Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-24 00:00:00

Позивач 27.03.2023 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлана Володимирівна, просить: - визнати право АТ «Укрсиббанк» як іпотекодержателя стосовно іпотечного майна: нежитлового приміщення СПА-салону площею 746,6 кв.м. (реєстраційний номер: 406648551101) власником якого є [PERSON] , яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (яке виникло в результаті реконструкції квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та підвальних приміщень розташованих за адресою: [ADDRESS] , які були передані в іпотеку АТ «Укрсиббанк» на підставі іпотечних договорів від 17.11.2006, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., реєстр. №4601, 4607, 463, 4619, 4625, 4631); - визначити порядок виконання рішення, шляхом встановлення, що рішення є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про обтяження майна іпотекою АТ «Укрсиббанк» щодо наступного майна: приміщення СПА-салону площею 746,6 кв.м. власником якого є [PERSON] , яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір. На обґрунтування позовних вимог відзначено, що 17.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббнк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №304 МКФ, згідно з умов якого [PERSON] отримав кредит у сумі 950\~000 доларів США під 12,2% річних на строк до 21.08.2013. З метою належного виконання взятих на себе зобов`язань, 17.11.2006 між банком та [PERSON] було укладено шість іпотечних договорів, а саме: - іпотечний договір, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №4601; - іпотечний договір, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №4619; - іпотечний договір, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №4607; - іпотечний договір, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №4625; - іпотечний договір, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку банку нежиле підвальне приміщення, загальною площею 120, кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №4631; - іпотечний договір, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку банку приміщення підвалу, загальною площею 49,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №4613. [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15.02.2011 стягнуто солідарно з [PERSON] та поручителів [PERSON] , ТОВ «Альянс-Жилстрой», ТОВ «Альянс-Висотбуд» на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором кредиту у розмірі 749\~110,36 доларів США. Однак, рішення виконано не було, адже відсутнє майно на яке може бути звернуто стягнення. [PERSON] як фізичною собою-підприємцем було ініційовано процедуру банкрутства. Постановою Господарського суду Одеської області у справ №21/17-5170-11 від 14.02.2012 ФОП [PERSON] визнано банкрутом. Ухвалою суду від 21.06.2012 затверджено реєстр вимог кредиторів до ФОП [PERSON] на загальну суму 218\~500\~759,10 грн, у тому числі грошові вимоги ПАТ «Укрсиббанк» у розмірі 15\~137\~041,57 грн. 16.08.2012 у рамках ліквідаційної процедури відбувся аукціон з продажу майна банкрута [PERSON] АТ «Укрсиббанк» не надав згоди на відчуження майна. В подальшому продане на аукціоні майно було відчужено на користь [PERSON] . Постановою Вищого господарського суду України від 25.12.2012 постанову від 14.02.2012 про визнання банкрутом ФОП [PERSON] скасовано, провадження у справі припинено. Запис про іпотеку позивача вилучено з Єдиного реєстру заборон в процесі банкрутства [PERSON] 28.02.2013 відновлено записи обтяження щодо іпотечного нерухового майна [PERSON] , однак банком неможливо внести відомості про відновлення записів про обтяження, оскільки власником [PERSON] з 24.12.2023 розпочато реконструкцію з перетворення квартир та підвальних приміщень на СПА-салон. 19.09.2022 вже приміщення СПА-салону подаровано [PERSON] , яка на разі є власником. 22.05.2014 Приморським районним судом м. Одеси було відкрито провадження у справі №522/22887/13-ц за позовом АТ «Укрсиббанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. 28.01.2018 у задоволенні позову відмовлено. 19.11.2015 задоволено апеляційну скаргу, скасовано рішення суду та позов задоволено. Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду Одеської області скасовано, справу повернуто на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 19.06.2018 Апеляційний суд Одеської області скасував рішення суду від 28.01.2015 та позов АТ «Укрсиббанк» задовольнив частково. Постановою Верхового суду від 25.03.2020 постанову Апеляційного суду Одеської області від 19.06.2018 було скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Отже, банку відмовлено у зверненні стягнення на предмет іпотеки з мотивів припинення права на нарахування відсотків, однак висновків про припинення права іпотеки постанова не містить. Таким чином, у зв`язку зі скасуванням банкрутства ФОП [PERSON] , іпотека припинена не була, відсутність запису в реєстрі не є підставою для припинення іпотеки. Належним способом захисту для позивача є визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Ухвалою суду від 29.03.2023 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 02.05.2023. Ухвалою суду від 19.04.2023 вжито заходи забезпечення позову, шляхом заборони відчуження та вчинення реєстраційних дій щодо відчуження нежитлового приміщення СПА-салону площею 746,6 кв.м. (реєстраційний номер 406648551101) власником якого є [PERSON] , яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 01.05.2023 заяву представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції залишено без розгляду. У зв`язку з неявкою учасників справи у підготовче засідання 02.05.2023 розгляд справи було відкладено до 20.06.2023. У підготовчому засіданні 20.06.2023 проведеному за участі представник позивача [PERSON] , було відкладено розгляд справи до 25.07.2023, зв`язку з неналежним сповіщенням відповідачів. До суду 17.07.2023 надійшли письмові пояснення позивача, згідно яких обґрунтовує належність способу захисту. У зв`язку з неналежним сповіщенням відповідачів, підготовче засідання 25.07.2023 було відкладено до 05.09.2023. Ухвалою суду від 31.08.2023 задоволено заяву представника позивача [PERSON] про участь у засіданні в режимі відеоконференції. У підготовчому засіданні 05.09.2023 проведеному в режимі відеоконференції з представником позивача [PERSON] було долучено письмові пояснення позивача від 15.07.2023, представник позивача просила оголосити перерву з метою подання клопотання про витребування доказів, клопотання було задоволено, наступне засідання призначено на 26.10.2023. У підготовчому засіданні 26.10.2023 проведеному в режимі відеоконференції з представником позивача [PERSON] було задоволено частково клопотання про витребування доказів, в результаті проведеного підготовчого засідання було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 12.12.2023. Ухвалою від 26.10.2023 витребувано актові записи про народження [PERSON] та [PERSON] , витребувано копію реєстраційної справи. У судовому засіданні 12.12.2023 з`явилися представник [PERSON] [PERSON] та представник [PERSON] [PERSON] , судом було задоволено клопотання представника позивача про відкладення у зв`язку з технічними неполадками, через які представник позивача не змогла підключитися до відеоконференції, наступне засідання призначено на 06.02.2024. До суду 09.01.2024 надійшов відзив представника [PERSON] [PERSON] , згідно яким заперечує проти позову. Відзив мотивовано тим, що право позивача, як це викладене у позові, порушено 28.02.2013, коли з реєстру заборон у процесі банкрутства вилучено запис про іпотеку. З цієї дати варто починати відлік позовної давності. [PERSON] придбав приміщення на аукціоні, законно та в час, коли обтяжень не було, тому став добросовісним набувачем. З 2012 по 2023 рік позивач не вчиняв жодних дій, а звернувся до суду з пропуском строку позовної давності. [PERSON] придбала фактично інший об`єкт нерухомості та не має жодного відношення до позивача та його правовідносин з [PERSON] . Реалізація майна відбулася в процедурі банкрутства та на підставі судового рішення, що набрало законної сили. Добросовісний набувач не може бути позбавлений майна через помилку суду першої інстанції. До суду 05.02.2024 надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач вказує, що строк позовної давності не пропущено, адже позов про звернення стягнення на предмет іпотеки ініційовано позивачем 22.05.2014. Позивач остаточне судове рішення Верховного суду від 25.03.2020 також вважає неправильним, тому АТ «Укрсиббанк» звернувся до Вищої Ради Правосуддя з дисциплінарною скаргою на рішення суддів. Позивач є добросовісним обтяжувачем і не може бути позбавлений своїх прав та гарантій на виконання зобов`язання через недобросовісні дії боржника, який недобросовісно відчужив майно. Крім того, право іпотеки банку виникло раніше, ніж право власності [PERSON] . Виключення відомостей про право іпотеки з Державного реєстру не впливає на чинність іпотеки. Обставина чинності іпотеки після процедури банкрутства [PERSON] є встановленою (постанова Верховного суду України від 26.10.2016 у справі №761/24810/14-ц) та з боку позивача доказуванню не підлягає. Добросовісність набувача не є підставою для припинення іпотеки. Судове засідання 06.02.2024 не відбулося через помилку №8 у підсистемі Електронний суд, яка не дала можливості провести відеоконференцію з представником позивача. Наступне засідання призначено на 02.04.2024. У судове засідання 02.04.2024 не змогла підключитися до відеоконференції представник позивача [PERSON] через що подала клопотання про відкладення розгляду справи. Також представник [PERSON] [PERSON] та представник [PERSON] [PERSON] звернулися з заява про відкладення розгляд справи. Клопотання було задоволено, розгляд справи відкладено до 22.04.2024. У судовому засідання 22.04.2024 проведеному за участі представника [PERSON] [PERSON] та представника [PERSON] [PERSON] було долучено відповідь на відзив та реєстраційну справу. Представники відповідачів надали вступне слово. Адвокат Гроза І.В. пояснила, що [PERSON] є донькою [PERSON] . У судовому засіданні оголошено перерву до 14.05.2024. У судовому засіданні 14.05.2024 проведеному за участі представника [PERSON] [PERSON] та представника [PERSON] [PERSON] було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про призначення експертизи. У судовому засіданні оголошено перерву до 24.05.2024. Ухвалою від 24.05.2024 задоволено заяву представника позивача [PERSON] , призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено. До суду 09.10.2024 повернулася справа разом з висновком експерта №211 від 01.10.2024. Ухвалою від 10.10.2024 поновлено провадження у справі, судове засідання призначено на 25.11.2024. У зв`язку з оголошення повітряної тривоги в м. Одесі та необхідністю слідувати в укриття, розгляд справи у судовому засіданні 25.11.2024 було відкладено на 05.12.2024. У судовому засіданні 05.12.2024 проведеному за участі представника [PERSON] [PERSON] та представника [PERSON] [PERSON] відкладено розгляд справи до 16.12.2024, у зв`язку з тим, що представники відповідачів не були ознайомлені з висновком експертизи, надано час для ознайомлення з висновком до наступного засідання. 05.12.2024 представник [PERSON] [PERSON] та представник [PERSON] [PERSON] ознайомилися з висновком експерта. У судове засідання 16.12.2024 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник [PERSON] [PERSON] та представник [PERSON] [PERSON] особисто розписалися про сповіщення про наступне судове засідання. Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала, просила стягнути з відповідачів також витрати на проведення експертизи у розмірі 85\~000 грн. Представник [PERSON] [PERSON] звернулася до суду 16.12.2024 з заявою про відкладення розгляд справи у зв`язку з перебуванням в іншому судовому засіданні по справі №504/2338/14-к. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Отже, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони. Крім того, посилання на зайнятість в іншому процесі не може бути підставою для відкладення розгляду. Адвокат самостійно має визначатися з пріоритетністю справи його клієнтів. Тому, вказані причини неявки не є поважними. Представник відповідача Гроза І.М. не вказує на підстави необхідності бути присутньою на судовому засіданні, від часу ознайомлення з висновком експерта мала достатньо часу для подання заяви по суті справи. Крім того, дата судового засідання була узгоджена з представниками відповідачів, які брали участь в попередньому судовому засіданні. Зважаючи на вищевикладене та враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому вирішенні справи, достатності доказів для вирішення справи, з урахуванням того, що представник відповідача висловила свою позицію у вступному слові, суд доходить висновку, що заява про відкладення адвоката Грози І.В. задоволення не підлягає. 17.12.2024 представник [PERSON] Бондаренко С.Г. звернувся до суду з заявою, якою просив повідомити наступну дату судового засідання, оскільки він прибув до зали судового засідання, однак до 14:15 двері були закриті. Адвокат вважав, що розгляд справи буде відкладено, адже адвоката Гроза І.М. подала заяву про відкладення. Секретар судового засідання склала службову записку, якою засвідчила, що у судове засідання 16.12.2024 о 14:00 год сторони не з`явилися, почекавши 15 хв секретар відійшла до загальної канцелярії, після чого було складено довідку про неявку учасників справи у судове засідання. Судом зроблено запит до Територіального управління Служби судової охорони в Одеській області, з метою встановлення часу прибуття адвоката Бондаренко С.Г. на судове засідання 16.12.2024. Згідно листа тимчасово виконуючого обов`язки начальника Служби судової охорони від 20.12.2024, Бондаренко С.Г. був зареєстрований як відвідувач суду 16.12.2024 о 14 год. 19 хв. Тож, представник [PERSON] [PERSON] у судове засідання 16.12.2024 о 14:00 год не з`явився, підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, про що вказано вище. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлене 25 грудня 2024 року. Судове засідання 16.12.2024 проведено за відсутності сторін, які не з`явилися у судове засідання, тому датою рішення у відповідності до ч.5 ст. 268 ЦПК України є 25.12.2024. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 17 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббак» та [PERSON] було укладено іпотечний договір з метою виконання грошових зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором №304 МКФ та №304 МКФ2 від 17 листопада 2006 року, предметом якого виступила квартира, загальною площею 168,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №4619 (т.1 а.с.101-105). 17 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббак» та [PERSON] було укладено іпотечний договір з метою виконання грошових зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором №304 МКФ та №304 МКФ2 від 17 листопада 2006 року, предметом якого виступила квартира, загальною площею 35,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №4607 (т.1 а.с.106-110). 17 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббак» та [PERSON] було укладено іпотечний договір з метою виконання грошових зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором №304 МКФ та №304 МКФ2 від 17 листопада 2006 року, предметом якого виступила квартира, загальною площею 63,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №4625 (т.1 а.с.111-115). 17 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббак» та [PERSON] було укладено іпотечний договір з метою виконання грошових зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором №304 МКФ та №304 МКФ2 від 17 листопада 2006 року, предметом якого виступила квартира, загальною площею 130,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №4601 (т.1 а.с.116-120). 17 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббак» та [PERSON] було укладено іпотечний договір з метою виконання грошових зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором №304 МКФ та №304 МКФ2 від 17 листопада 2006 року, предметом якого виступило приміщення підвалу, загальною площею 49,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №4613 (т.1 а.с.121-125). 17 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббак» та [PERSON] було укладено іпотечний договір з метою виконання грошових зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором №304 МКФ та №304 МКФ2 від 17 листопада 2006 року, предметом якого виступило нежиле підвальне приміщення, загальною площею 120,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №4631 (т.1 а.с.126-130). 05.09.2012 право власності на іпотечні квартири та нежиле підвальне приміщення, загальною площею 120,3 кв.м. зареєстровано за [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 17.08.2012, про що свідчить інформаційна довідка №131730574 від 23.07.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (т.1 а.с.17-26). Право власності на приміщення підвалу, загальною площею 49,5 кв.м. в будинку [ADDRESS] 31.07.2012 було зареєстровано за [PERSON] (т.1 а.с.56). З копії реєстраційної справи наданої до суду на виконання ухвали про витребування доказів, вбачається, що [PERSON] купив: нежиле підвальне\~приміщення,\~загальною площею\~120,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] ; у ТОВ «ЕВЕНТО» на підставі договорів купівлі-продажу від 17.08.2012 (т.3 а.с.12-13, а.с.16-17, а.с.20-21, а.с.24-25,а с.28-29). [PERSON] подав Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації з якої вбачається реконструкція квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та підвальних приміщень з устроєм входу під спа-салон без зміни геометричних розмірів [ADDRESS] (т.3 а.с.31-35). 14.07.2014 державним реєстратором прав на нерухоме майно Антоненко О.С. Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області прийнято рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на нежитлове приміщення спа-салону [ADDRESS] , загальною площею 746,6 кв.м. (т.3 а.с.66, 67). Згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №211 від 01.10.2024 судового експерта [PERSON] , нежитлове приміщення\~спа-салону,\~яке знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~реєстраційний номер\~406648551101\~утворено внаслідок\~реконструкції квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та підвальних приміщень розташованих за адресою: [ADDRESS] , які 17.11.2006 були передані в іпотеку АТ «УкрСиббанк» на підставі шести іпотечних договір, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., реєстрові №№4601, 4601, 4613, 4619, 4626, 4631, що підтверджено декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, яка зареєстрована Державною архітектурно-будівельної інспекцією України від 04.06.2024 №ІУ142141550352. Збільшення площі спа-салону, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порівнянні з загальною площею квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та підвальних приміщень відбулося за рахунок приєднання додаткових приміщень: загальна площа підвальних приміщень будинку [ADDRESS] , що передавалися в іпотеку згідно іпотечних договорів становила 169,8 кв.м. Загальна площа підвальних приміщень спа-салону після реконструкції становить 336,6 кв.м. Збільшення площі підвальних приміщень на 166,5 кв.м. відбулося за рахунок приєднання додаткових приміщень підвального поверху, а саме: - підвальних приміщень, загальною площею 73,4 кв.м.; - приміщень підвального поверху, загальною площею 96,5 кв.м. Загальна площа додаткового приєднаних приміщень становить 169,9 кв.м. Незначна розбіжніть площ виникла через внутрішню реконструкцію існуючих підвальних приміщень шляхом демонтажу частини стін та влаштування додаткових перегородок (т.4 а.с.83-90). Постановою Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №522/22887/13-ц відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлана Володимирівна, про звернення стягнення на предмет іпотеки (т.1 а.с.150-166). У вищевказаній постанові Верховного Суду від 25.03.2020 встановлені наступні обставини: «Постановою Господарського суду Одеської області у справі № 21/17-5170-11 від 14 лютого 2012 року фізичну особу-підприємця (далі - ФОП) [PERSON] визнано банкрутом, відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру, передбачену статтями 22-26, 29-34, 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ліквідатором призначено арбітражного керуючого Хайла М.В. Ухвалою Господарського суду Одеської області у справі № 21/17-5170-2011 від 21 червня 2012 року затверджено реєстр вимог кредиторів до ФОП [PERSON] на загальну суму 218 500 749,10 грн, у тому числі грошові вимоги ПАТ «УкрСиббанк» на загальну суму 15 137 041,57 грн. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21 червня 2012 року скасовано обтяження нерухомого майна [PERSON] 16 серпня 2012 року у рамках ліквідаційної процедури відбувся аукціон з продажу майна банкрута [PERSON] . Згідно з договорами купівлі-продажу від 17 серпня 2012 року, укладеними між ТОВ «Еквенто» та ліквідатором Хайло М. В, що діяв в інтересах банкрута ФОП [PERSON] , належне на праві власності [PERSON] нерухоме майно, яке було предметом іпотеки, продано на торгах. В подальшому, вищевказане спірне нерухоме майно було придбано відповідачем [PERSON] та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Постановою Вищого господарського суду України від 25 грудня 2012 року постанову Господарського суду Одеської області від 14 лютого 2012 року про визнання банкрутом ФОП [PERSON] скасовано, а провадження у справі припинено». [PERSON] нежитлове приміщення спа-салону [ADDRESS] , загальною площею 746,6 кв.м. подарував [PERSON] на підставі договору дарування від 18.08.2022 (т.3 а.с.130). [PERSON] подарувала нежитлове приміщення спа-салону [ADDRESS] , загальною площею 746,6 кв.м. [PERSON] , про що свідчить договір дарування від 19.09.2022 (т.3 а.с.134). 19.09.2022 [PERSON] набула право власності на приміщення, загальною площею 746,6 кв.м. [ADDRESS] на підставі договору дарування від 19.09.2022, про що свідчить інформаційна довідка №326344006 від 20.03.2023 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (т.1 а.с.46-47). Таким чином, майно [PERSON] передане в іпотеку АТ «Укрсиббанк» вибуло з-під іпотеки внаслідок проведеного аукціону в процедурі банкрутства ФОП [PERSON] , яка в подальшому була скасована (скасована постанова про визнання ФОП [PERSON] банкрутом та відкриття відносно нього ліквідаційної процедури). Постанова суду про визнання боржника банкрутом є за своєю правовою природою судовим рішенням, якою вводиться одна із судових процедур у справі про банкрутство (ліквідаційна), призначається ліквідатор боржника, до якого переходять повноваження органу управління майном боржника, за необхідності визначаються інші організаційно-розпорядчі процедури щодо майна боржника. Відповідно до частини першої статті 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Частинами першою та третьою статті 30 Закону № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, чинній на час введення ліквідаційної процедури підприємця [PERSON] ) було передбачено, що після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута. У разі надходження двох і більше пропозицій щодо придбання майна банкрута ліквідатор проводить конкурс (аукціон). Порядок проведення конкурсу (аукціону) визначається згідно із Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)». Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 2343-ХІІ до складу ліквідаційної маси включаються усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, за винятком об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку. Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 2343-ХІІ майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя. Отже, в межах ліквідаційної процедури підлягає продажу все майно банкрута (за винятками, встановленими законом), включаючи майно, яке є предметом застави. Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Отже, іпотека є різновидом застави. За частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою, реалізації предмета застави. Згідно із частиною першою статті 17 Закону № 898-IV «Про іпотеку» (у редакції станом на час виникнення спірних відносин) іпотека припиняється у разі, зокрема, реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону. Водночас Законом № 898-IV, зокрема його розділом V «Задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки», регулюється лише звернення стягнення на предмет іпотеки за ініціативою іпотекодержателя. Так, статтею 39 указаного Закону регулюється реалізація предмета іпотеки у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому постанова суду про визнання боржника банкрутом та введення ліквідаційної процедури не є судовим рішенням про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Така постанова не визначає порядку та особливостей продажу майна боржника у ліквідаційній процедурі. Вони визначаються положеннями Закону № 2343-ХІІ. Отже, Законом № 2343-ХІІ передбачена реалізація предмета іпотеки незалежно від наявності чи відсутності судового рішення про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому в межах ліквідаційної процедури застосовуються правила, передбачені зазначеним законом, а не Законом № 898-IV. За загальним правилом продаж предмета застави (іпотеки) припиняє заставу (іпотеку) відповідно до приписів пункту 3 частини першої статті 593 ЦК України. Законом № 2343-ХІІ не передбачено інших наслідків щодо продажу предмета застави (іпотеки) у ліквідаційній процедурі у провадженні у справі про банкрутство. Відтак у випадку продажу предметів застави (іпотеки) відповідно до законодавства про банкрутство застосовуються загальні наслідки припинення застави (іпотеки) згідно з пунктом 3 частини першої статті 593 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року при розгляді справи 922/2416/17 звертала увагу на те, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 593 ЦК України застава (іпотека) припиняється у разі реалізації предмета застави (іпотеки), а не у зв`язку зі скасуванням обтяження, зокрема обмеження щодо розпорядження майном боржника. При цьому виключення з Державного реєстру іпотек запису про іпотеку не є підставою для припинення іпотеки, оскільки така підстава не передбачена законом. Правова природа процедур реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажу майна, тобто у вчиненні дій, спрямованих на виникнення в покупця зобов`язання зі сплати коштів за продане майно та передання права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Близькі за змістом висновки сформульовані у пунктах 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19). Отже, реалізація майна є завершеною з моменту виконання сторонами договору купівлі-продажу, укладеного на прилюдних торгах. З цього моменту відповідно до пункту 3 частини першої статті 593 ЦК України іпотека проданого майна припиняється. Розрахунки з кредиторами, заставодержателями, іпотекодержателями, які здійснюються з виручки за продане на прилюдних торгах майно, проводяться після завершення процедури реалізації майна на прилюдних торгах. Тому момент одержання чи факт неодержання кредитором (заставодержателем), іпотекодержателем задоволення своїх вимог не впливає ані на момент завершення процедури реалізації майна на прилюдних торгах, ані на момент припинення іпотеки цього майна. Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що метою реалізації майна, зокрема предмета іпотеки, на прилюдних торгах є продаж майна за найвищою ціною внаслідок конкуренції покупців. Саме з цією метою законом передбачене припинення іпотеки в разі реалізації предмета іпотеки, бо за відсутності такого правила одержати дійсну вартість майна на прилюдних торгах неможливо через непривабливість обтяженого майна для покупців. Для успішної конкуренції покупців необхідно, щоб добросовісні покупці були впевнені у тому, що в разі перемоги на прилюдних торгах вони отримають майно вільним від обтяжень і вимог інших осіб. Тому подальша доля виручки, отриманої на прилюдних торгах за продане майно, не може впливати на момент припинення іпотеки, бо покупці не впливають на такі розрахунки. Ураховуючи вищевикладене, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року при розгляді справи 922/2416/17 дійшла висновку, що право іпотеки припиняється у зв`язку з реалізацією предмета іпотеки, крім випадків придбання предмета іпотеки з порушенням установленого порядку реалізації недобросовісним набувачем. Водночас неприпустимими є випадки, коли предмет іпотеки реалізований, але виручка перерахована боржнику, а не іпотекодержателю, який уже втратив іпотеку у зв`язку з продажем майна. Така ситуація є явно несправедливою, адже кредитор втратив іпотеку, а задоволення своїх вимог не отримав, що не відповідає статті 572 ЦК України, згідно з якою в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави), та частині другій статті 589 ЦК України, відповідно до якої за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Представник позивача подавала до суду довідки-рахунки на підтвердження того, що заборгованість [PERSON] погашена не була (т.2 а.с.2-18). Виключення запису про обтяження, зокрема, на підставі судового рішення саме по собі не припиняє іпотеки, яка залишається чинною. Відповідно скасування такого судового рішення не спричиняє відновлення дії іпотеки. Якщо предмет іпотеки не був реалізований та відсутні інші підстави для припинення іпотеки, встановлені законом, то іпотека є чинною з моменту внесення про неї первинного запису до відповідного реєстру незалежно від того, чи було скасоване судове рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження. У такому разі запис про іпотеку підлягає відновленню. Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі. Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема, у пункті 96 постанови від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), у пункті 10.29 постанови від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19). Аналогічно функцією державної реєстрації іпотеки є оголошення належності іпотеки нерухомого майна певній особі. Тобто запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису («заднім числом»), а підлягає відновленню з моменту вчинення запису про таке відновлення. Якщо ж іпотека припинена у зв`язку з реалізацією предмета іпотеки, то подальше скасування судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, не впливає ані на чинність договору купівлі-продажу, укладеного на прилюдних торгах, ані на чинність іпотеки. Відповідно до частини першої статті 23 Закону № 898-IV у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Зазначену норму слід застосовувати разом з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови від 2 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц). Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19)). Тому за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) сформульовано висновки, що якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення; у разі скасування незаконного судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду; це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек; договір іпотеки (права й обов`язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек. Близькі за змістом висновки сформульовані також у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1193цс15 та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 643/18839/13-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 643/12557/16-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 643/19761/13-ц. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року при розгляді справи 922/2416/17 конкретизувала висновок викладений у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц, а саме конкретизація полягала у тому, що: - скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення; - виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру на підставі судового рішення є не правовим наслідком такого рішення, а фактичною дією, вчиненою на підставі цього рішення; - виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі; - запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя; - за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 за провадженням № 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню; - при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. подібні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Згідно з абзацом третім статті 1 Закону № 898-IV іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частини шоста та сьома статті 3 Закону № 898-IV). Отже, за вказаних умов забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема, в позасудовому порядку переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. У випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя. Тож, АТ «УкрСиббанк» обрано належний спосіб захисту. Необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність кінцевого набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки, адже відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно. Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним\~договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Верховний суд у постанові від 16 серпня 2023 року при розгляді справи №161/2552/21 дійшов висновку, що можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Тому, набуття особою майна та визнання особи добросовісним набувачем немає правового значення, оскільки відповідно до ст. 388 ЦК України, у особи, яка набула майно за договором дарування, тобто невідплатним договором, майно може бути витребувано. Висновки Великої Палати Верховного суду викладені у постанові від 15 червня 2021 року по справі №922/2416/17 щодо наявності/відсутності обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, не є релевантними даній справі, адже кінцевий власник майна [PERSON] набула таке майно в результаті перепродажу та укладення двох договорів дарування. Крім того, слід звернути увагу на те, що приміщення спа-салону не є новоствореним об`єктом нерухомості. Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у своїй постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 910/4650/17 дійшов висновку про те, що новоствореним об`єктом нерухомості може вважатись виключно такий, що був створений без прив`язок до іншого, вже існуючого нерухомого майна, без використання його складових структурних елементів. Тобто, неможливо визнати новоствореним нерухомим майном об`єкт нерухомого майна, що являє собою вже існуючий об`єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами. Приміщення спа-салону [ADDRESS] утворилося внаслідок реконструкції об`єктів нерухомості переданих в іпотеку банку, а саме квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та підвальних приміщень розташованих за адресою: [ADDRESS] з приєднанням додаткових приміщень (підвальних приміщень, загальною площею 73,4 кв.м. та приміщень підвального поверху, загальною площею 96,5 кв.м.), тому не є новоствореним об`єктом нерухомого майна, оскільки створена з прив`язкою до вже існуючої нерухомості. Відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про іпотеку» іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором. Тож, незалежно від того, чи були внесені зміни до договору іпотеки у зв`язку з перебудуванням, добудовою тощо предмета іпотеки, чи ні, іпотека поширюється й на таку реконструкцію. Отже, вимоги АТ «УкрСиббанк» підлягають задоволенню, адже іпотечне майно вибуло з-під іпотеки в межах ліквідаційної процедури за скасованим через 10 місяців судовим рішенням. Визначення порядку виконання рішення не є самостійною позовною вимогою та порядок виконання рішення встановленню не підлягає, у зв`язку з тим, що рішення про визнання права позивача як іпотекодержателя саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про обтяження іпотекою. Щодо строку позовної давності про застосування якої заявлено представником [PERSON] суд зазначає наступне. У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Згідно частини четвертої статті 267 наведеного Кодексу, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Вибуття майна з-під іпотеки АТ «УкрСиббанк» відбулося 17.08.2012, коли ТОВ «Еквенто» з аукціону придбав іпотечне майно. Згідно ч.2 та ч.3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. У вересні 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» ініціювало судовий розгляд справи №522/22887/13-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлана Володимирівна, про звернення стягнення на предмет іпотеки, яка остаточно розглянута судом була 25 березня 2020 року (дата постанови Верховного суду). Отримавши відмову у задоволенні позову, позивач мав три роки на звернення до суду з цим позовом. Позивач в особі представника [PERSON] звернувся до суду з цим позовом 27.03.2023. При тому постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12\~березня 2020\~року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. В подальшому постановами Кабінету Міністрів України карантин продовжувався та був відмінений з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Відповідно до ч. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, на час спливу позовної давності 25.03.2020 на території України діяв карантин, тому строк позовної давності продовжився до 30.06.2023. Крім того, згідно з ч. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, 30.06.2023, коли було відмінено карантин, вже діяв воєнний стан, на період дії якого також зупиняються строки позовної давності. Враховуючи зазначене, позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Щодо судових витрат. Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із\~залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами першою та другою статті 141 ЦПК України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом АТ «УкрСиббанк» сплатило судовий збір у розмірі 2\~684 грн, відповідно до платіжної інструкції №0022288574 від 17.03.2023 (т.1 а.с.1). При зверненні до суду з заявою про забезпечення позову, яка була задоволена судом ухвалою від 19.04.2023, позивач сплатив судовий збір у розмірі 1\~342 грн (т.1 а.с.180). Велика Палата Верховного суду у постанові від 22 листопада 2023 року при розгляді справи № 712/4126/22 вказала, що висновок експерта може бути підготовлений як підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи. У випадку подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Зокрема, інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і у разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, такий висновок не приймається судом до розгляду (стаття 101 КАС України, стаття 98 ГПК України, стаття 102 ЦПК України). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду з позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи. Отже, відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже, не є такою, що відповідає принципу верховенства права. У цій справі експертизу проведено на підставі ухвали суду і висновок експерта взятий до уваги як доказ, тому витрати пов`язані з проведенням експертизи понесені АТ «УкрСиббанк», у зв`язку з задоволенням позову, підлягають покладенню на відповідачів. Одеська філія Київської незалежної судово-експертної установи 25.06.2024 виставила рахунок №25/06-1 на оплату за проведення судової будівельно-технічної експертизи у справі №522/5884/23 підлягали сплаті кошти у розмірі 85\~000 грн (т.4 а.с.33). Представник позивача повідомила про здійснення оплати за рахунком №25/06-1 від 25.06.2024, про що судом направлено лист до експертної установи (т.4 а.с.41). Експертиза була проведена експертною установою, а тому Одеська філія Київської незалежної судово-експертної установи фактично підтвердила проведення оплати АТ «УкрСиббанк». Тому, витрати по сплаті судового збору у розмірі 4\~026 грн (2\~684 грн та 1\~342 грн) та витрати за проведення експертизи у розмірі 85\~000 грн, які в сукупності становлять 89 026 грн підлягають стягненню з відповідачів порівну на користь позивача. Згідно п.8 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч.7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. При тому, згідно ч.1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У зв`язку з задоволення позову, заходи забезпечення позову, які були вжиті судом з метою уникнення утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду, на разі не підлягають скасуванню. Сторони можуть звернутися до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову за наявності існування для того підстав.

Outcome: approved