Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

08.10.2024 року до даного складу суду надійшла вказана цивільна справа, в якій позивач в особі свого представника за довіреністю просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/13145179-SP від 04.01.2022 року, укладеним між відповідачкою та акціонерним товариством «Таскомбанк», на суму 30610,13 грн., з яких 14945,33 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 15664,80 грн. - заборгованість за відсоткам. Право вимоги до позивача від первинного кредитора перейшло 28.02.2024 року на підставі договору факторингу №НІ/11/15-Ф відповідно до додатку №1 до вказаного договору. Також позивач просив стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 3028,00 грн. В обгрунтування позову було зазначено, що відповідачка отримала кошти від первинного кредитора, які вчасно не повернула, що після придбання вимог за ними позивачем стало підставою для звернення до відповідачки із даним позовом з метою стягнення заборгованості у судовому порядку. При надходженні справи актом канцелярії Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 08.10.2024 року встановлено, що до позовної заяви в порушення вимог п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України не долучені додатки №2 та №3, а саме копія кредитного договору з додатками та розрахунок заборгованості за кредитним договором та в порушення вимог ч.1 ст.177 ЦПК України копія вказаного документу для відповідачки по справі (а.с.27). Ухвалою судді від 14.10.2024 року вказану позовну заяву було залишено без руху через не надання усіх заявлених як додатки до позовної заяві додатків, наданий час для усунення вказаних недоліків (а.с.30). В межах визначеного суддею строку засобами Електронного суду позивач в особі свого представника за довіреністю Миколаєнко Вікторії Миколаївни надав суду заяву про усунення недоліків, в якій вимоги ухвали судді від 14.10.2024 року виконав (а.с.34-40). Ухвалою судді від 28.10.2024 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.41). Позивач та його представник про вказану ухвалу були проінформовані засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.43-44), а відповідачка у відповідності до вимог п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.45). Заяви, клопотання у справі від сторін не надходили та інші процесуальні дії у справі не застосовувалися. Відзив з боку відповідачки не надходив. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Дослідивши заявлені позовні вимоги з наданими суду доказами, суд приходить до думки, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. 03.01.2022 року відповідачка підписала заяву №1009708 щодо приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту sportbank, відповідно до якої підтвердила свою згоду на комунікацію з позивачем через мобільний додаток, погодилася про приєднання до публічної пропозиції в цілому, з можливістю відкриття кредитного рахунку без визначення строку дії вказаного договору (а.с.6). При усуненні недоліків позовної заяви позивачем було надано суду довідку первинного кредитора про відкриття відповідачці поточного рахунку у гривні з номером кредитного договору №002/13145179-SP від 04.01.2022 року та емітування відповідачці у первинного кредитора банківської картки. В той же час суду не було надано жодних доказів як руху коштів по відкритому рахунку відповідачці, так і доказів активації та подальшого руху коштів по банківській картці, виданій відповідачці. Відповідно у справі відсутні будь-які докази початку кредитних відносин між відповідачкою та первинним кредитором в частині отримання кредиту та його використання відповідачкою. Жодних доказів на підтвердження вказаних операцій відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» суду надано не було. Це не кажучи про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того факту, що відповідачка погодилася на сплату первинному кредитору процентів за відповідним договором, хоча це в даній справі є другорядним. Вимоги до відповідача були передані позивачу на підставі договору факторингу №НІ/11/15-Ф від 28.02.2024 року (а.с.8-9), за яким вимоги щодо відповідачки були передані позивачу первинним кредитором за актом прийому-передачі реєстру прав вимоги від 28.02.2024 року (а.с.10) разом із витягом із вказаного реєстру щодо відповідачки на суму 30610,13 грн. (а.с.11). В той же час суду не було надано повний текст договору факторингу в частині ціни продажу вимог позивачу (п.п.3.2 та п.п.3.3) від первинного кредитора, що унеможливлює перевірку того факту, чи було позивачем оплачено первинному кредитору вартість вимоги, яка приймається, зокрема щодо відповідачки, оскільки за відсутності вказаної суми у договорі факторингу та доказів сплати вказаної суми з боку позивача первинному кредитору не можна встановити перехід права вимоги щодо відповідачки. Наявність розрахунку заборгованості (а.с.7, 38) щодо відповідачки є актуальною виключно за підтвердження факту перерахування їй коштів первинним кредитором або виписки по рахунку щодо постійного користування кредитними коштами. Таким чином, судом не підтверджено факт перерахування відповідачці коштів первинним кредитором, укладання саме кредитного договору між ними зі сплатою процентів та активування картки у первинного кредитора як єдиної підстави для початки банківських відносин між первинним кредитором та відповідачкою, а також відсутні докази переходу права вимоги до відповідачки до позивача від первинного кредитора, оскільки відсутні докази оплати позивачем вартості ціни продажу вимог, які передаються позивачу. Тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed