Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

У січні 2024 року представник позивача звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом. Посилалась на те, що у комунальній власності територіальної громади\~міста Чернівців знаходься земельна ділянка по [ADDRESS] . Власником нежитлових приміщень у підвальному приміщенні будинку [ADDRESS] (станом до 26.12.2023) була відповідачка [PERSON] . На адресу управління порядку та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради стали надходити скарги мешканців будинку [ADDRESS] щодо незаконності облаштування [PERSON] входу до належних їй на праві власності нежитлових приміщень за вказаною вище адресою. У зв`язку із цим, посадовими особами Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради спільно з працівниками управління порядку та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради, управління земельних ресурсів та Чернівецької міської ради було здійснено вихід за місцем розташування зазначеного об`єкта будівництва та виявлено самовільне зайняття відповідачкою [PERSON] земельної ділянки, площею 0,0012га та самочинного облаштування на ній входу до підвальних приміщень. При цьому було встановлено, що Чернівецькою міською радою не приймалось жодних рішень про надання [PERSON] чи будь-яким іншим особам вказаної земельної ділянки у власність чи користування. Також встановлено, що самочинне будівництво проведене без відповідного дозволу на право виконання будівельних робіт. У подальшому власником нежитлового приміщення по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2023 став [PERSON] . Враховуючи наведені вище обставини, просила усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою по [ADDRESS] , площею 0,0012га, шляхом зобов`язання [PERSON] , [PERSON] провести перебудову нежитлових приміщень за вказаною адресою. У судовому засіданні представник Чернівецької міської ради Лелюк Х.М. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що незважаючи на те, що на даний час відповідач [PERSON] вживає заходів щодо отримання дозволу на узаконення самочинної добудови, вона здійснена без дотримання відповідного порядку, а тому її необхідно перебудувати. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. Пояснив, що у грудні 2023 придбав у [PERSON] нежитлові підвальні приміщення за адресою [ADDRESS] у такому вигляді як вони існують на даний момент, тобто з добудованими сходами. Про те, що добудова здійснена попереднім власником самочинно він дізнався лише згодом. Відразу звернувся до міської ради для отримання земельної ділянки в оренду та отримав згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Таким чином, ним вживаються активні дії щодо надання йому земельної ділянки в оренду, однак дана процедура є довготривалою та вимагає достатнього часу. Вважає, що даний позов є передчасним, у зв`язку із чим просив у його задоволенні відмовити. Представник третьої особи Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради Сірман Н.В. позов підтримала та просила його задовольнити. Вказала, що у разі отримання усіх необхідних дозволів, відповідач зможе здійснити добудову. Розгляд справи відбувався у відсутність відповідачки [PERSON] , яка у судове засідання не з`явилася, незважаючи на те, що неодноразово належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомила та жодних заяв, клопотань не подала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що з 28.09.2023 відповідачка [PERSON] була власником нежитлового підвального приміщення, загальною площею 88,8кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.4-8). 26.12.2023 [PERSON] за договором купівлі-продажу від 26.12.2023 відчужила вказане нерухоме майно [PERSON] . Отже, з 26.12.2023 по даний час власником нежитлового підвального приміщення, загальною площею 88,8кв.м. по [ADDRESS] є відповідач [PERSON] (а.с.33-34). Як вбачається із акту виходу на об`єкт будівництва від 24.10.2023, працівниками Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради встановлено, що в будинку [ADDRESS] самовільно, без права на виконання будівельних робіт та прийняття об`єкта в експлуатацію, влаштовано окремий вхід до підвальних приміщень (власником яких у той час була [PERSON] ), а саме: приямка шириною 1,85м та довжиною 6,60м, чим порушено вимоги п.1 ч.1 ст.34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», п.13 Постанови КМУ від 13.04.2011 №466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» (а.с.9-10,14). Окрім того,\~під час\~обстеження вказаної\~земельної ділянки\~встановлено,\~що добудова\~окремого входу\~до підвальних\~приміщень здійснена\~на земельній\~ділянці,\~орієнтованою площею\~0,0012га,\~яка належить\~до земель\~комунальної власності\~Чернівецької міської\~територіальної громади.\~Жодні правовстановлюючі\~документи на\~вказану земельну\~ділянку не\~видавались (а.с.11-13). Згідно висновку експерта №156, складеного 12.08.2024, площа земельної ділянки, яка розташована під самовільно влаштованим входом до підвальних приміщень, що належать на праві власності [PERSON] по [ADDRESS] , становить 0,0010га (а.с.59-68). Частинами 1,2 ст.83 Земельного кодексу України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. Частиною 1 ст.376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак доводить, що об`єкт нерухомості є самочинним. Частиною 4 ст.376 ЦК України визначено, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (ч.7 ст.376 ЦК України). Статтею\~212\~ЗК України\~передбачено,\~що самовільно\~зайняті земельні\~ділянки підлягають\~поверненню власникам\~землі або\~землекористувачам без\~відшкодування затрат,\~понесених за\~час незаконного\~користування ними. Приведення\~земельних ділянок\~у придатний\~для використання\~стан,\~включаючи знесення\~будинків,\~будівель і\~споруд,\~здійснюється за\~рахунок громадян\~або юридичних\~осіб,\~які самовільно\~зайняли земельні\~ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №822/2149/18 та від 10 квітня 2020 року у справі №344/4319/16-а зроблено висновки про те, що правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва. За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, та істотного порушення будівельних норм і правил. У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва. В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, стаття 376 ЦК України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови. Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови. \~ \~ \~ \~З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 Цивільного Кодексу, вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа,\~можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення\~самочинною забудовою. Розглядаючи позови про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень частини сьомої статті 376 ЦК України,\~суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкта та чи відмовляється ця особа від такої перебудови. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проєкту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проєкту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови (постанова Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі\~№ 646/7646/16-ц. Як було встановлено судом, відповідачкою [PERSON] здійснено добудову до належного їй нежитлового приміщення без відповідних на те дозвільних документів та на земельній ділянці, що не\~була відведена\~в установленому\~порядку для\~цієї мети,\~тобто здійснено\~самочинне будівництво.\~ У подальшому вказаний об`єкт нерухомості із наявною самочинною добудовою передано за договором купівлі-продажу у власність відповідачу [PERSON] . В той же час, бажаючи у законному порядку вирішити питання щодо самочинної добудови, [PERSON] звернувся до Чернівецької міської ради з приводу оренди земельної ділянки, на якій влаштовано добудову. Рішенням Чернівецької міської ради №1740 від 28.03.2024 відповідачу [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , орієнтованою площею 0,0015га в оренду терміном на п`ять років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код 03.07) (обслуговування сходової клітини) (а.с.53). Вказане рішення прийнято з урахуванням пропозиції департаменту урбаністики та архітектури міської ради, враховуючи рекомендації постійної комісії міської ради VIII скликання з питань земельних відносин, архітектури та будівництва. Суд звертає увагу на те, що рішення оприлюднено на офіційному вебпорталі Чернівецької міської ради. При цьому матеріали справи не містять доказів з приводу того, що будь-які інші особи зверталися до позивача із заявами про надання їм дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки в оренду та вони також претендують на вказане нерухоме майно. Таким чином, на думку суду, Чернівецькою міською радою передчасно заявлено вказаний позов, адже позивачем не доведено факту порушення його прав самочинним будівництвом, здійсненим на належній йому земельній ділянці, зважаючи на наведене вище рішення Чернівецької міської ради №1740 від 28.03.2024, яким фактично надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Outcome: dismissed