Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

19 лютого 2024 до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 2005 року вона перебувала з [PERSON] у цивільному шлюбі, вони проживали у його квартирі [ADDRESS] . Від сумісного життя з відповідачем [INFO] народився син [PERSON] . Надалі їх спільне життя з [PERSON] не склалося і вона з сином приблизно у 2012 році пішли жити до її матері [PERSON] в кв. [ADDRESS] , де вона була зареєстрована. У жовтні 2013 року вони з [PERSON] помирилися і знову стали проживати разом з сином в квартирі [ADDRESS] . Від сумісного життя з [PERSON] [INFO] народився другий син [PERSON] , проте під час реєстрації сина [PERSON] , зважаючи на те, що він народився в незареєстрованому шлюбі, його було зареєстровано з її слів під її прізвищем [PERSON] , а також при реєстрації сина вона вказала прізвище батька як [PERSON] . Приблизно у 2017 році вони з [PERSON] вдруге розлучилися і вона з дітьми пішла жити до своєї матері в кв. [ADDRESS] , а [PERSON] поїхав жити в м.Київ. У 2021 році [PERSON] приїхав жити до м.Дніпро, де зареєстрував шлюб з раніше невідомою їй жінкою. З серпня 2022 року сини [PERSON] та [PERSON] повністю знаходяться на її утриманні, вона прикладає всі зусилля для забезпечення достатнього життєвого рівня своїх малолітніх дітей, але не в змозі повністю забезпечити та задовольнити їх потреби на повноцінне харчування, купівлю необхідного дитячого одягу та взуття, ліків в разі хвороби та інші життєво необхідні потреби. Відповідач не надавав їй матеріальну допомогу на утримання дітей та для забезпечення їх достатнього життєвого рівня, не приймав участі у вихованні дітей, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Вона заробляє на життя випадковими заробітками, інших джерел доходу не має і знаходиться у дуже скрутному матеріальному стані. Позивач зазначає, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.07.2023 було стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 2500 грн. щомісяця, починаючи з 28.10.2022 року та до досягнення дитиною повноліття, у задоволенні позовних вимог на утримання малолітнього сина [PERSON] було відмовлено, оскільки відповідач заперечував своє батьківство щодо дитини, він не був записаний в свідоцтві про народження дитини як батько. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.12.2023 [PERSON] було визнано батьком [PERSON] , [INFO] . Таким чином, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання свого сина [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на зазначене, позивач просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3196,00 гривень щомісяця, починаючи з дня подання першого позову до суду про стягнення аліментів з 28.10.2022 року до досягнення дитини повноліття. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 20.02.2024 зазначена цивільна справа передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. Ухвалою від 03 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. \~ \~ \~ \~В судове засідання учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У наданій суду 24.12.2024 заяві позивач просила розглядати справу без її участі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надав. Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 2005 року перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали в квартирі відповідача [ADDRESS] . Від сумісного життя позивачки з відповідачем [INFO] народився син [PERSON] , батьками якого відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] є [PERSON] та [PERSON] . Надалі спільне життя позивачки з [PERSON] не склалося і вона з сином приблизно у 2012 році перейшли жити до її матері [PERSON] в кв. [ADDRESS] . У жовтні 2013 року [PERSON] з [PERSON] помирилися і знову стали проживати разом з сином в квартирі [ADDRESS] , вони вели сумісне господарство, відповідач піклувався про неї та сина [PERSON] . Від сумісного життя з [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13.01.2015 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, батьками дитини [PERSON] , [INFO] , зазначені: батько - [PERSON] , мати [PERSON] , актовий запис №6. Як зазначає позивачка, зважаючи на те, що син [PERSON] народився в незареєстрованому шлюбі, його було зареєстровано з її слів під її прізвищем [PERSON] , а також при реєстрації дитини вона вказала прізвище батька дитини як [PERSON] . Приблизно у 2017 році [PERSON] з [PERSON] припинили фактичні шлюбні відносини, позивачка з дітьми пішла жити до своєї матері в кв. [ADDRESS] , а [PERSON] поїхав жити в м.Київ. У 2021 році [PERSON] приїхав жити до м.Дніпро, де зареєстрував шлюб з іншою жінкою. Оскільки відповідач не надавав позивачці матеріальної допомоги на утримання дітей, то у 2022 році вона звернулась до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом про стягнення з нього аліментів на їх утримання. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.06.2023, ухваленим у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, були частково задоволені позовні вимоги [PERSON] , стягнуто аліменти з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в сумі 2500 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 28.10.2022 та до досягнення дитиною повноліття. Цим рішенням суду відмовлено [PERSON] в задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , оскільки у свідоцтві про народження батьком дитини зазначено не відповідача, а [PERSON] , а відповідач [PERSON] заперечує проти батьківства відносно [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.12.2023 були задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, про встановлення батьківства, визнано [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] . Вказане рішення суду вступило в законну силу і встановлені ним обставини відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Як зазначає позивач, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] , [INFO] , не приймає участі у вихованні дітей, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Діти повністю знаходяться на її утриманні, вона прикладає всі зусилля для забезпечення достатнього життєвого рівня своїх малолітніх дітей, але не в змозі повністю забезпечити та задовольнити їх потреби на повноцінне харчування, купівлю необхідного дитячого одягу та взуття, ліків в разі хвороби та інші життєво необхідні потреби. Вона заробляє на життя випадковими заробітками, інших джерел доходу не має і знаходиться у дуже скрутному матеріальному стані. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вказав, що частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК. Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі, до договору треба включати умови про індексацію, як вимагає ч. 2 ст. 184 того ж Кодексу. Договір має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі невиконання батьком (матір`ю) свого обов`язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином, у випадку відсутності письмової домовленості між сторонами про сплату аліментів на дитину, їх розмір, позивач має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, крім того, в Сімейному кодексі України відсутня вказівка про те, що таке право обумовлене виключно ухиленням відповідача від свого обов`язку щодо матеріального утримання дитини. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також положеннями ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3196,00 гривень щомісяця. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень. Вбачається, що на час ухвалення у даній справі судового рішення дитина сторін [PERSON] , [INFO] , має вік 9 років. Зважаючи на встановлені вищевказані обставини, з урахуванням того, що відповідач не надає позивачці матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] , що ним не спростовано, при цьому, враховуючи, що матеріальне утримання дитини є обов`язком для обох батьків, виходячи із встановленого розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає достатнім визначити до стягнення з відповідача аліментів в розмірі 3196,00 грн. щомісяця до повноліття дитини. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог позивача відповідачем суду не надано. Як зазначено вище, відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. В позовній заяві позивач просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3196,00 гривень щомісяця, починаючи з дня подання нею першого позову до суду про стягнення аліментів на утримання синів [PERSON] та [PERSON] , тобто з 28.10.2022 року. З рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.06.2023, ухваленого у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, вбачається, що позивач звернулась до суду із вказаним позовом 28.10.2022. Вбачається, що із даним позовом про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] позивачка звернулась до суду 19.02.2024. Суд вважає, що у даній справі аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] , підлягають присудженню до стягнення з відповідача саме від дня пред`явлення позову позивачем у даній справі, а саме з 19.02.2024, оскільки на час її звернення до суду 28.10.2022 з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання синів [PERSON] та [PERSON] передбачені законом підстави для стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] були відсутні, оскільки у свідоцтві про народження дитини [PERSON] батьком зазначений не був і заперечував проти батьківства відносно [PERSON] , що встановлено вищевказаним рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.06.2023. А відтак, у даному випадку підстави для стягнення з відповідача аліментів за минулий час, а саме з 28.10.2022 року, у розумінні ч.2 ст. 191 СК України, відсутні. Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з ухваленням рішення про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліментів на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3196,00 гривень щомісяця, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову з 19.02.2024 року, і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача мають бути стягнуті 1211 грн. 20 коп. судового збору на користь держави. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved