Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

04.12.2024 адвокат Працевитий Г.О. в інтересах [PERSON] через систему «Електронний суд» подав позов до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», в якому вказує, що [PERSON] з сайту «Автоматизована система виконавчого провадження» стало відомо про відкриття щодо нього виконавчого провадження №68468285. З наданих приватним виконавцем документів встановлено, що 14.01.2022 приватним нотаріусом Кобельницьким С.І. було вчинено виконавчий напис №59 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №10/2005/4130012036, укладеним 09.11.2005 між [PERSON] і ПАТ «КБ «Надра». Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм законодавства, оскільки кредитний договір не було нотаріально посвідчено, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, на момент вчинення напису заборгованість за кредитним договором не була безспірною. Посилаючись на викладені обставини, просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Кобельницького С.І. від 14.01.2022 № 59 таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 06.12.2024 відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. 20.12.2024 до суду надійшли заперечення представника відповідача, в яких він не погоджується з розміром витрат на правничу допомогу та просить відмовити позивачу в їх стягненні. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Працевитий Г.О. не з`явилися. Останній подав клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує (а. с. 7 зв., 60). Представник відповідача ТОВ «Ізі Кредит» у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а. с. 35). Про причини неявки суд не повідомив. Треті особи приватний нотаріус Кобельницький С.І., приватний виконавець Макаренко А.С. у судове засідання також не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (а. с. 34, 35). Приватний виконавець Макаренко А.С. подала заяву про розгляд справи без її участі (а. с. 36). У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, відзиву не подав, за згодою позивачки було проведено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 09.11.2005 між ВАТ КБ «Надра» і [PERSON] було укладено кредитний договір №10/2005/4130012036, на підставі якого останній отримав у кредит 6000 доларів США на умовах, зазначених у договорі, у тому числі на умов забезпечення виконання зобов`язань договорами іпотеки та поруки (а. с. 12 - 13). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 27.12.2016, яке набрало законної сили 10.01.2017, у справі №573/1939/16-ц за позовом ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О. з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку стягнуто 4796 доларів США 63 центи заборгованості за кредитним договором №10/2005/4130012036, 5627 грн 07 коп. пені за прострочення сплати кредиту, що станом на 12.09.2016 за офіційним курсом НБУ становило 210 доларів США 95 центів, а також у дольовому порядку по 667 грн 89 коп. судового збору з кожного (а. с. 39 - 41). 14.01.2022 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» заборгованості за кредитним договором №10/2005/4130012036, укладеного між [PERSON] і ВАТ КБ «Надра», право вимоги за яким на підставі договору №GL48N718070_I_6 перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», за період з 01.03.2019 по 04.01.2022 у сумі 209111 грн 55 коп., з яких: 124097 грн 60 коп. загальна заборгованість за тілом кредиту, 65399 грн 30 коп. загальна заборгованість за відсотками, 19614 грн 65 коп. загальна заборгованість за комісією (а. с. 14). Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за №59. 02.02.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Закорком В.В. прийнято постанову про відкриття виконавче провадження №68468285 щодо примусового виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса (а. с. 17 зв. - 18). У зв`язку з припинення діяльності приватного виконавця Закорка В.В. виконавче провадження передане приватному виконавцю Макаренко А.С. (а. с. 21 зв. - 23). Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області 25.11.2024 у справі №573/2272/24 за заявою представника [PERSON] адвоката Працевитого Г.О. було вжито заходи забезпечення позову: зупинено стягнення у виконавчому провадженні №68468285 до завершення судом розгляду справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а. с. 23 зв. - 24 зв.). Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 87, 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. У постанові від 27.03.2019 у справі №137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Згідно з п.п. 2.1 п. 2 гл. 16 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені:\~ відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника;\~ дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи;\~ номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи;\~ строк, за який має провадитися стягнення;\~ інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п.п. 2.2 п. 2 гл. 16 р. ІІ вказаного Порядку в разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. На сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. А зазначеним Порядком вчинення нотаріальних дій передбачено надсилання письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання боржнику та майновому поручителю для одержання виконавчого напису лише по іпотечним договорам. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати в позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику в порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Саме такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.10.2021 у справі №554/6777/17, від 30.09.2019 у справі 357/12818/17, від 10.01.2023 у справі №619/4933/20. Звертаючись з позовом до суду позивач зазначив, що про виконавче провадження йому стало відомо з сайту «Автоматизована система виконавчого провадження», а про вчинення виконавчого напису з документів, отриманих від приватного виконавця на запит адвоката. Тому суд дійшов висновку, що [PERSON] не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Доказів зворотного відповідачем суду надано не було. Крім того, заслуговують на увагу доводи позивача щодо розміру заборгованості за кредитом та строку, який минув з дня виникнення права вимоги за кредитним договором. Як було зазначено вище з відповідача та його поручителів заборгованість за кредитним договором була стягнута рішенням суду від 27.12.2016. Виконавчий напис нотаріусом виданий щодо заборгованості за кредитом, яка виникла у період з 01.03.2019 по 04.01.2022 та складається з тіла кредиту, відсотків та комісії. Велика Палата Верховного Суду в своїх постановах неодноразово зазначала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла в постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (п. 53, 54), від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 (п. 6.19), від 05.04.2023 №910/4518/16 (п. 83, 84). Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни». Пунктами 3.1,\~3.2\~глави 16\~Розділу ІІ\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~затвердженого наказом\~Міністерства юстиції\~України від\~22.02.2012\~№296/5,\~передбачено,\~що нотаріус\~вчиняє виконавчі\~написи:\~якщо подані\~документи підтверджують\~безспірність заборгованості\~або іншої\~відповідальності боржника\~перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 26.11.2014\~№662\~були внесені\~зміни до\~вказаного Переліку,\~зокрема,\~його було\~доповнено розділом\~«Стягнення заборгованості\~з підстав,\~що випливають\~з кредитних\~відносин»,\~пунктами якого\~було встановлено,\~що кредитні\~договори,\~за якими\~боржниками допущено\~прострочення платежів\~за зобов`язаннями,\~належать до\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів,\~а для\~одержання такого\~напису надаються: а)\~оригінал кредитного\~договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у частині, зокрема, п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Як встановлено судом оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 14.01.2022, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (у редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) до документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів належать нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно». Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Укладений 09.11.2005 кредитний договір №10/2005/4130012036 нотаріально посвідчений не був (а. с. 12 - 13), а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі №172/1652/18. З огляду на викладене, оскільки встановлена законом процедура стягнення боргу на підставі виконавчого напису нотаріуса не була дотримана (виконана), тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Що стосується вимоги про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8 статі 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 Верховний Суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Судом встановлено, що 09.10.2024 між [PERSON] та адвокатським бюро «Юрконсалт» Геннадія Працевитого» було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги (а. с. 9). Згідно з п. 3.1 вказаного договору розмір гонорару визначається та сплачується за погодженням сторін та викладається в додатку (додатковому договорі) до вказаного договору, який вважається його невід`ємною частиною. Цього ж дня між [PERSON] і адвокатським бюро «Юрконсалт» Геннадія Працевитого» було укладено додатковий договір до договору про надання правової допомоги від 09.10.2024, відповідно до розділу 2 якого: вартість однієї години роботи адвоката становить 1000 грн; орієнтовний перелік послуг, що можуть бути надані адвокатом: консультація адвоката, підготовка позовної заяви, подання позову від імені адвоката, зупинення виконавчого провадження, контроль справи у суді, участь адвоката у судових засіданнях, стягнення витрат на правничу допомогу; вартість послуг, зазначених в орієнтовному переліку, складає 7000 грн за 7 годин (а. с. 9 зв.). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (§80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (§95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц. З огляду на викладене, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу саме в цій справі, суд бере до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України, характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. Щодо вимоги про стягнення 1211 грн 20 коп. судового збору за подання позовної заяви та 605 грн 60 коп. за подання заяви про забезпечення позову суд вважає за необхідне зазначити наступне. На підтвердження своїх доводів представником позивача було надано дві копії однієї квитанції №2887-2720-5067-7618 про сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 1211 грн 20 коп. (а. с. 28, 28 зв.) Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на даний час становить 1211 грн 20 коп. Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Позовна заява була подана представником позивача через систему «Електронний суд», тому сплаті підлягав судовий збір у розмірі 968 грн 96 коп. (1211 грн. 20 коп. х 0,8). З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути 968 грн 96 коп. судового збору за подання позовної заяви. У той же час, у стягненні 605 грн 60 коп. судового збору за подання заяви про забезпечення позову слід відмовити, оскільки вказане питання повинно бути вирішене в справі №573/2272/24, і, крім цього, позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що ним було сплачено судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved