Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

позивач [PERSON] подав до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Органу опіки та піклування Буської міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком неповнолітніх дітей, в якій просить суд встановити факт, що позивач [PERSON] , самостійно, одноособово виховує, утримує та здійснює догляд за сином, [PERSON] , [INFO] , як єдиний утримувач без участі матері. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачкою [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у сторін народився син [PERSON] , [INFO] .. Після розірвання шлюбу, син залишився проживати разом з позивачем, який займається його вихованням та матеріальним забезпеченням. Відповідачка в порушення вимог ст. 180 СК України, як мати не виконує своїх материнських обов`язків, не надає будь якої матеріальної допомоги, не бере участі у вихованні сина. Відповідачка фактично самоусунулася від виховання та утримання дитини, позивач є єдиним піклувальним дитини, який здійснює за ним постійний догляд, утримує його та займається його вихованням. Встановлення юридичного факту про самостійне виховання та утримання малолітнього сина породить для нього юридичні наслідки, зокрема у разі встановлення даного факту позивач не буде підлягати призову на військову службу під час мобілізації. Без встановлення даного юридичного факту позивач може бути в будь-який час мобілізований і дитина залишиться одна. У зв`язку з викладеним просить суд постановити рішення про встановлення факту самостійного виховання та здійснення догляду за дитиною. За результатами автоматизованого розподілу справи від 08.11.2024, оформленого відповідним протоколом, для розгляду цієї справи визначено суддю Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області Костюк У.І.. Ухвалою судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 13.11.2024 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 05.12.2024 залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [INFO] . Підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач, [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив його задоволити. Додатково вказав, що він самостійно займається вихованням сина, відповідачка не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його життям. Представник позивача Сай Т.П. в судовому засіданні позов з підстав зазначених в ньому підтримала та просила його задоволити Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, на адресу суду засобами поштового зв`язку надіслала клопотання, в якому просила суд розгляд справи проводити у її відсутності, вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшов лист, в якому просив суд розгляд справи проводити без представника Органу опіки та піклування Буської міської ради. Представник [INFO] в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про день, час та місце проведення судового засідання належним чином. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.03.2017 року та від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] /а.с. 9/. Рішенням Буського районного суду Львівської області у справі № 943/175/20 від 24.02.2021, шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований 20.03.2017 року у Виконавчому комітеті Милятинської сільської ради Буського району Львівської області, актовий запис № 2 був розірваний /а.с. 10-11/ 03.06.2024 Буським районним судом Львівської області видано судовий наказ, яким стягнуто з із [PERSON] ( [INFO] , с. Желдець, Львівського району Львівської області, РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП - [NUMBER] ) на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.05.2024 року (з дня подачі заяви до суду), до дня досягнення дитиною повноліття /а.с. 14/. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 313 виданої 20.05.2024 виконкомом Буської міської ради Золочівського району Львівської області, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , та до складу її сім`ї входять: [PERSON] син, [INFO] , [PERSON] , баба, [INFO] /а.с. 12/. Актом обстеження проживання житлово-побутових умов домогосподарства гр. [PERSON] , що знаходиться по [ADDRESS] встановлено, що в домогосподарстві [PERSON] [INFO] , проживає онук [PERSON] , який після розірвання шлюбу з дружиною самостійно виховує малолітню дитину [PERSON] , [INFO] .. Матір [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає /а.с. 13/. Згідно довідки № 2555/26.17-25/28825 виданої 25.09.2024 Радехівським відділом державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області ЗМУМЮ, [PERSON] не отримував аліментів з гр. [PERSON] в період з 28.05.2024 по 01.09.2024 згідно з виконавчим листом 943/1216/24, який видано 03.06.2024 Буським районним судом Львівської області /а.с. 15/. Згідно довідки № 69 виданої 20.05.2024 директором Новомилятинського ЗЗСО І-ІІІ ступенів, мати [PERSON] не займається навчанням і вихованням свого сина [PERSON] , [INFO] /а.с. 16/. Згідно виданої директором Новомилятинського ЗЗСО І-ІІІ ступенів, характеристики на [PERSON] , [INFO] , вбачається, що активну роль у вихованні дитини займає батько і бабуся /а.с. 17-20/. Відповідно до довідки виданої 20.05.2024 директором ЗДО «Оленка» Марією Романів, [PERSON] був вихованцем закладу дошкільної освіти «Оленка» в період з березня 2020 по вересень 2023 та за час перебування у закладі дошкільної освіти вихованням дитини займався батько і бабуся, мати у вихованні дитини участі не приймала /а.с. 18/. Рішення виконавчого комітету Буської міської ради № 246 від 10.10.2024 затверджено висновок про самостійне виховання [PERSON] сина [PERSON] /а.с. 19/ Позивач [PERSON] в позовному провадженні просить встановити факт самостійного виховання дитини. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину. Вирішуючи спір суд виходив з наступних норм та мотивів. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України). Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Позивач [PERSON] звертаючись до суду просить встановлення вищевказаного факту для юридичного підтвердження наявності вже і так існуючого факту самостійного виховання та утримання свого сина [PERSON] , так як відповідачка [PERSON] не бере участі в утриманні та вихованні сина. Разом з тим вказує, що встановлення даного факту напряму впливає на його права й обов`язки та інтереси дитини, яка перебуває на його самостійному вихованні та утриманні, при цьому позивач, не має іншої можливості підтвердити факт самостійного виховання ним дітей. Згідно із ч.6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні обов`язки щодо виховання та утримання дітей, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою або шлюб між ними розірвано, а також незалежно від того, чи проживають батько чи мати разом з дітьми або окремо від дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 цього Кодексу ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця. Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Встановлення факту самостійного виховання неповнолітніх дітей можливе в ході вирішення питання про позбавлення одного з батьків батьківських прав та встановлення обставин невиконання одним з батьків батьківських обов`язків. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. В ході розгляду справи позивачем не надано та судом не встановлено факту порушення особистих прав заявника, які б підлягали захисту у судовому порядку в обраний ним спосіб, та необхідність, дійсну мету встановлення (підтвердження) судом фактів, про які просив заявник. Як встановлено в ході розгляду справи відповідач проживає на території України, в сусідньому населеному пункті та у неї не має обґрунтованих перешкод для участі у вихованні свого сина [PERSON] .. На думку суду факт розірвання шлюбу між сторонами та те що сторони не проживають разом, не свідчить про не можливість участі матері у вихованні та утриманні сина. Також [PERSON] 27.11.2024 подала заяву в якій зазначила, що з позовом про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком їх спільного сина згодна, просила суд розглядати справу за її відсутності. Відтак із встановлених обставин вбачається що сторони добровільно погодили між собою те, що їх неповнолітній син буде проживати разом із позивачем та саме позивач буде займатись його вихованням та матеріальним забезпеченням. Згідно приписів ст. 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Разом з тим, на думку суду саме лише подання відповідачкою заяви про визнання позову про встановлення такого факту не може слугувати підставою для задоволення позову. Відтак, саме по собі подання заяви про визнання позову у справі про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини не може бути підставою для звільнення позивача від надання інших доказів на підтвердження існуючих обставин. Відтак суд виснує про те, що під час розгляду справи позивачем не доведено, що його права порушені, оспорюються відповідачкою. Крім цього суд відзначає те, що позивачем в ході розгляду справи не долучено жодного доказу з приводу необхідності встановлення факту самостійного виховання сина саме для отримання права на відстрочку від призову під час мобілізації. Зокрема, не долучено факту звернення із заявою до [INFO] . Посилання позивача на ту обставину що він є військовозобов`язаний та йому можуть призвати на військову службу на думку суду є передчасним. Верховний Суд України у листі від 1 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертав увагу судів, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян4 для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Судом відзначається, що доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись за домовленістю батьків дитини, (враховуючи, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог) в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, оскільки існує загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Як вбачається із поданого позивачем позову, наданих в судовому засіданні пояснень та поданої відповідачкою заяви між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо виховання та утримання дитини, а суд вважає заявлені позивачем позовні вимоги не вимогами до відповідачки щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів позивача а фактично є вимогами на підставі яких позивач бажає отримати відстрочку від мобілізації, що свідчить про неефективний спосіб захисту обраний позивачем, та необґрунтованість і безпідставність поданого позову, а тому в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed