Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-09 00:00:00

18.11.2024 року позивач через засоби поштового зв`язку звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання? у якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої дитини сторін [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що у шлюбі сторін народився [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.01.2023 року у справі №755/7840/22 з відповідача були стягнуті аліменти на утримання його неповнолітнього сина. Наразі дитини досягла повноліття та продовжує навчання в Університеті імені Андрія Фрича Моржевького в Кракові, Республіка Польща на факультеті права, управління та міжнародних відносин на денній формі навчання першого ступеня за спеціальністю «Міжнародні відносини» на платній основі. В зв`язку з наведеним повнолітня дитина не має змоги працевлаштуватись та утримувати себе самостійно. Спільний син сторін зареєстрований за місцем реєстрації позивачки. Факт проживання дитини з матір`ю також підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.01.2023 року у справі №755/7840/22 про стягнення з відповідача аліментів. Лише на період навчання дитини періодично їздить до Польщі і потребує стабільного матеріального забезпечення для належних умов проживання та подальшого навчання. Із власних доходів позивач не може повністю забезпечувати повноцінне навчання сина та його утримання. Відповідач є працездатним, несе службу в лавах Збройних Сил України та отримує регулярне грошове забезпечення від держави. Інших дітей відповідач не має, аліментів нікому не сплачує, а тому має можливість надавати грошову допомогу на утримання свого сина. Ухвалою суду від 29.11.2024 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами була направлена відповідачу за адресою його реєстрації, але судова кореспонденція повернулась до суду без вручення адресату. Станом на час ухвалення у справі рішення відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа у справі, так само, своїм правом на подання письмових пояснень не скористалась, направлена на її адресу судова кореспонденція повернулась до суду без вручення адресату. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач жодних заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення не викладав. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як убачається з матеріалів справи, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Шлюб між батьками [PERSON] , зареєстрований 26.01.2006 року, був розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.08.2022 року у справі №755/5206/22 (а.с. 19). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.01.2023 року у справі №755/7840/22 з відповідача були стягнуті аліменти на утриманні його неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 26.08.2022 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 20-23). За змістом свідоцтва про продовження навчання на денній формі навчання, [PERSON] , [INFO] прийнятий на навчання в Університет імені Андрія Фрича Моржевького в Кракові на термін 01.10.2024-30.09.2027, на денну форму навчання першого ступеня, за спеціальністю «Міжнародні відносини» на платній основі, на перший семестр. Навчання на денній формі починається з 01.10.2024 року (а.с. 14-15). Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до положень ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Вирішуючи спір по суті суд враховує наступне. Третій особі у справі виповнилось 18 років, але вона ще до досягла 23-го віку. Повнолітня дитина сторін продовжує навчання, що підтверджується наявними в матеріалах справи належними та достатніми письмовими доказами. Із наявних у справі документів вбачається, що [PERSON] , [INFO] , навчається на денній формі навчання. Така форма навчання призводить до неможливості студента офіційно працювати та отримувати доходи, а отже дитина об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, адже сама по собі денна форма навчання позбавляє повнолітню дитину можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов дитина потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. У постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року в справі №346/103/17, суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Визначаючи розмір аліментів, які мають стягуватись з відповідача на утримання його повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд приходить до висновку, що заявлений до стягнення розмір має бути зменшеним до 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Ураховуючи положення ст. 182 СК України, суд приймає до уваги працездатний вік відповідача, відсутність будь-яких даних про незадовільний стан здоров`я відповідача та відсутність будь-яких даних про наявність у відповідача на утриманні інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина. При розгляді справи судом не встановлено обставин передбачених п.п. 3-1), 3-2) ч. 1 ст. 182 СК України, а також інших обставин, які б могли мати істотне значення для вирішення спору. Разом з тим, положеннями ст. 199 СК України чітко визначено, що однією з умов стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є наявність у такого платника аліментів можливості надавати матеріальну допомогу, а статтею 200 СК України передбачено необхідність враховувати судом можливість надання утримання другим з батьків. При цьому, позивачка посилаючись на наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу не надала суду жодних доказів на підтвердження такої обставини та не зверталась до суду з клопотанням про витребування доказів стосовно матеріального стану платника аліментів. Крім того, позивачем не надано доказів власного матеріального стану для надання суду можливості його врахування при визначенні аліментів у тому розмірі про який прохає сторона позивача. Також приймаючи рішення у справі суд враховує, що за наявними у справі письмовими доказами повнолітній син сторін навчається на платній основі, на що зокрема посилається і позивач у своєму позові, однак у матеріалах справи відсутні будь-які дані про розмір вартості освітньої послуги та відповідні докази на підтвердження вартості послуги з навчання. За таких обставин суд вбачає підстави для зменшення заявленого до стягнення розміру аліментів з до 1/6 частини від доходів відповідача. Суд роз`яснює сторонам, що відповідно до положень ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial