Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

ТОВ «Коллект центр» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовує тим, що 20 листопада 2019 року між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] укладено договір позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, № 0663566116 та надано кредит згідно заяви анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № 2628575632 від 21 лютого 2020 року, що акцептована відповідачем 21 лютого 2020 року шляхом підписання електронним підписом. Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається сторонами відповідно до умов договору. Відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшом, кредитодавцем (ТОВ «Інфінанс») було перераховано грошові кошти. Підписанням договору позики відповідач також підтвердила, що вона повністю ознайомилася з усіма його умовами, в тому числі з правилами, та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. 14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 14-07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за договором позики № 0663566116 від 20 листопада 2019 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] . В подальшому, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, у тому числі за договором позики № 0663566116 від 20 листопада 2019 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] . Відповідачка в зазначені строки умови договору не виконала, кошти, отримані за вказаним договором, у погоджені сторонами в договорі строки не повернула, внаслідок чого станом на день формування\~позовної заявивідповідно до розрахунку заборгованості має перед позивачем прострочену заборгованість на загальну суму 141 857,61 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 7 750 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 134 107,61 грн. Разом з тим, враховуючи принцип розумності, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 93 293 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 7 750 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс» 85 543 грн; судовий збір в розмірі 3 028 грн; понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 17 000 грн. 08 листопада 2024 року [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Жиліна О.В., направила відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що 20 листопада 2019 року вона подала заявку в електронному вигляді та отримала на картку грошові кошти в сумі 7 750 грн, які зайшли одним платежем, а саме 20 листопада 2019 року, без поділу на транши, як вказує позивач. Під час оформлення заявки на отримання кредитних коштів їй не повідомлялось про такі умови договору стосовно повернення кредитних коштів з можливим нарахуванням заборгованості тільки за один день прострочення у сумі, що становить більше 60 000 грн. За вказаним договором вона вже сплатила ТОВ «Інфінанс» усі необхідні грошові кошти для погашення отриманого кредиту, а тому не розуміє підстави звернення позивача із вказаним позовом. 21 лютого 2020 року ніяких грошових коштів від ТОВ «Інфінанс» вона не отримувала, не проходила будь-якої електронної верифікації для отримання кредиту в розмірі 7 500 грн. До позовної заяви в якості доказу надано квитанцію ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про сплату № 49290513 від 21 лютого 2020 року, де одержувачем вказано ТОВ «Інфінанс». Письмових претензій про погашення заборгованості за договором № 0663566116 від ТОВ «Інфінанс» чи замінених кредиторів [PERSON] не отримувала, не знала про нарахування суми заборгованості у розмірі 141 857,61 грн. Позивач у поданій до суду позовній заяві просить стягнути з [PERSON] вже зменшену суму до 93 293,00 грн. Проте, умови договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, № 0663566116 від 20 листопада 2019 року, що визначені п.1.10.2, п.1.14 та п.5.3 договору, стосовно визначення максимальної річної відсоткової ставки за кредитом у розмірі 638,75% та розміру пені 1,75% від несвоєчасно сплаченої суми (кредиту та відсотків) за кожен день прострочення є завідомо несправедливими, оскільки тільки за один день (14 липня 2021 року) ТОВ «Інфінанс» нарахувало відповідачці (згідно розрахунку заборгованості за договором № 0663566116 від 20 листопада 2019 року) за простроченим тілом кредиту (у розмірі 7 500 грн) заборгованість у розмірі 67 108,86 грн. Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Стосовно строку договору № 0663566116 від 20 листопада 2019 року п.1.2. та п.1.6. визначено, що кредит надається в межах строку дії договору, тобто 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення не пізніше 30 календарних днів (максимального строку користування кредитом). Враховуючи наведене, вважає, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення з позовною заявою до суду. Стосовно відступлення права вимоги за кредитним договором № 0663566116 від 20 листопада 2019 року вважає, що заміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення строку позовної давності та не перериває цей строк, тому на момент укладення договору № 10-01/2023 про відступлення права вимоги від 10 січня 2023 року строки позовної давності за договором № 0663566116 вже закінчились, а заборгованість мала ознаки простроченої. Позивач самостійно відповідає за власні ризики та повинен був розуміти наслідки придбання такого кредитного портфелю. Вказала на те, що вона є особою з інвалідністю ІІ групи, тому звільнена від сплати судового збору, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Сума витрат на правничу допомогу в розмірі 17 000 грн є занадто завищеною, не відповідає принципу співмірності. Просила врахувати її майновий стан, той факт, що вона є пенсіонеркою, єдиним джерелом її доходу є пенсія по інвалідності, що є підставою для зменшення розміру судових витрат по справі (а.с. 71-74). 13 листопада 2024 року ТОВ «Коллект центр» надало відповідь на відзив, в якій просило позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому кредитодавцем (ТОВ «Інфінанс») було перераховано грошові кошти. Вона повністю ознайомилася з усіма його умовами, в тому числі з правилами, їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Заборгованість відповідачки виникла за 4 траншем, видача якого не можлива без погашення заборгованості за попередніми траншами. Кошти перераховувались на її рахунок, вказаний [PERSON] у заяві, отже отрмувачем коштів є відповідач. Відповідач помилково вважає, що одержувач, вказаний в квитанції на суму 7 750 грн це отримувач коштів, оскільки одержувачем зазначений отримувач квитанції, тобто особа, яка замовила відповідну послугу з переказу грошових коштів за допомогою платіжної системи. Відповідно до умов договору кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000 грн, в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов цього договору в межах строку дії кредитного договору 3 роки. Сторони окремо погодили, що у випадку користування позичальником кредитом понад строк, встановлений відповідно до п. 1.15 договору, зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом. Відсотки були нараховані за період з 21 лютого 2020 року по 14 липня 2021 року. Щодо пропуску строку позовної давності представник зазначив наступне. Позивач не пропустив строк позовної даності, оскільки дата повернення кредиту 21 лютого 2023 року згідно з п. 11.2 Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «МопеуВООМ», які є невід`ємною частиною договору, сторони домовились, що позовна давність за всіма вимогами за цими правилами та договором становить п`ять років, починаючи з дати, наступної за датою надання фінансового кредиту (траншу), вказаною в договорі. Відтак, позовна давність, встановлена законом, збільшена за домовленістю сторін відповідно до ст. 259 ЦК України і встановлена до 21 лютого 2025 року (5 років з дати отримання 4 траншу 21 лютого 2020 року). Щодо стягнення витрат на правничу допомогу заначив, що відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат на правничу допомогу у зв`язку із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Заперечення відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, її твердження є припущеннями (а.с. 79-90). 17 грудня 2024 року представник [PERSON] надала заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначила наступне. Згідно наданої АТ КБ «ПриватБанк» виписки по рахунку [PERSON] за період з 20 листопада 2019 року по 31 травня 2023 року, зокрема виписки по рахунку № [NUMBER] за період з 20 листопада 2019 року по 19 лютого 2020 року (включно) проведено 44 зарахування переказів на карту [PERSON] на загальну суму 157 288 грн, без урахування переказів з карти на карту LiqPay. Виписки по рахунку № [NUMBER] за період з 21 лютого 2020 року по 07 травня 2020 року (включно) 8 зарахувань переказів на карту на загальну суму 35 305 грн; по рахунку № [NUMBER] відбулось 2 зарахування переказу на карту на загальну суму 1 350 грн. Жоден із вказаних переказів неможливо ідентифікувати як платежі від ТОВ «Інфінанс» чи ТОВ «Універсальні платіжні рішення» згідно договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0663566116 від 20 листопада 2019 року, а тому обставини, на які посилається ТОВ «Коллект Центр» у позовній заяві, вважає не доведеними (а.с. 134-136). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовільнити з підстав, зазначених в позовній заяві, відповіді на відзив. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи належно повідомлена за адресою реєстрації відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України (а.с. 61,62, 66, 67, 70,147, 151). Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві, запереченнях на відповідь на відзив. Вислухавши думку представників сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. 20 листопада 2019 року між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] було укладено договір позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0663566116, шляхом підписання електронним підписом відповідачки. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказані договори прирівнюється до укладених в письмовій формі. Відповідно до умов даного договору п. 1.2-15, відповідачу був наданий кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000 грн, в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами, з максимальною відсотковою ставкою за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1,75 %. Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається сторонами відповідно до умов договору. В п. 1.6. заначений максимальний строк (кількість календарних днів користування кредитом (траншем), що становить 30 календарних днів (а.с. 6-9). 21 лютого 2020 року в рамках вказаного договору ТОВ «Інфінанс» надало відповідачу пропозицію на отримання 4 траншу кредиту згідно заявки-анкети від 21 лютого 2020 року № 2628575632 у сумі 7 750 грн на 30 днів строк користування кредитом (траншем), з відсотковою ставкою 1,225 % на день та річною ставкою 447,125 %, загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 2 848 грн, строк дії договору позики визначено 3 роки, яка підписана з використанням електронного підпису шляхом застосування одноразового ідентифікатора (а.с. 10). Відповідно до квитанції № 49290513 від 21 лютого 2020 року кошти в сумі 7 750 грн зачислені на карту [NUMBER] , яка була зазначена [PERSON] в заявці-анкеті на отримання кредиту (а.с. 9, 16 на звороті). 14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 14-07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за договором позики № 0663566116 від 20 листопада 2019 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] (а.с. 25-30). У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, у тому числі за договором позики № 0663566116 від 20 листопада 2019 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] (а.с. 31-37). Згідно із розрахунком заборгованості [PERSON] станом на 21 липня 2024 року має заборгованість в розмірі 141 857,61 грн, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 7 750 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 134 107,61 грн (а.с.17-24). Разом з тим, враховуючи принцип розумності позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 93 293 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 7 750 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс» 85 543 грн. За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 526, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Ст.ст. 512, 514 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Пред`являючи позов до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0663566116 від 20 листопада 2019 року, новий кредитор посилався на те, що позичальник після заміни кредитора у зобов`язанні борг не погасив, має невиконані зобов`язання з погашення тіла кредиту, зі сплати відсотків. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17) щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 30 днів відповідно, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Як встановлено судом, строк кредитування був погоджений сторонами та становив 30 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Звертаючись з позовом, ТОВ «Коллект Центр» посилалося на наявність у позичальника заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом. Однак, заявлена до стягнення сума відсотків нарахована як за період до прострочення боржником, так і за період після такого прострочення за кредитним договором. Таким чином, за неповернення вказаних сум після закінчення строку, на який були видані кредитні кошти, може настати відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 0663566116 від 20 листопада 2019 року в розмірі 11 817, 70 грн з яких: 7 750 грн тіло кредиту; 4 068,75 грн - відсотки (7 750 грн х 1,75% х 30 днів). Щодо пропуску позивачем строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. ст. 256-257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У п. 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24:00 год. 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Разом з тим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який Указами Президента України неодноразово продовжувався. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено зокрема пунктом 19, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з огляду на те, що з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон, згідно з яким в Україні запроваджений з 12 березня 2020 року загальнодержавний карантин, який тривав до 30 червня 2023 року, а з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діє на усій території України, а також на встановлені судом обставини, а саме звернення позивача з даним позовом 09 серпня 2024 року, трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі позивачем не пропущено. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 3 028 грн 00 коп. (а.с. 5), оскільки позовні вимоги задоволені на 13 % від ціни позову (11 817,70 грн х 100% / 93 293 грн), з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати за сплату судового збору у розмірі 393,64 грн. Згідно з положенням п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Правнича допомога позивачу надавалася адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» на підставі договору про надання правової допомоги від 07 червня 2024 року № 07-06/2024 (а.с. 41-42). Вартість послуг згідно з актом про надання юридичної допомоги від 08 січня 2024 року № 2 складає 17 000 грн (а.с. 46), тому суд дійшов висновку про задоволення витрат позивача на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 2 210 грн 00 коп., що становить 13% від 17 000 грн.

Outcome: partial