [PERSON] укладено договір позики від 01.03.2021 № 3010321-01 з урахуванням додаткової угоди від 15.02.2022 № 3. За вказаним договором позики фактично відповідач отримав від нього 97060 грн, що по курсу в АТ КБ «ПриватБанк» станом на момент укладення договору є еквівалентом 3376 доларів США. Відповідно до вимог укладеної додаткової угоди від 15.02.2022 № 3 до договору позики від 01.03.2021 № 3010321-01 відповідач зобов`язався повернути вказані кошти до 01.03.2022. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та порядку, передбаченому цим договором, буде відповідати 3376 доларів США за курсом їх продажу в АТ «ПриватБанк» не пізніше 01.03.2022. Крім того, вказаний договір позики з урахуванням додаткової угоди від 15.02.2022 № 3 містить у своєму змісті графік повернення боргу, який погоджений з відповідачем, про що свідчить його підпис у додатковій угоді, згідно з яким відповідач повинен повертати борг одним платежем до 01.03.2022. Також на підтвердження факту отримання коштів відповідачем власноруч було складено й боргову розписку від 15.02.2022 та укладено договір застави транспортного засобу від 01.03.2021, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саломатовою М.В.. Станом на час складання цього позову відповідач лише частково виконав свої боргові зобов`язання, передбачені договором позики від 01.03.2021 № 3010321-01 з урахуванням додаткової угоди від 15.02.2022, всю суму боргу не повернув, чим порушив виконання прийнятих зобов`язань, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених майнових прав. Сума основного боргу складає 126 768, 80 грн, що згідно з курсом в АТ КБ «ПриватБанк» станом на 23.06.2023 на дату їх продажу (на момент звернення із позовом до суду 14.11.2023) відповідає 3376 доларів США (3376*37.5=126768, 80), яку він просить стягнути з відповідача на його користь. Крім того, відповідно до додаткової угоди від 04.11.2023 № 22 до Договору про надання правничої допомоги від 02.09.2022, якою визначено, що гонорар адвоката складає 40 відсотків від основної суми заборгованості за договором позики (126 768,80 грн/100*40=50707,60 грн), просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу, а також суму сплаченого судового збору. 30.08.2024 представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, в яких він, зокрема, зазначає, що представником відповідача надано копії платіжних інструкцій від 02.08.2022 на суму 20026,03 грн, від 27.08.2022 на суму 28025 грн, від 02.11.2022 на суму 15050 грн, згідно з яких [PERSON] було частково сплачено суму заборгованості. По об`єктивним причинам ці платежі помилково не були враховані при поданні позову до суду. Таким чином, розмір заборгованості [PERSON] за додатковою угодою від 15.02.2022 № 3 до договору позики від 01.03.2021 № З010321-01 складає (126768,80 - 20026,03 - 28025 - 15050) = 63667,77 грн, що згідно з курсу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 14.11.2023 складає 1695,55 доларів США. Інші копії платіжних інструкцій, залучені представником відповідача до матеріалів справи, не враховуються позивачем по справі в якості платежів за додатковою угодою № 3 та розпискою від 15.02.2022, оскільки вони були здійсненні відповідачем до її укладання і написання розписки. 07.10.2024 представником позивача подані письмові пояснення по справі, в яких додатково зазначено, що відповідно до вимог укладеної додаткової угоди від 15.02.2022 № 3 до договору позики від 01.03.2021 № З010321-01 позивач передає у власність відповідачу грошові кошти в сумі 97 060, 00 грн, що є еквівалентом 3 376 доларів США, відповідач зобов`язувався повернути вказані кошти до 01.03.2022. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим Договором буде відповідати 3376 доларів США, за курсом їх продажу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до 01.03.2022. Факт отримання грошових сум підтверджується й оригіналом розписки відповідача, в якій відповідачем зазначено, що ним отримано позику в сумі 97060 грн, що є еквівалентом 3376 доларів США і цю суму він має повернути до 01.03.2022, тому твердження представника відповідача щодо сплати ним певних сум в рахунок погашення заборгованості щодо укладеної додаткової угоди від 15.02.2022 № 3 до договору позики від 01.03.2021 № З010321-01 не відповідає дійсності. Станом на 06.10.2024 заборгованість за договором позики від 01.03.2021 № З010321-01 в редакції за додатковою угодою від 15.02.2022 № 3 є в розмірі 63667,77 грн, що згідно з курсом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 14.11.2023 складає 1695,55 доларів США. Інші копії платіжних інструкцій, залучені представником відповідача до матеріалів справи, не можуть враховуватись доказами оплати заборгованості за додатковою угодою № 3 та розпискою від 15.02.2022, оскільки вони були здійсненні відповідачем до її укладання і написання розписки. Постанова Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 301/2052/18, на яку посилається представник відповідача, не підлягає застосуванню, оскільки умовами укладеної додаткової угоди від 15.02.2022 № 3 до договору позики від 01.03.2021 № З010321-01 не зафіксовано фіксований курс повернення грошових сум до долару США, встановлено, що сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим Договором буде відповідати 3376 доларів США, за курсом їх продажу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на момент повернення. Оскільки станом на 01.03.2022 позика не була повернута, позивачем враховано курс гривні до долара США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на момент звернення із позовом до суду. Щодо доводів представника відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, щодо «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату зазначає, що ці вимоги не підлягають задоволенню. У судових засіданнях (в режимі відеоконференції) представник позивача надав пояснення по суті справи та підтримав уточнення позовних вимог, які просив задовольнити в повному обсязі. Позиція відповідача 19.02.2024 та 27.09.2024 представником відповідача подано відзиви на позовну заяву, в яких зазначено, що 01 березня 2024 року між сторонами (позивачем та відповідачем) було укладено договір позики № 3010321-01. Відповідно до п. 1 зазначеного Договору позикодавець передав у власність Позичальнику 83120,00 грн, що є еквівалентом 2958 доларів США. Із змісту додаткової угоди № 3 до договору позики № 3010321-01 від 01 березня 2021р. вбачається, що сторони договору вирішили, зокрема, викласти в новій редакції п.1 Договору позики, а саме: «Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 97060,00 грн, що є еквівалентом 3376 доларів США, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 28,750 грн) встановленим на момент укладення цього Договору. В свою чергу Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк та згідно з визначеними цим договором умовами Сторони домовились, що загальна сума у гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором, буде відповідати еквіваленту 3376 доларів США….». Таким чином, виходячи із змісту додаткової угоди від 15.02.2022, сторони фактично збільшили розмір позики на 13940,00 грн, що було еквівалентно 485,00 доларів США. Отже, фактично Відповідач, отримав від Позивача в борг за вказаним вище договором позики 97060,00 грн, що по курсу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на момент укладення договору року є еквівалентом 3376 дол. США, що підтверджується розпискою Відповідача від 15.02.2022. В зв`язку з чим, у позивача відсутні підстави не визнавати погашення позики, яка здійснювалася протягом 2021р., а саме: 08.11.2021 в сумі 3429,15 грн; 25.10.2021 в сумі 1949,75 грн; 19.10.2021 в сумі 1507,54 грн; 03.09.2021 в сумі 4874,37 грн; 17.08.2021 в сумі 3474,37 грн; 02.07.2021 в сумі 3567,84 грн; 04.06.2021 в сумі 3558,79 грн; 05.05.2021 в сумі 3610,05 грн; 02.04.2021 в сумі 656,28 грн. В загальній сумі 26 628,14 грн. Посилаючись на Постанову Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 301/2052/18, вважає, що в аналогічній ситуації, яка склалася між позивачем та відповідачем сторонами також визначено як в договорі, так і в додатковій угоді розмір грошової позики, еквівалент в доларах США та обмінний курс, і саме таку суму грошових коштів позивач отримав: - на підставі договору позики № 3010321-01 від 01.03.2021 розмір позики склав 83120,00 грн, що є еквівалентом 2958 доларів США, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приват Банк» (1 долар США = 28,100 грн) позивачу поверталася згідно з квитанціями, які долучені до матеріалів справи, сума погашення склала 26628,18 грн, еквівалент в доларах США по встановленому між сторонами курсу - 28,100 грн, складає 947,62 дол. США; - на підставі додаткової угоди № 3 до договору позики № 3010321-01 від 01.03.2021 розмір позики склав 13940,00 грн, що є еквівалентом 485,00 доларів США, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приват Банк» (1 долар США = 28,750 грн) позивачу поверталася, згідно з квитанціями за 2022 рік, які долучені до справи, сума погашення склала 70608,57 грн, еквівалент в доларах США по встановленому між сторонами курсу - 28,750 грн, складає 2455,95 дол. США, а тому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу, які залежать від досягнень адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт та складає 50% від суми в задоволення якої буде відмовлено рішенням суду. В судових засіданнях представник відповідача заперечувала щодо задоволення позову. Обставини справи, зміст спірних правовідносин 01 березня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики № 3010321-01 в простій письмовій формі. Відповідно до пункту 1 цього договору [PERSON] (позичальник) прийняв у власність від [PERSON] (позикодавець) 83 120, 00 грн, що є еквівалентом 2 958 доларів США за встановленим сторонами обмінним курсом в АТ КБ «ПриватБанк» 1,00 долар дорівнює 28,100 грн. В свою чергу позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк та згідно з визначеним цим договором умовами в порядку передбаченому цим договором. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим договором 2 958 доларів США, за курсом продажу в АТ «КБ «ПриватБанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 6 місяців з моменту укладення цього договору, тобто до 01.09.2021. За домовленістю сторін позика є безпроцентною. Крім того, вказаний договір позики містить у своєму змісті графік повернення боргу, який погоджений з відповідачем. Пунктом 9 договору сторони передбачили, що у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долара США, від зазначеного курсу у п.1 цього договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долара США, встановленому АТ КБ «ПриватБанк» на день здійснення кожного платежу за цим договором. Забезпечення виконання позичальником зобов`язань за цим договором є передача в заставу рухомого майна: автомобіля HONDA. 01.03.2021 сторонами укладено договір застави транспортного засобу, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саломатовою М.В.. 15.02.2022 між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі укладено додаткову угоду № 3 до договіру позики № 3010321-01 від 01.03.2021, якою за взаємною згодою сторони домовились внести зміни в п.1, 5, 6.1 договору позики. Відповідно до пункту 1 додаткової угоди [PERSON] (позичальник) прийняв у власність від [PERSON] (позикодавець) грошові кошти в сумі 97 060, 00 грн, що є еквівалентом 3 376 доларів США за встановленим сторонами обмінним курсом в АТ КБ «ПриватБанк» 1,00 долар дорівнює 28, 750 грн. В свою чергу позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк та згідно з визначеним цим договором умовами в порядку передбаченому цим договором. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим договором буде відповідати 3 376 доларів США, за курсом їх продажу в АТ «КБ «ПриватБанк» до 01.03.2022 включно. За домовленістю сторін позика є безпроцентною. П. 5 цієї угоди визначає, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю суму позики, визначену у п.1 цього договору відповідно до графіку одним платежем до 01.03.2022. Всі інші умови вищезаначеного договору не змінні в цій угоді, залишаються чинними у попередній редакції, і сторони підтверджують щодо них свої зобов`язання. Угода набирає чинності з 15.02.2022 і діє до 01.03.2022. Також на підтвердження факту отримання коштів відповідачем власноруч було складено боргову розписку від 15.02.2022, в якій зазначено, що відповідно до додаткової угоди від 15.02.2022 № 3 до договору позики від 01.03.2021 № З010321-01 [PERSON] отримав від Фоміна 97 060, 00 грн, що є еквівалентом 3 376 доларів США, що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» 1,00 долар дорівнює 28, 750 грн та зобов`яується повернути цю суму в строк до 01.03.2022 включно. Стороною відповідача на підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором позики було надано суду копії квитанцій за 2021, відповідно до яких він сплачував на рахунок [PERSON] кошти, а саме: 08.11.2021 в сумі 3429,15 грн; 25.10.2021 в сумі 1949,75 грн; 19.10.2021 в сумі 1507,54 грн; 03.09.2021 в сумі 4874,37 грн; 17.08.2021 в сумі 3474,37 грн; 02.07.2021 в сумі 3567,84 грн; 04.06.2021 в сумі 3558,79 грн; 05.05.2021 в сумі 3610,05 грн; 02.04.2021 в сумі 656,28 грн. В загальній сумі 26 628,14 грн. Та копії квитанцій за 2022 рік, відповідно до яких відповідач сплачував на рахунок [PERSON] кошти, а саме: 29.01.2022 в сумі 7507,54 грн; 02.08.2022 в сумі 20026,03 грн; 27.08.2022 в сумі 28025,00 грн; 02.11.2022 в сумі 15050,00 грн. В загальній сумі 70608, 57 грн. Релевантні джерела права та висновки Верховного Суду Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказувався факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України. Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України). Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16)». Оцінка доказів та висновки суду Оскільки грошове зобов`язання відповідачем по поверненню позивачу відповідної суми не виконано, ураховуючи умови договору та положення статті 533 ЦК України, суд вважає, що позивачем правомірно заявлена вимога про повернення заборгованості за договором позики за курсом на день звернення до суду. При цьому, посилання представника відповідача на Постанову Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 301/2052/18 судом не релевантне, оскільки в цій справі спеціального порядку визначення суми, яка підлягає сплаті у гривнях, сторони в укладеному ними договорі не погодили, умовами укладеної додаткової угоди від 15.02.2022 № 3 до договору позики від 01.03.2021 не зафіксовано фіксований курс повернення грошових сум до долару США, а зазначено, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим договром, буде відповідати 3376 доларів США за курсом їх продажу в АТ КБ "ПриватБанк" до 01.03.2022 та відповідно до графіку повернення коштів має бути здійснена одним платежем. Станом на 01.03.2022 позика не повернута, а тому позивачем враховано курс гривні до долару США на день платежу (на момент звернення із позовом до суду), що відповідає положенням ч.2 ст.533 ЦК України. Щодо суми заборгованості суд зазначає наступне. Як зазначалось вище, відповідачем на підтвердження виконання своїх зобов`язань було надано суду копії квитанцій, відповідно до яких він сплатив борг за договором позики в 2021 році в загальній сумі 26 628,14 грн та у 2022 році в загальній сумі 70608,57 грн. Представник позивача у своїх поясненнях бере до уваги лише квитанції, по яким сплачено борг після 15.02.2022, тобто після укладення додаткової угоди від 15.02.2022 до договору позики від 01.03.2021, а тому зменшив позовні вимоги, враховуючи квитанції про сплату боргу за 02.08.2022 в сумі 20026,03 грн; 27.08.2022 в сумі 28025,00 грн; 02.11.2022 в сумі 15050,00 грн (126768,80 - 20026,03 - 28025 - 15050) = 63667,77 грн. Оцінюючи надані квитанції, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Обставини щодо отримання відповідачем коштів, укладання договору позики та додаткової угоди від 15.02.2022 № 3 сторонами не заперечуються. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже, сторонами визнано та не оспорюється факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за договором позики в сумі 97 060 грн, що є еквівалентом 3 376 доларів США на момент укладення додаткової угоди № 3 від 15.02.2022 до договору позики № 3010321-01 від 01.03.2021. Отже, суд приходить до висновку, що вказана заборгованість визначена сторонами з урахуванням усіх виплат відповідача на виконання умов договору позики, які були здійснені до укладення додаткової угоди. Таким чином, суд не бере до уваги квитанції за 2021 та квитанцію за 29.01.2022 в сумі 7507,54 грн, надані відповідачем, як підтвердження погашення заборгованості за додатковою угодою № 3 до договору позики від 01.03.2021 та розпискою від 15.02.2022, оскільки вони були здійсненні відповідачем до її укладання і написання розписки. Після укладення сторонами додаткової угоди № 3 до договору позики відповідач сплатив на виконання умов договору 20026,03 грн, 28025 грн, 15050 грн, що визнається позивачем. За таких обставин сума боргу, що не повернута відповідачем за умовами укладеного з позивачем договору позики складає 63667,77 грн, що згідно з курсом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 14.11.2023 складає 1695,55 доларів США. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1267, 70 грн. В подальшому представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, в який він зменшив суму, яка підлягає стягненню до 63667, 77 грн. Таким чином, оскільки суд задовольняє позов, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073 грн 60 коп., а судовий збір в розмірі 194 грн 10 коп. підлягає поверненню позивачу, як надмірно сплачений, що відповідає вимогам ч.2 ст.6, п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved