Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-01 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси через підсистему "Електронний суд" звернувся представник Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування за завдані збитки в порядку регерсу в розмір 180 000,00 грн. та судові витрати у розмірі 2 147,00 грн. Позивач обґрунтовує позов тим, що 09.03.2021 року о 02.43 годині по вул. Французький бульвар 35 в місті Одесі, [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем Хюндай д.н.з. [NUMBER] , не впорався з керуванням і в результаті чого наїхав на бордюрний камінь і придорожнє дерево, внаслідок чого пасажир автомобіля Хюндай д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, а пасажир - [PERSON] отримала тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку з її смертю [INFO] . На час скоєння ДТП цивільна відповідальність власника транспортного засобу Хюндай д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», згідно поліса №АР/9075870. На підставі страхового акту №ОЦ/028/000/22/0005 від 27.02.2022 року потерпілій [PERSON] виплачено страхове відшкодування в розмірі 90000,00 грн. платіжним дорученням №25835 від 27.11.2022 року. На підставі страхового акту №ОЦ/028/000/22/0007 від 27.02.2022 року потерпілому [PERSON] виплачено страхове відшкодування в розмірі 90000,00 грн. платіжним дорученням №25836 від 27.11.2022 року. З обвинувального акту встановлено, що відповідач на час скоєння ДТП керував забезпеченим автомобілем Хюндай д.н.з. [NUMBER] в стані алкогольного сп`яніння. Право вимоги виникло з підстав визначених п/п. а п/п. 38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Відзиву на позовну заяву не подав. На адресу суду повернувся конверт із рекомендованими повідомленнями із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин, враховуючи, що судом судова повістка про виклик відповідача в судове засідання направлялася за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача, було опубліковано оголошення про виклик відповідача, суд вважає відповідача належним чином повідомленим та можливим, за згодою позивача, розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 09.03.2021 року о 02.43 годині по вул. Французький бульвар 35, в місті Одесі, [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем Хюндай д.н.з. [NUMBER] , не впорався з керуванням і в результаті чого наїхав на бордюрний камінь і придорожнє дерево, внаслідок чого пасажир автомобіля Хюндай д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, а пасажир - [PERSON] отримала тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку з її смертю [INFO] . На час скоєння ДТП цивільна відповідальність власника транспортного засобу Хюндай д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», згідно поліса №АР/9075870. На підставі страхового акту №ОЦ/028/000/22/0005 від 27.02.2022 року потерпілій [PERSON] виплачено страхове відшкодування в розмірі 90000,00 грн. платіжним дорученням №25835 від 27.11.2022 року. На підставі страхового акту №ОЦ/028/000/22/0007 від 27.02.2022 року потерпілому [PERSON] виплачено страхове відшкодування в розмірі 90000,00 грн. платіжним дорученням №25836 від 27.11.2022 року. З обвинувального акту встановлено, що відповідач на час скоєння ДТП керував забезпеченим автомобілем Хюндай д.н.з. [NUMBER] в стані алкогольного сп`яніння. Отже, між сторонами виникли зобов`язання у зв`язку із завданням майнової шкоди, які регулюються главою 82 ЦК України. Положеннями статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Зміст норм ст.ст. 11, 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення деліктного зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність майнової шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала майнової шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала майнової шкоди, та її результатом майновою шкодою; вина особи, яка завдала майнової шкоди. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність усіх зазначених умов є обов`язковою для ухвалення судом рішення про відшкодування майнової шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за завдану майнову шкоду. При цьому цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях із відшкодування майнової шкоди передбачає презумпцію вини заподіювача майнової шкоди, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача майнової шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні майнової шкоди, натомість зобов`язаний подати докази, що підтверджують факт завдання такої шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої майнової шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати таку шкоду. Водночас саме на відповідача законом покладається обов`язок зі спростування презумпції вини заподіювача шкоди. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного суду від 26 листопада 2019 року по справі №910/20261/16, а також у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2021 року по справі №199/6521/19, від 23 вересня 2021 року по справі №199/3654/18, від 02 лютого 2022 року по справі №447/938/14-ц, від 23 лютого 2022 року по справі №473/468/17, від 03 травня 2022 року по справі №450/4163/18. Крім того, пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено судам, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). На підставі ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, уз право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правові відповідальності власників наземних транспортних засобів», 38.1. Страховик після виплат страхового відшкодування має право подати регресний позов. Згідно зі ст. 38.1.1 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода пов`язана із смертю потерпілого. Згідно п.п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Відповідно до п.п. 27.1 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Згідно п.п. 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Враховуючи те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, внаслідок якої загинула пасажир автомобіля, що є страховим випадком, а тому в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за завдану забезпеченим транспортним засобом шкоду, яка пов`язана зі смертю потерпілого (Постанова Верховного Суду від 26.04.2022 року, справа №184/1461/20-ц). Володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду, спричиненню смертю, незалежно від його вини, а наявність чи відсутність вини водія у вчиненні кримінального правопорушення не має правового значення для розгляду страхової справи, яка за своєю правовою природою є цивільно-правовим відношенням, та може бути лише підставою для зворотної вимоги. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно із ст.141 ЦПК України із відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений при подачі позовної заяви позивачем.

Outcome: approved