Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», на виконання своїх зобов`язань, надало відповідачам послуги з централізованого опалення, але вони неналежно виконують свої зобов`язання щодо здійснення оплати за них, мають заборгованість. Дані обставини є підставою для стягнення боргу у повному обсязі з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Позивач просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на свою користь заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] за період з 01.02.2015 по 31.03.2023 у розмірі 94228,23 грн, суму заборгованості по платі за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 року по 30.04.2023 року 178,00 грн, інфляційні втрати 13688,43 грн, 3% річних 5647,76 грн, а всього стягнути 113742,43 грн та сплачений судовий збір 2684,00 грн. Короткий виклад позиції відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає частково. Зазначає, що позивач просить стягнути заборгованість за період з 01.02.2015 по 31.03.2023. Звернення з позовом відбулося 27.06.2023. Період, за який позивач просить стягнути заборгованість, визначається строком позовної давності. Згідно з розрахунком заборгованості з листопада 2015 року відсутні будь-які платежі за комунальні послуги, що надає позивач. Таким чином, щодо вимог за період з 01.11.2015 по 27.06.2020 позивачем пропущено строк позовної давності. Заявив про застосування строку позовної давності та просить відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині. Процесуальні дії у справі. 27.06.2023 позовна заява надійшла до суду. 15.10.2024 після скасування заочного рішення і призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 05.11.2024 надійшов відзив на позовну заяву. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Представник позивача\~надала заяву\~про розгляд\~справи без\~її участі,\~позовні вимоги\~підтримує,\~просить задовольнити.\~Представник відповідача\~надав заяву\~про розгляд\~справи за\~відсутності його\~та відповідача,\~просить відмовити\~у задоволенні\~позовних вимог за період з 01.11.2015 по 27.06.2020. Фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч.2\~ст.247\~ЦПК України не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. АТ «Криворізька теплоцентраль» надає послуги з постачання теплової енергії. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у період з 01.02.2015 по 31.03.2023 були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] і є споживачами послуг, які надає позивач, але оплату за надані послуги не здійснюють. За розрахунком позивача сума заборгованості за період з 01.02.2015 по 31.03.2023 становить 94228,23 грн. На вказану суму позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат у розмірі 13688,43 грн та 3% річних у розмірі 5647,76 грн. Плата за\~абонентське обслуговування,\~нарахована позивачем\~за період\~з 01.11.2021\~року по\~30.04.2023, становить 178,00 грн. Правильність нарахування підтверджується відповідними розрахунками. Розмір нарахованого боргу відповідачами не спростовано. Загальний розмір заборгованості становить 113742,42 грн. Згідно з розрахунком заборгованості останній платіж за надані позивачем комунальні послуги здійснено у жовтні 2015 року в сумі 200 грн. Відповідач [PERSON] просить застосувати строк позовної давності до вимог за період з 01.11.2015 по 27.06.2020. Зміст спірних правовідносин. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають з належного виконання споживачем зобов`язань зі сплати наданих послуг. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.629 ЦК, договір є обов`язковим для виконання сторонами, приписами ст.525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов договору не допускається. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача (п.1 ч.3 ст.20 вищевказаного Закону). 01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 цього Закону, до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктами 1, 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Нормою ч.5 ст.13 вказаного Закону передбачено, що плата виконавцю комунальної послуги складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, що відповідачі не виконують покладені законом обов`язки з утримання житла, оплату за надані житлово-комунальні послуги не здійснюють, своїми неправомірними діями завдають позивачеві збитків, тому право позивача є порушеним. Разом з тим, відповідачем [PERSON] заявлено про застосування позовної давності до вимоги з 01 листопада 2015 року по 27 червня 2020 року. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Нормами частини\~3-5\~статті 267\~ЦК України\~передбачено,\~що позовна\~давність застосовується\~судом лише\~за заявою\~сторони у\~спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення. Сплив\~позовної давності,\~про застосування\~якої заявлено\~стороною у\~спорі,\~є підставою\~для відмови\~у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято 11 березня 2020 року постанову «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» за №211, якою установлено з 12 березня до 03 квітня 2020 року на усій території України карантин. У подальшому Кабінет Міністрів України неодноразово його продовжував. У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК Україниу редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Таким чином, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог, за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року. Як видно з матеріалів справи, позовна заява подана до суду 27 лютого 2024 року, перебіг позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості, нарахованої починаючи з 02 квітня 2017 року закінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються. Отже, позивачем пропущено позовну давність щодо позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за період з 01 лютого 2015 року по 01 квітня 2017 року, а також інфляційних витрат та 3% річних, у зв`язку з чим, за цей період стосовно відповідача [PERSON] суд застосовує позовну давність. При цьому суд враховує, що загальний розмір заборгованості становить 113742,42 грн, а не 113742,43 грн, як зазначає позивач. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial