Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-09 00:00:00

01 серпня 2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 10 грудня 2023 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено договір № 482804-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого, банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 24 000 грн. на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1,15012809 % за кожен день користування, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредит на умовах встановлених договором та графіком платежів. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» виконав свої зобов`язання за договором шляхом перерахування грошових коштів на рахунок відповідача № [NUMBER] . Відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, відсотків та інших платежів, в результаті чого станом на 22 липня 2024 року виникла заборгованість в розмірі 104\~232 грн. 66 коп., яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 24\~000 грн., суми прострочених платежів за відсотками в розмірі 76\~632 грн. 66 коп., суми прострочених платежів за комісією в розмірі 3\~600 грн. Враховуючи викладене позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 482804-КС-001 від 10 грудня 2023 року у розмірі 104\~232 грн. 66 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 2 422 грн.40 коп.\~(а.с.1-8) Після надходження з відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради відповіді щодо зареєстрованого місця проживання відповідача фізичної особи [PERSON] (а.с.61), ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а також витребувано від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» письмові докази. (а.с.62-63) 27 вересня 2024 року електронною поштою до суду від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надійшли витребувані судом письмові докази. (а.с.73-91) В підготовче засідання 30 вересня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 13 листопада 2024 року. (а.с.92) 01 жовтня 2024 року поштою до суду від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надійшли витребувані судом письмові докази. (а.с.95-111) В підготовче засідання 13 листопада 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В позовній заяві позивач клопотав про розгляд справи за відсутності представника позивача. Оскільки всі дії з підготовки справи до розгляду в судовому засіданні були виконані 13 листопада 2024 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 06 грудня 2024 року. (а.с.а.с.116, 117) В судове засідання 06 грудня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 10 січня 2025 року. (а.с.120) 10 січня 2025 року було проведено розгляд справи по суті. Представник позивача у судові засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та в якій проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував.\~(а.с.67) Відповідач в судові засідання не з`явився, відзив на позов до суду не надходив. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення СМС-повідомлень та судових повісток на зареєстровану адресу. (а.с.а.с.64, 65, 93, 94, 118, 119, 121. 122)\~Клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не надав, про причини неявки не повідомив. Конверти, направлені на адресу відповідача, повернулись до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с.а.с.113, 115, 123, 124) Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено,\~що 10\~грудня 2023\~року між\~ТОВ «БІЗНЕС\~ПОЗИКА» та\~ [PERSON] \~укладено кредитний\~договір №\~482804-КС-001,\~відповідно до\~умов якого\~ТОВ «БІЗНЕС\~ПОЗИКА» зобов`язалось\~надати відповідачу\~кредит в\~сумі 24\~000\~грн.\~строком на\~24\~тижні з\~10.12.2023\~по 26.05.2024\~на умовах\~сплати процентів\~за користування\~кредитом у\~розмірі 1,15012809%\~в день,\~а позичальник\~в свою\~чергу зобов`язався\~повернути кредит\~на умовах\~встановлених договором\~та графіком\~платежів. (а.с.19-23) До вказаного договору додані паспорт споживчого кредиту, візуальна форма послідовності дій клієнта, анкета клієнта, правила надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА». (а.с.а.с.16-18, 34, 35, 37-46) Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по рахунку за період з 10.12.2023 по 26.05.2024.\~(а.с.74-91) Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором. Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором. Відповідно до п.2 договору позивач надав відповідачу кредит у сумі 24\~000 грн. строком на 24 тижні з 10.12.2023 по 26.05.2024 на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1,15012809% в день зі сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 3\~600 грн. Згідно п.3.2.3 договору встановлено графік платежів якого повинен дотримуватись позичальник. Останній платіж в рахунок повернення боргу позичальник мав сплатити 26.05.2024 року, загальний розмір платежів, які мав сплатити позичальник за кредитним договором складав 62\~400 грн, з яких проценти за користування кредитом 34\~800 грн., платіж основної суми боргу 24\~000 грн., комісія за надання кредиту 3\~600 грн. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України). Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. За приписом ст.3 цього Закону електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Правилами абз.2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, що закріплено положеннями ст.205, ст.207 ЦК України. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09. 2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03. 2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року - № 127/33824/19. У силу ч.1 ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Отже, електронний договір має містити всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19, провадження № 61-16243 св 20. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що договір № 482804-КС-001 від 10 грудня 2023 року, укладений між сторонами підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису, тобто його укладання між сторонами підтверджено належними та допустимими доказами. Без проставлення клієнтом відповідної відмітки про ознайомлення його з Внутрішніми правилами, йому не був би доступний договір для ознайомлення та підписання. Інакше кредитний договір про надання грошових коштів між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, оскільки відповідачем не надано доказів неукладання договору. Як стверджує позивач посилаючись на наданий ним розрахунок заборгованості за кредитом, станом на 22.07.2024 року у відповідача наявна заборгованість за договором № 482804-КС-001 від 10 грудня 2023 року, яка складає 104\~232 грн. 66 коп., яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 24\~000 грн., суми прострочених платежів за відсотками в розмірі 76\~632 грн. 66 коп., суми прострочених платежів за комісією в розмірі 3\~600 грн. (а.с.12-14) В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем умов договору, у зв`язку з цим суд вважає за можливе в судовому порядку стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 482804-КС-001 від 10 грудня 2023 року в розмірі 100\~636 грн. 66 коп., що складається із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 24\~000 грн. та заборгованості по відсотках в розмірі 76\~636 грн. 66 коп. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 3 600 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемним. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Частиною 4 ст.42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Згідно ч.3 ст.13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до ст.3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником. Такі висновки викладені Верховним Судом в постанові від 07 червня 2023 року у справі № 686/14530/15 (провадження № 61-13299св22). Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги Банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку про те, що положення п.п.5 п.2 кредитного договору № 482804-КС-001 від 10 грудня 2023 року є нікчемними. Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії в розмірі 3\~600 грн. необхідно відмовити з підстав їх необґрунтованості, у зв`язку з чим вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2\~338 грн. 83 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial