Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРПАТНАФТОХІМ» в його користь нараховану за червень, липень, серпень 2024 року, але не виплачену заробітну плату в розмірі 149 982,73 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 87 178,2 грн., з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів, всього, на загальну суму 237 160,93 грн. А також просить вирішити питання стягнення судових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що він з 1 травня 2005 року працював в ТОВАРИСТВІ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КАРПАТНАФТОХІМ». Згідно наказу № 475-к від 28.08.2024 року його звільнено з посади заступника генерального директора з управління персоналом і адміністративних питань за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію (ст. 38 КЗпП України). Однак остаточного розрахунку з ним при звільненні відповідач не здійснив. Станом на 28.08.24 року заборгованість відповідача щодо нього по заробітній платі складає 519 716,50 гри. (довідка від 11.09.24 р. № 4/1 про нараховану і не виплачену зарплату і розмір середньої заробітної плати за два місяці, що передували місяцю звільнення). Частина цієї суми в розмірі 369 733,77 грн. за період з вересня 2023 року по травень 2024 року згідно судового наказу від 17.06.2024 року підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРПАТНАФТОХІМ» і знаходиться у провадженні Виконавчої служби. З приводу розміру середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, то слід зазначити таке. Середню заробітну плату за два останні місяці роботи (червень-липень 2024 року 43 589,18 *2 = 87 178,36 грн.) необхідно поділити на число відпрацьованих робочих днів у місяцях, що передували звільненню (довідка від 16.10.24 р. № 3/1-90 про кількість відпрацьованих днів у червні-липні 2024 року). Кількість робочих днів: Червень 2024 року - 13; Липень 2024 року -17; Всього 30 робочих днів. Сума 87 178, 36 грн. поділити на 30 дорівнює 2 905,94 грн. Таким чином, розмір середньоденного заробітку становить 2 905,94 грн. Розрахунковим періодом, за який обчислює середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, є період з 29 серпня (тобто, наступний день після звільнення) по 7 листопада 2024 року (день подання позивної заяви) 30 робочих днів. Кількість робочих днів визначаємо виходячи з трьохденного робочого тижня встановленого на підприємстві наказом від 14 листопада 2022 р. № 424 додаток № 7. Відповідно помноживши 2 905,94 грн. на (робочі дні, на які затримано розрахунок) одержимо 87 178,2 грн. Отже розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні позивача з роботи становить 87 178, 2 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ» двічі в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.11.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву останній не скористався, хоча ухвалу про відкриття провадження разом із копію позовної заяви із доданими до неї документами було отримано особою за довіреністю, що підтверджується трекінгом поштового відправлення, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: відповідно до записів у трудовій книжці серії [NUMBER] [PERSON] 28.08.2024 було звільнено з роботи за власним бажанням, згідно зі ст. 38 КЗпПУ, на підставі наказу № 475-к від 28.08.2024 (а.с.14-18, 21). Згідно довідки від 11.09.24 р. № 4/1 про нараховану і не виплачену зарплату і розмір середньої заробітної плати за два місяці, що передували місяцю звільнення. Станом на 28.08.24 року заборгованість відповідача щодо нього по заробітній платі складає 519 716,50 гри. (а.с.19). Відповідно до судового наказу виданого 17.06.2024 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області стягнено з ТОВ «Карпатнафтохім» на користь [PERSON] нараховану але не виплачену заробітну плату в сумі 369 733,77 грн. за період з вересня 2023 року по травень 2024 року (а.с.25). Оцінка суду: дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, заяви сторін по суті справи, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно зі ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати працю працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При визначені розміру заборгованості по заробітній платі суд бере до уваги розрахунковий листок, наданий позивачем, згідно з яким заборгованість по заробітній платі за червень, липень, серпень 2024 року складає 149 982,73 грн. Факту наявності заборгованості заробітної плати відповідачем не спростовано, заперечень щодо суми такої заборгованості перед позивачкою станом на день ухвалення рішення суду не подано. Виходячи з наведеного, беручи до уваги, що [PERSON] дійсно перебував у трудових відносинах з відповідачем, яким позивачу нараховано, однак не виплачено у передбачені законом строки заробітну плату, допустимих доказів на підтвердження факту відсутності заборгованості заробітної плати за оспорюваний період відповідачем не надано, відтак суд приходить до висновку, що вимога позивача в частині стягнення заробітної плати у розмірі 149 982,73 грн. є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в рішенні суду. Щодо стягнення з ТзОВ «Карпатнахтохім» на користь позивача середньомісячного заробітку за час затримки виплати розрахункових суд зазначає наступне. Зі змісту ст. 117 КЗпП України вбачається, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-64цс13, згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 08 лютого 2022 року, справа № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21, середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. При стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України, суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з п. 8 розд. ІV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Як встановлено, станом на день ухвалення рішення у справі фактичний розрахунок відповідачем з позивачем не проведено. Нарахована позивачу заробітна плата за червень та липень 2024 року становить 43 589,18 *2 = 87 178,36 грн.) без відрахування обов`язкових платежів та внесків, а кількість фактично відпрацьованих позивачем робочих днів протягом двох місяців перед звільненням становить 30 днів (Червень 2024 року - 13; Липень 2024 року -17), що підтверджується відповідним розрахунковим листком. Таким чином, середньоденний заробіток позивача без відрахування обов`язкових платежів та внесків становить 2 905,94 грн.. Оскільки відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України з вини власника не було виплачено належних звільненому позивачу сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, суд вважає, що вимога про стягнення середнього заробітку за період з 29.07.2024 по день винесення рішення суду є підставною. Кількість робочих днів за вказаний період становить 38 днів, враховуючи, що два місяці перед звільненням позивача його графік роботи складав 3 робочих дня у тиждень, що встановлено з наведених ним у позовній заяві розрахунків. Отже, середній заробіток за вказаний період, що підлягає стягненню, становить 87178,2 грн. (2 905,94 грн. х 30 робочих днів), без утримання податків й інших обов`язкових платежів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, а тому позовні вимоги в даній частині є обґрунтованим та підлягають задоволенню. Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць з присудженої заборгованості по заробітній платі. Розподіл судових витрат між сторонами: позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». А тому, судові витрати за позовну вимогу щодо невиплати заробітної плати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Крім того, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за майнову вимогу про стягнення суми середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових. З огляду на викладене, суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1211,20 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладено,

Outcome: approved