Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

30 жовтня 2024 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , жителя [ADDRESS] , аліменти на її користь в розмірі 1/4 всіх видів його доходу на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно з дня подачі позовної заяви до суду до досягнення ним повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачем зареєструвала шлюб в 1993 році. В шлюбі в них з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 28 жовтня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Піщанського районного управління юстиції Вінницької області. Позивач вказує, що в 2003 їхній шлюб з відповідачем розірвано, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] . Після розірвання шлюбу її прізвище " [PERSON] " змінено на дошлюбне " [PERSON] ". Позивач зазначає, що син проживає разом з нею, перебуває на її утриманні. Відповідач частково надає матеріальну допомогу і не регулярно. Позивач вказує, що відповідач фізично здоровий, працює, його доходи їй невідомі, проте вважає, що згідно ч. 1 ст. 183 СК України він повинен сплачувати аліменти в частині від свого доходу, розмір якої повинен бути не меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку, а батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний духовний та моральний розвиток, та утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 жовтня 2024 року, зазначену справу було передано на розгляд судді Нестеруку В.В. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, враховуючи, що відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, судом 30 жовтня 2024 року було направлено запит до Студенянської сільської ради Вінницької області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] 10 грудня 2024 року на адресу суду від Студенянської сільської ради Вінницької області надійшла відповідь за № 02-10/821 від 06 листопада 2024 року, відповідно до якої [PERSON] на території Студенянської сільської ради не зареєстрований. 11 грудня 2024 року судом здійснено запит до єдиного державного демографічного реєстру щодо місця реєстрації відповідача та отримано відповідь № 959650 відповідно якої [PERSON] , [INFO] зареєстрований в [ADDRESS] . Ухвалою від 11 грудня 2024 року в даній справі було відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час та місце проведення судового засідання та призначено судове засідання на 15 год. 00 хв. 09 січня 2025 року. В судове засідання 09 січня 2025 року позивач [PERSON] та її представник адвокат Гордаш Н.М. не з`явились, проте від представника позивача на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи проводити без їхньої з позивачем участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання 09 січня 2025 року не з`явився, подав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Будь-яких інших заяв чи клопотань від учасниікв справи на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.1. ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у даному судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення, відповідно до вимог ст. 200 ЦПК України, немає. Також, враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню у зв`язку з визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб. Під час судового розгляду встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Піщанського районного управління юстиції Вінницької області 28 жовтня 2010 року (а.с.6) Відповідно до довідки Піщанської селищної ради Вінницької області № 1414 від 14 жовтня 2024 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю зареєстрований та проживає син - [PERSON] , [INFO] (а.с.8) Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ч.1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років встановлено в розмірі 3196 гривень. Згідно положень абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає, що відповідач може та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання свого неповнолітнього сина.

Outcome: approved