Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом, у якому зазначив, що КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради надає послуги з постачання теплової енергії, зокрема по [ADDRESS] . Нежитлове приміщення загальною площею 76,8 кв.м. відповідного будинку належить на праві спільної часткової власності у рівних частках відповідачам [PERSON] , [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу приміщення від 19.07.2006 року. Позивач зауважує, що внаслідок ухилення відповідачів у період з липня 2022 року по серпень 2023 року включно від виконання покладених на них згідно вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», положень ст. 322 ЦК України обов`язку з оплати вартості наданої теплової енергії виникла заборгованість з оплати вищенаведеного виду послуг на загальну суму 32 065,22 грн. Сторона додає, що взаємні права та обов`язки учасників засновані на договорі про надання комунальних послуг. Так, 01.10.2021 року на виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальним підприємством «Житомиртеплокомуненерго» ЖМР на офіційному сайті опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, що відповідає типовому договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830. За твердженням позивача, оскільки порядок погодження умов договору як ознака його вчинення пов`язується з фактом приєднання до таких умов з виконанням дій, що свідчать про бажання укласти правочин, правовідносини з надання комунальних послуг слід визнати фактично існуючими. Отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , підтверджується даними про початок та закінчення опалювального сезону 2022-2023 роках. Нарахування за послуги з постачання теплової енергії здійснено на підставі Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, а також Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 1288 від 04.11.2021 року затверджено тарифи на постачання теплової енергії. Оскільки відповідачі є власниками приміщення, за показниками загальної площі якого здійснено нарахування заборгованості станом на 25.03.2024 року в сумі 32 065,22 грн., підлягають до стягнення пропорційно до належних даним особам часток у праві спільної власності на майно суми в розмірах 16 032,51 грн. з кожного. Позивач просить задовольнити позов, відшкодувати судові витрати. Відповідачами подані відзиви на позовну заяву, де висловлені заперечення відносно заявлених вимог позивача. Так, відповідачі зауважують на тому, що протягом обусловленого за змістом позову періоду фактично не користувались нежитловим приміщенням, опалення у ньому було вимкнуте в повному обсязі. За твердженням учасників, заявляючи вимогу про стягнення заборгованості за надані послуги, що засновані на показниках загальнобудинкових потреб на опалення, позивач фактично не надає доказів в підтвердження даних щодо порядку донарахування мінімальної норми споживання, середньої норми споживання по будинку [ADDRESS] , порядку обрахунку вартості послуг відносно частки відповідачів. Під час судового провадження позовач неодноразово надавав додаткові письмові пояснення, пов`язані, зокрема, з порядком розрахунку заборгованості. Додатковими поясненнями по справі, що надійшли 12.12.2024 року, позивач звернув увагу на помилковому прийнятті за основу при здійсненні розрахунку заборгованості показників площі належного відповідачам нежитлового приміщення як 92,16 кв.м. Вказуючи на виправлення допущеної арифметичної помилки, приведення даних розрахунків у відповідність до площі приміщення в 76,8 кв.м., сторона зауважила на фактичному розмірі заборгованості на суму 26 789,07 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги. Відповідачі заперечували можливість задоволення позову. [PERSON] пояснив, що будь-який договір із позивачем про надання комунальних послуг не укладався, оплата заявленої вартості таких послуг не здійснювалась. Вказане, за твердженням учасника, виключає можливість пред`явлення вимог в розрізі договірних правовідносин. Відповідач зауважив також на відсутності доказів, що підтверджують математичну коректність наданих позивачем розрахунків. Під час розмов із сусідами було з`ясовано, що наведені у таких розрахунках дані площі приміщень не відповідають дійсним. Учасник висловив незгоду із застосуванням відносно нежитлових приміщень тарифів, відмінних від затверджених відносно житлових приміщень, з огляду на викладені доводи просив відмовити у задоволенні позову. Судом встановлено, що КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради надає послуги з постачання теплової енергії. Відповідні послуги надаються, зокрема, за адресою: [ADDRESS] містить нежитлове приміщення загальною площею 76,8 кв.м., право власності на яке набуто відповідачами у рівних частках на підставі договору купівлі-продажу від 19.07.2006 року. Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом;.. оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У відповідності до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 № 712/8916/17 зазначила, що відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Так, в судовому засіданні досліджено відомості про перелік будинків з датами підключення в опалювальному сезоні 2022-2023 років, 2023-2024 років, датами підключення будинку [ADDRESS] , якими є: 21.10.2022 року та 17.10.2023 року відповідно, що, у свою чергу, свідчить про забезпечення будинку послугою постачання теплової енергії у відповідні періоди. Згідно рахунків на оплату послуги з постачання теплової енергії, які скеровувались відповідачам, виконавцем послуг здійснювалось нарахування плати за абонентське обслуговування, а також донарахування до мінімальної норми споживання. Згідно з п. 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу. Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року № 315, визначається порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг. Пунктом 6 розділу ІІІ методики визначено, що у будівлі/будинку, у якій/якому частина приміщень оснащена приладами розподільного обліку теплової енергії, а решта приміщень не оснащена такими приладами, наявні приміщення з індивідуальним опаленням та/або окремі приміщення з транзитними мережами опалення, обсяг спожитої теплової енергії розподіляється: на опалення опалюваного приміщення, оснащеного вузлом розподільного обліку - на підставі показань відповідного вузла розподільного обліку з врахуванням частки обсягу спожитої теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, що визначається пропорційно до загальних/опалювальних площ/об`ємів цих приміщень, та враховуючи вимоги розділів VI, VIІІ цієї Методики. Згідно визначень, наведених у Методиці, загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Пунктом 1, 2 Розділу VI Методики визначено, що для споживачів, приміщення яких оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії. Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії на опалення визначається для опалюваних приміщень, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії. Цією часткою перевіряють додержання теплового режиму в цих приміщеннях протягом опалювального періоду, в яких не допускається зниження температури повітря більше ніж на 4 oC від нормативної температури внутрішнього повітря. Якщо опалюване приміщення спожило менший обсяг теплової енергії, визначений за показаннями приладів розподільного обліку теплової енергії, ніж визначений за мінімальною часткою середнього питомого споживання, такому приміщенню донараховується обсяг спожитої теплової енергії. У кожному розрахунковому періоді протягом опалювального періоду перевіряється дотримання вимоги щодо мінімального споживання теплової енергії в опалюваних приміщеннях, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії. При перевірці спожитий опалюваним приміщенням обсяг теплової енергії на опалення, визначений за показаннями приладу (приладів) розподільного обліку теплової енергії та віднесений до загальної/опалюваної площі/об`єму цього приміщення, порівнюється з мінімальною часткою середнього питомого споживання теплової енергії. У разі недотримання цієї вимоги опалюваному приміщенню донараховується обсяг теплової енергії за такими формулами. Судом встановлено, що показники встановленого у належному відповідачам індивідуального лічильника протягом опалювального періоду не змінювались, позивачем здійснювалось донарахування до мінімальної норми споживання. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 1288 від 04.11.2021 року затверджено тарифи на постачання теплової енергії для потреб інших (крім населення) споживачів. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на зміст досліджених в судовому засіданні даних щодо розподілу обсягу споживання ЦО по будинку, відомостей про загальну площу нежитлового приміщення, що належить відповідачам на праві спільної часткової власності, наданих позивачем в ході судового розгляду додаткових пояснень із уточненими розрахунками, суд приходить до висновку про належне підтвердження існування заборгованості на суму 26 789,07 грн. Відповідачами не подавались власні розрахунки заборгованості на підтвердження математичної некоректності поданих стороною позивача відомостей. З приводу зауважень відповідача [PERSON] щодо впливу уточнених даних з внесеними змінами відносно площі приміщення на показники усього сукупного обсягу теплової енергії будинку, тобто із наслідковим значенням для інших споживачів, суд підкреслює положення ст.ст. 4, 13 ЦПК України, відповідно до яких кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст .360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ч.2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані: своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Суд приходить до висновку про неналежне виконання відповідачем зобов`язань з оплати житлово-комунальних послуг, виникнення станом заборгованості за спожитті послуги з постачання теплової енергії в розмірі 23 065,22 грн. Не мають змістовного правового значення зауваження відповідача про незгоду із застосованим принципом більшого обтяження в оплаті комунальних послуг у порівняні з іншими споживачами, тобто як власниками житлових приміщень. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Приймаючи до уваги, що відповідачі порушили зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг, суд стягує суму заборгованості на користь позивача з кожного з відповідачів пропорційно до розміру часток у праві власності на майно, а також судові витрати. Оскільки розрахунок заборгованості на згадану суму не подавався в порядку зменшення позовних вимог, суд задовольняє позов частково, стягує судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог у первісно заявленому обсязі.

Outcome: partial