Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-09 00:00:00

01.07.2024 р. адвокат Альховська І.Б., яка представляє інтереси позивача, звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №CL-163108 у розмірі 104860,63 грн., а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказує на укладення 17.01.2019 р. між АТ «Кредобанк» та [PERSON] кредитного договору № CL-163108. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором складає 104860,63 грн., в тому числі строкове тіло 9307,63 грн, прострочене тіло 46908,99 грн, строкові відсотки 1634,57 грн, прострочені відсотки 47009,44 грн. 08.11.2023 року у правовідносинах за вказаною заборгованістю була здійснена заміна кредитора у зобов`язанні з АТ "Кредобанк" на ТОВ "ФК "Марин-Фінанс" на підставі договору факторингу. Боржника було повідомлено про заміну кредитора в зобов`язанні досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань та повідомленням про заміну кредитора в зобов`язанні. Кредитор належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на дату розрахунку заборгованості, заборгованість за кредитним договором складає 104860,63 грн. З урахуванням викладеного, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.07.2024 р. відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач не скористався правом подачі відзиву. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі N 910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.01.2019 р. між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-163108 за умовами якого відповідачу надано на умовах поворотності, платності та цільового характеру використання кредит у розмірі 80000,00 грн. строком на 60 місяців терміном до 16.01.2024 року. Пунктом 1 Кредитного договору передбачено, що Банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти (кредит) на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором. Пунктом 2 Кредитного договору передбачено таке: Сума кредиту 80000,00 грн.; Дата видачі кредиту 17 січня 2019 р. (датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку (утворенням строкової заборгованості по позичковому рахунку) з наступним переказом кредитних коштів в сумі та на цілі, що вказані у пункті 2.4 Кредитного договору); Строк (термін) кредитування 60 місяців терміном до 16 січня 2024 року. У пунктах 2.4-2.7 Кредитного договору зазначено про доручення позичальника Банкові здійснити переказ кредитних коштів на поточні потреби із зазначення реквізитів поточного та транзитного рахунків. Крім цього, згідно пунктів 2.10, 2.11 Кредитного договору, за видачу кредиту, одноразово - 0 грн. сплачується в день видачі кредиту; за відкриття поточного рахунку та випуск банківської платіжної картки - 200 грн. в день укладення договору про відкриття Позичальнику поточного рахунку (безготівковим переказом з поточного рахунку Клієнта відкритого в Банку). Додатковими умовами (у тому числі необхідність укладання договорів з третіми особами) є: Відкриття поточного рахунку - Позичальник зобов`язаний укласти з Банком договір поточного рахунку та оплатити відкриття рахунку; Випуск банківської платіжної картки - Позичальник зобов`язаний оплатити випуск, отримати та активувати банківську платіжну картку (надалі - БПК). Згідно пункту 3.1 Кредитного договору, Кредит видається Позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням Позичальника, яке міститься у п. 2.4 Кредитного договору. Право Позичальника відмовитися від цього кредитного договору протягом 14 календарних днів з для укладання, передбачено пунктом 3.2 Кредитного договору. Так, відповідно до пунктом 4.1 Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 47.69 % річних. Відповідно до пунктом 6.1 Кредитного договору, позивальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені Кредитним договором та/або додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до Графіку платежів що є додатком N 1 до кредитного договору. Всього позичальник зобов`язався здійснити 60 щомісячних платежів по 8 088 гривень кожного останнього числа відповідного місяця (пункт 6.2 Договору). 08.11.2023 року між АТ "Кредобанк", як клієнтом, та позивачем, як фактором, було укладено Договір факторингу, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Згідно розрахунку заборгованості, що складений 08.11.2023 року директором ТОВ "ФК "МАРИН-ФІНАНС" за період з 02.11.2020 року по 08.11.2023 року загальна сума заборгованості [PERSON] станом на 08.11.2023 року становить 104860,63 грн., з яких строкове тіло 9307,63 грн, прострочене тіло 46908,99 грн, строкові відсотки 1634,57 грн, прострочені відсотки 47009,44 грн. Суд звертає увагу на те, що представником позивача не надано доказів на підтвердження виконання АТ "Кредобанк" умов кредитного договору № CL-163108 від 17.01.2019 р. щодо здійснення перерахування кредитних коштів відповідачу та їх зарахування, або їх отримання відповідачем, як про те також зазначено у пункті 2.1. Графіку платежів за кредитним договором. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 509 цього Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з частиною першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (статті 517 ЦК України). За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі N 6-979цсі5. Згідно із статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до кредитного договору № CL-163108 від 17.01.2019 р., що укладений між АТ "Кредобанк" та [PERSON] , позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму кредиту та сплатити позикодавцю відсотки за користування кредитом, платежі за надані послуги. Отже, виходячи з наведених умов договору, надання позики здійснюється шляхом перерахування коштів на банківський рахунок клієнта. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. У постанові від 30.01.2018 у справі N 161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Надані представником позивача документи не містять доказів про отримання коштів відповідачем за вказаним договором, що суперечить положенням статті 1046 ЦК України, відповідно до якої договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Будь-яких належних доказів на підтвердження безготівкового перерахування коштів на платіжну банківську картку позичальника, як то виписки з особового рахунку, копії меморіального ордеру тощо, позивачем не надано. Доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості за договором не є належним доказом надання відповідачеві кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Більше того, такий розрахунок не є первинними бухгалтерськими документами, оскільки не відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Отже, сам по собі, без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником, такий розрахунок не підтверджує наявності заборгованості у відповідача перед позивачем. Вказані висновки апеляційного суду гуртуються на правових позиціях викладених Верховним Судом у постановах від 11.09.2019 у справі N 755/2284/16-ц, від 29.01.2020 у справі N 755/18920/18 та від 13.05.2020 у справі N 219/1704/17. Отже, встановивши відсутність належних, достовірних та достатніх доказів щодо здійснення перерахування та зарахування грошових коштів на банківський рахунок Клієнта за Кредитним договором № CL-163108 від 17.01.2019 р., суд дійшов висновку про недоведеність наявності підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ "ФК "МАРИН-ФІНАНС" заборгованості за вказаним кредитним договором. Крім того, щодо договору факторингу із відступлення прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08 листопада 2023 року, що укладений між Акціонерним товариством "КРЕДОБАНК" (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "МАРИН-ФІНАНС" (фактор). Суд зауважує, що до матеріалів справи представником позивача долучено лише витяг із зазначеного договору, який складається із двох сторінок та не дає можливості встановити усі фактичні обставини із договору факторингу, зокрема, домовленість щодо предмету, ціни договору, підстав розірвання договору, моменту передачі права вимоги, прав та обов`язків сторін та інших обставин, які мають суттєве значення для встановлення домовленості між Акціонерним товариством "КРЕДОБАНК" (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "МАРИН-ФІНАНС". Договірні відносини факторингу передбачають особливий суб`єктний склад, оскільки сторонами такого договору можуть бути лише чітко визначені актом цивільного законодавства особи: клієнтом за договором факторингу може бути будь-яка фізична та юридична особа, які є суб`єктами підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України), а фактором - банк чи інша фінансова установа, яка має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України). У Постанові ВС від 18.10.2023 року у справі N 905/306/17, а також постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі N 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі N 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі N 5026/886/2012 зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Усупереч вищевикладеному, матеріали позовної заяви не містять ані свідоцтва про реєстрацію позивача як фінансової компанії, ані витягу з реєстру фінансових компаній, ані ліцензії на надання фінансових послуг, зокрема, проведення факторингових операцій. Крім того, суду не надано повний текст договору факторингу із відступлення прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08 листопада 2023 року, що укладений між Акціонерним товариством "КРЕДОБАНК" (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "МАРИН-ФІНАНС" (фактор), не надано доказів на підтвердження оплати за договором (якщо договір є відплатним, бо встановити це не є можливим у зв`язку із відсутність повного тексту договору факторингу від 08 листопада 2023 року). У зв`язку з чим суд критично ставиться до можливості ТОВ "Фінансова компанія "МАРИН-ФІНАНС" бути стороною укладеного договору факторингу із відступлення прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08 листопада 2023 року в якості фактора, яким відповідно до ч. 3 ст. 1079 ЦК України може бути лише банк або інша фінансова установа, якій надано право здійснювати факторингові операції, а також щодо виконання вимог договору факторингу від 08 листопада 2023 року та набуття позивачем права вимоги до [PERSON] . Верховний Суд у постановах від 20 лютого 2019 року у справі N 910/16109/14 та 17 січня 2020 року у справі N 916/2286/16 зробив висновок, що відсутність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником. На необхідність перевірки доводів перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний Суд у постановах від 29 вересня 2021 року у справі N 2-879/11, (провадження N 61-10005св21), від 03 листопада 2021 року у справі N 301/2368/14-ц (провадження N 61-11546св21) з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19). З урахуванням вищевикладених висновків суду, на основі досліджених матеріалів справи, керуючи принципом змагальності цивільного судочинства, суд вважає, що стороною позивача не надано достатньої сукупності належних, допустимих, достовірних доказів, на підставі яких суд мав би можливість зробити висновок та допустити вірогідність існування обставин, які зазначаються у позовній заяві, зокрема, отримання права вимоги за кредитним договором, порушення кредитного зобов`язання, тому позовну заяву слід залишити без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed