Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. При зверненні до суду позивач посилався на те, що перебуває у шлюбі з відповідачкою з 14.08.2003. Просить врахувати, що протягом останніх років сімейне життя між нею та відповідачем поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті привело до фактичного припинення шлюбних відносин. З огляду на наведене просить позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 20.09.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. [PERSON] відзив на позовну заяву не подала, надійшла заява про надання строку на примирення, в якій зазначила, що вона протягом 36 років прикладає зусилля щодо збереження шлюбу, через воєнні дії їх дочка разом з онуком залишили Україну та виїхали за кордон, що на її думку, вплинуло на прийняття поспішного рішення позивачем щодо розірвання шлюбу. 21.12.2023 позивач вийшов з дому на роботу і більше не повернувся, про намір розірвати шлюб позивач її жодного разу не повідомляв, вважає, що у них немає підстав для розірвання шлюбу. Від [PERSON] надійшли заперечення на заяву [PERSON] , в яких зазначив, що відповідачка вводить суд в оману, у них не має спільної доньки та онука, у нього є дитина [PERSON] , [INFO] від [PERSON] , з якою позивач проживає та бачить своє майбутнє життя. Також звертає увагу, що з моменту подачі позову про розірвання шлюбу відповідачка не здійснювала жодних дій щодо збереження шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.08.2003 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис 1001 від 14.08.2003. Встановлено, що укладання шлюбу здійснюється на засадах взаємної любові та поваги, то збереження подружніх відносин неможливо, якщо втрачена їх основа. За визначенням ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що однією із ознак сім`ї є спільне проживання та спільний побут подружжя. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи матеріали справи та враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе, шлюб сторін носить формальний характер, а тому позов підлягає задоволенню. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved