Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, покликаючись на те, що 19 березня 2024 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки «Peugeot», державний номерний знак [NUMBER] та автомобіля марки «Citroen», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням відповідача. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали технічні пошкодження. Вартість відновлювального ремонту та матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу становить 259\~604,38 грн. Позивачем було відшкодовано реальні збитки, що становлять 222\~780,28 грн., та є меншими за вартістю відновлювального ремонту визначеного у звіті. Постановою Сихівського районного суду м. Львова 30 квітня 2024 року, відповідача [PERSON] , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути на його користь 222\~780, 28 грн. Відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено позовну заяву разом з додатками, ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, однак, такі було повернуто до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. Судом встановлено, що постановою Сихівського районного суду м. Львова 30 квітня 2024 року, відповідача [PERSON] , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Так, згідно вказаної постанови, 19 березня 2024 року о 10:11 год., [PERSON] , у м. Львові на вул. Пасічна, 154 Д, керуючи транспортним засобом марки «Citroen», р.н. [NUMBER] , при зміні напрямку руху, не переконалася в безпеці та здійснила зіткнення з транспортним засобом марки «Peugeot», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в попутному напрямку, завдавши автомобілям технічних пошкоджень, чим порушила вимоги п.10.1 ПДР. В той же час, згідно постанови Львівського апеляційного суду від 26 грудня 2024 року, постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 30 квітня 2024 року, якою [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП - скасовано, а провадження у справі відносно [PERSON] закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Згідно ч. 4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Вирішуючи кожний конкретний спір на підставі всіх установлених обставин, суд повинен установити, на захист якого права подано відповідний позов, чи порушене, не визнане або оспорене таке право відповідачем (відповідачами), а також з`ясувати, чи призведе задоволення заявлених вимог до реального та ефективного поновлення порушеного права, та залежно від з`ясованого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Таким чином, підставою для звернення особи за захистом до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду. Позивачем було подано позовну заяву до [PERSON] , тоді як згідно постанови Львівського апеляційного суду від 26 грудня 2024 року, постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 30 квітня 2024 року, якою [PERSON] , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП - скасовано, а провадження у справі відносно [PERSON] закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в його задоволенні. Це підтверджується і сталою судовою практикою. Так, вказаний правовий висновок викладений в Постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10.05.2023 року у справі № 204/8118/14, Постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27.04.2022 року у справі № 335/4419/19, Постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 05.10.2022 року у справі № 128/20/19, Постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21.01.2022 року у справі № 182/3357/19. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, суд вважає, що розподіл судових витрат проводити не слід.

Outcome: dismissed