Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-24 00:00:00

[PERSON] (далі заявник) звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності заповіту, посилаючись на те, що [INFO] померла її баба [PERSON] . На випадок смерті [INFO] бабою [PERSON] було складено заповіт посвідчений Олексієнко Н.П., секретарем Жовтневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області, зареєстровано в реєстрі за №23. Вказаним заповітом [PERSON] , на випадок своєї смерті, заповіла заявниці - своїй онуці [PERSON] , все належне їй на час смерті майно. Однак в заповіті прізвище баби записане [PERSON] , що перешкоджає заявнику підтвердити належність його саме її бабі [PERSON] . Вважає, що вказані розбіжності у заповіті щодо написання прізвища заповідача викликані опискою, допущеною під час здійснення перекладу прізвища з російської на українську мову. Таким чином заявник позбавлена можливості довести, що заповіт складений саме її бабою [PERSON] . Заявник просить встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , заповіту складеного 25.03.1998 року, посвідчений Олексієнко Н.П., секретарем Жовтневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області, зареєстрованого в реєстрі за №23, яким [PERSON] , жителька [ADDRESS] , заповіла все своє майно своїй внучці [PERSON] . Представником Заявника до суду направлено заяву про розгляд справи без їх участі, щодо заявлено клопотання про виклик свідка відмовляються. Від представника Андрушківської сільської об"єднаної територіальної громади до суду надійшла телефонограма про розгляд заяви без участі їх представника, вимоги заяви визнають. Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. \~ \~ \~ \~ Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , 12 серпня 1961 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , після державної реєстрації шлюбу, прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». /а.с.8/ \~ \~ \~ \~Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] . /а.с.9/ \~ \~ \~ \~13 травня 1989 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після чого змінила своє прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . /а.с.10/ Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 5 квітня 1999 року Жовтневою сільською радою Попільнянського району Житомирської області, [PERSON] , померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 7. /а.с. 6/ На випадок смерті [INFO] [PERSON] було складено заповіт посвідчений Олексієнко Н.П., секретарем Жовтневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області, зареєстровано в реєстрі за №23. Вказаним заповітом [PERSON] , на випадок своєї смерті, заповіла заявниці - своїй онуці [PERSON] , все належне їй на час смерті майно. /а.с.4/ Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 02 квітня 2024 року, зареєстровано дубліката заповіту, спадкодавцем якого значиться [PERSON] . /а.с. 12/ Однак в заповіті прізвище записане [PERSON] , а вірним є [PERSON] . Як вбачається з довідок Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області [PERSON] , [INFO] , уродженка села Рудня Повч Лугинського району Житомирської області, яка померла [INFO] , а/з № 7 від 05.04.1999, постійно проживала та була зареєстрована до дня смерті за адресою: [ADDRESS] . За вищезгаданою адресою до дня смерті проживали та були зареєстровані: внучка померлої [PERSON] , [INFO] , правнуки: [PERSON] та [PERSON] . Житловий будинок, який належав померлій, дійсно розташований по [ADDRESS] . /а.с.14-15/ Доказами, що підтверджують належність заповіту [PERSON] , є довідка Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області №328 від 18 листопада 2024 року, згідно якої [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , яка зазначена в заповіті дійсно являється однією і тією ж особою. На час складання заповіту була зареєстрована і проживала в [ADDRESS] , що збігається із записом про місце проживання заповідача в заповіті. Також в заповіті вказано, що майно на випадок своєї смерті [PERSON] заповідає саме своїй внучці [PERSON] . /а.с.16/ Те, що за життя баби було різне написання її прізвища підтверджується як свідоцтвом про народження матері заявниці [PERSON] , де її матір записана російською мовою « [PERSON] », а от в свідоцтві про право власності №151 від 05 жовтня 1994 року, баба, як власник житлового будинку [ADDRESS] , записана [PERSON] . /а.с.7, 13/ У відповідності до статті 4 ЦПК України, \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Так, відповідно до вимог\~ глави 6\~розділу\~ІV\~ЦПК\~України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення розглядає суд за місцем проживання заявника. Пункт 1 Постанови Пленуму\~Верховного\~суду\~України «Про\~судову\~практику\~в справах\~про\~встановлення\~фактів,\~що\~мають\~юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, передбачає, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення. Вимога пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із п. 12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року\~(із змінами), при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 273 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Частиною 1 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно частини 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом статей\~12,\~13,\~81 ЦПК України, \~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до норм статті 89 ЦПК України, \~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Таким чином, дослідивши матеріали справи та наданні докази, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту належності заповіту, підлягає задоволенню. Відповідно до положень ч. 7\~ст. 294 ЦПК України, \~при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved