Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-06 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до відповідачки і просить суд позбавити [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . До початку судового засідання представник позивача - адвокат Фомінов Р.М. надав суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні. 27.12.2024 року до канцелярії суду від відповідачки надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути без її участі. Позовні вимоги визнала. 13.11.2024 року до канцелярії суду від третьої особи - заступника начальника Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника управління. Крім того, надала суду висновок від 12.11.2024 № 1651/27.1-26 року про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що з відповідачкою [PERSON] позивач [PERSON] проживав з 2012 року по 2018 рік у цивільному шлюбі, від якого народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 20.07.2022 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) за актовим записом № 255 (а.с. 8). З 2012 року по 2015 рік сторони проживали в квартирі, що належить позивачу на праві спільної сумісної власності, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а після народження сина, тобто з 2015 року вони стали проживати в квартирі відповідачки за адресою: [ADDRESS] . Спільне життя з відповідачкою не склалось, сторони почали проживати окремо. Починаючи з 2018 року по 2020 рік, син [PERSON] проживав разом з відповідачкою, за її місцем реєстрації. 23 липня 2019 року [PERSON] ( [PERSON] ) одружилася з [PERSON] (а.с. 18), від шлюбу з яким у неї народилася дитина. З цього часу остання самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] . З 2020 року син [PERSON] постійно проживає разом з позивачем в квартирі за адресою: [ADDRESS] , навчається у КУ «Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №20, м. Суми, Сумської області». З довідки № 460 від 05.07.2024 року, наданої КУ «Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №20, м. Суми, Сумської області», вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є учнем 4-В класу КУ «Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 20, м. Суми, Сумської області». Мати учня - [PERSON] за період 2023/2024 навчального року у школі не з`являлася, батьківськи збори не відвідувала, не цікавилась успіхами дитини у навчанні, зв`язок з класним керівником не підтримувала. Батько учня - [PERSON] за період 2023/2024 навчального року відвідував батьківські збори, цікавився успіхами дитини у навчанні та підтримував зв`язок з класним керівником (а.с.9). Домовленості між сторонами щодо участі відповідачки в утриманні сина не було знайдено. Відповідачка не цікавиться життям сина, його навчанням, не приймає участі у вихованні дитини. Позивач самостійно займається вихованням, піклується про фізичний та духовний розвиток сина, цікавиться його станом здоров`я, отриманням ним освіти. Отже, відповідачка від спілкування з дитиною, від його виховання та утримання свідомо самоусунулась і це триває майже 4 роки. Відповідно до довідки від 15.07.2024 року практичного психолога [PERSON] про обстеження психоемоційного стану [PERSON] , зроблений висновок, що мати хлопчика не приймає активної та системної участі у вихованні, мало з ним спілкується, не має виховного впливу на розвиток дитини та не приділяє йому належної уваги та любові, він не сприймає її як авторитетну людину. Позиція батька [PERSON] (відсутність заборон на зустрічі, відсутність критики та осуду її поведінки в присутності сина, готовність до взаємодії на користь сину, відсутність претензій стосовно матеріального утримання) дозволили [PERSON] оминути гострі емоційні реакції та утримати емоційну стабільність у межах норми (а.с.10-14). З письмових пояснень свідка [PERSON] , яка є сусідкою позивача вбачається, що з [PERSON] вона знайома з 2020 року, підтримує з ним добросусідські відносини. Ій відомо, що [PERSON] перебував у незареєстрованому шлюбі з жінкою на ім`я [PERSON] близько семи років, від спільного проживання з якою має сина [PERSON] . Потім [PERSON] уклала шлюб з іншим чоловіком. З 2020 року [PERSON] разом із своїм сином [PERSON] постійно проживають в квартирі [ADDRESS] . З цього часу дружину [PERSON] вона не бачила. Крім того, вона зазначила про те, що вона та її чоловік [PERSON] періодично спілкуються з [PERSON] , який розповів їм про стосунки з [PERSON] . Розповів, що останні чотири роки вона не приділяє належної уваги сину, майже не бачиться з ним і не займається його вихованням, матеріальної допомоги не надає. Вихованням дитини займається [PERSON] . Вона часто бачить, як [PERSON] відводить сина до школи, водить до сімейного лікаря, гуляє з ним на майданчику біля будинку, купує подарунки, продукти, одежу. Між батьком та дитиною дуже теплі, родинні відносини (а.с. 51). З письмових пояснень свідка [PERSON] , який є сусідом позивача вбачається, що з [PERSON] він знайомий з 2020 року, підтримує з ним добросусідські відносини. Йому відомо, що [PERSON] перебував у незареєстрованому шлюбі з жінкою на ім`я [PERSON] , від спільного проживання з якою має сина [PERSON] . Йому відомо, що потім вона уклала шлюб з іншим чоловіком. З 2020 року [PERSON] разом із своїм сином [PERSON] постійно проживають в квартирі [ADDRESS] . З цього часу дружину [PERSON] він не бачив. Крім того, він зазначив про те, що він та його жінка [PERSON] періодично спілкуються з [PERSON] , який розповів їм про стосунки з [PERSON] . Розповів, що останні чотири роки вона не приділяє належної уваги своєму сину, не займається його вихованням, матеріальної допомоги не надає. Вихованням дитини займається [PERSON] . Він часто бачить, як [PERSON] відводить сина до школи, гуляє з ним на майданчику біля будинку та в різних місцях міста Суми, купує продукти, одежу. Між батьком та дитиною дуже теплі, родинні відносини. Про свою матір [PERSON] в його присутності не згадував (а.с. 54). У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки мають право й обов`язки виховувати своїх дітей, піклуватися про їхнє здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Із змісту ст. 164 Сімейного кодексу України вбачається, що батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами та інше. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принциповим положенням визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно висновку № 1651/27.1-26 від 12.11.2024 року Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, мати дитини - [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться потребами, навчанням, розвитком дитини. З метою захисту прав малолітньої дитини Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 49). За таких обставин, суд вважає, що з висновком Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради варто погодитися і позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки вона не виконує своїх обов`язків по вихованню дитини, ухиляється від їх виконання. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01.08.2024 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Таким чином, на основі з`ясованих обставин суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Управління "Служба у справах дітей" Сумської міської ради про позбавлення батьківських прав є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved