Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Іршавської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов вмотивовано тим, що вони з відповідачкою перебували у шлюбі, який рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 22.052018 розірвано. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що відповідачка покинула дочок та своїх обов`язків по їх виконанню не виконує, розвитком та станом здоров`я не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з дітьми, а діти в свою чергу не проявляють до неї жодних почуттів. Всі питання щодо виховання дітей вирішуються ним самостійно без участі відповідачки. Проживаючи разом відповідачка постійно пиячила, тижнями не приходила ночувати додому, дітьми не займалася. Вони проживали у його батьків в с. Ільниця, він працював, щоб утримувати сім`ю, а з дітьми допомагала йому займатися його мати [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті йому допомагає батько. Причиною розірвання шлюбу між ними були позашлюбні стосунки відповідачки із іншим чоловіком. Діти проживають разом із ним у [ADDRESS] та він є єдиним їх піклувальником, здійснює за ними постійний догляд, якого вони потребують, матеріально утримує та займається їх вихованням. Відповідачка не займається вихованням дітей, що підтверджується свідченнями сусідів [PERSON] , [PERSON] та їх дідуся [PERSON] . Він матеріально утримує та налкжним чином піклується здоров`ям дітей, їх фізичним, духовним та моральним розвитком. Він, як батько дітей, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування над дітьми, створення для них належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку. Відповідачка участі у вихованні та догляді за доньками небере, їх розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання не надає, зловживає спиртними напоями, не працевлаштована, характеризується з негативної сторони, погано впливає на дітей, більше чотирьох років не приходила до дітей. Доньки не заперечують проти позбавлення їх матері батьківських прав. Відповідачка більше семи років з ними не проживає. З травня 2017 року до квітня 2019 року проживала у свого співмешканця [PERSON] , від якого народила дочку [PERSON] , [INFO] . З квітня 2019 року періодично проживає у своїх батьків. Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 29.04.2021 позбавлена батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] .. З метою захисту інтересів дітей він звернувся до служби у справах дітей Іршавської мвської ради щодо сприяння у вирішенні питання позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дочок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Орган опіки та піклування Іршавської мвської ради прийняв висновок від 29.10.2024 про доцільність позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав відносно дочок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Відтак, оскільки мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, то з посиланням на приписи ст.164 СК України, просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнути з нього судовий збір. Відзиву на позов відповідачка [PERSON] не подавала. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Від представника позивача адвоката Мешко В.М. надійшла заява про розгляд даної справи у відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять такі задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Іршавської міської ради у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без їх участі, підтримують висновок органу опіки та піклування. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення виходячи з наступного. Так, відповідно до приписів ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11,12). Рішенням Іршавського районного суду від 22.05.2018 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.15). Згідно заяви, зареєстрованої приватним нотаріусом в реєстрі № 2989 [PERSON] дала нотаріально посвідчену згоду на позбавлення її батьківських прав відносно її дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] надали заяви від 28.10.2024 про згоду на позбавлення батьківських прав їх матері [PERSON] (а.с.9,10). Згідно характеристики, виданої старостою села Осій Попович І.В. від 14.10.2024, [PERSON] проживаючи в селі Осій зарекомендувала себе з негативної сторони (а.с.16). Згідно характеристики, виданої старостою Ільницького старостинського округу [PERSON] від 04.10.2024 , [PERSON] за час проживання в с. Ільниця зарекомендував себе з позитивної сторони. Розлучений. Має на утриманні та вихованні двох доньок шкільного віку. Сезонний робітник. Хороший і люблячий батько, шанує старших, користується повагою у односельчан (а.с.17). Відповідно до характеристик, виданих директором Ільницької гімназії, неповнолітні [PERSON] та [PERSON] зарекомендували себе в школі з позитивної сторони. Батько приділяє належну увагу навчанню, вихованню та матеріальному забезпеченню дітей, підтримує зв`язок з навчальним закладом та активно спілкується з класними керівниками. Мати не бере участі у вихованні та забезпеченні дітей (а.с.18,19). Як вбачається із довідок, виданих директором Ільницької гімназії від 04.10.2024, [PERSON] участі у догляді, вихованні дітей та матеріальному забезпеченні не приймала. Доглядом, вихованням і матеріальним забезпеченням дітей займається батько [PERSON] (а.с.20-21). Згідно довідки, виданої старостою села Ільниця, [PERSON] зареєстрований і проживає за адресою [ADDRESS] , та має наступний склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.22). Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 29.04.2021 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її дочки [PERSON] (а.с.23-27). Відповідно до Акту обстеження умов проживання в [ADDRESS] від 28.10.2024, умови проживання добрі, є всі необхідні умови для життя та розвитку дітей, стосунки та традиції сім`ї дружні (а.с.28). Згідно Акту обстеження умов проживання в [ADDRESS] від 28.10.2024, умови проживання задовільні. Стосунки, традиції сім`ї: наявні ознаки вживання алкоголю всіма членами родини (а.с.29). Відповідно до довідок зав.АЗПСМ с. Ільниця від 30.10.2024 [PERSON] потсійно звертається до сімейного лікаря з своїми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , з приводу захворювань та профілактичних оглядів з приводу підтримання здоров`я та профілактичних щеплень, згідно календаря щеплень (а.с. 32). Як вбачається із пояснень [PERSON] та [PERSON] , вони є сусідками малолітніх [PERSON] та [PERSON] , батьком яких є [PERSON] . Діти проживають разом із батьком в будинку [ADDRESS] . Мати [PERSON] з 2017 року вихованням дітей не займається, не відвідує школу, не піклується здоров`ям дітей, не дбає про фізичний та духовний розвиток, матеріально не утримує (а.с.33-37). Згідно пояснень [PERSON] , який являється дідусем [PERSON] та [PERSON] . Діти проживають разом із батьком в [ADDRESS] . Пітверджує, що його син [PERSON] самостійно виховує неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Всі турботи щодо виховання та матеріального забезпечення лягли на його плечі. Жодної участі у вихованні дітей з 2017 року [PERSON] не бере. За весь період з 2017 року з дітьми не спілкується (а.с.38). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Іршавської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав № 01-30/2689 від 31.10.2024, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] стосовно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітньої [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.43). Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Також слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд повинен зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. За наведених обставин, суд констатує, що відповідачка [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] впродовж тривалого проміжку часу, так як не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. На думку суду поведінка відповідачки свідчить про те, що змінити таку поведінку матері у кращу сторону неможливо і про наявність вини у її діях щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків. А отже наявні правові підстави для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, і це не суперечитиме інтересам дітей. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що пред`явлений позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Враховуючи, що аліменти на утримання дітей наразі не стягуються, то позивач вправі ставити питання про стягнення аліментів на утримання дітей. У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З урахуванням фактичних обставин справи, динаміки значення базового соціального стандарту, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000,00 грн. на дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, узгоджуватимуться з вимогами закону, відповідатимуть інтересам дітей і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду, тобто з 31.10.2024 до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 2422,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved