Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-24 00:00:00

22.06.2024 року позивач через засоби поштового зв`язку звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області із позовом до відповідача про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, у якому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача в розмірі частки від всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.07.2024 року по [INFO] . Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 11.07.1998 року батьки позивача зареєстрували шлюб, який був розірваний 03.11.2011 року. Від указаного шлюбу [INFO] народився позивач, який на теперішній час навчається в Центральноукраїнському національному технічному університеті. Кінцевий термін навчання - 30.06.2027 рік. Раніше відповідач сплачував аліменти на утримання позивача згідно виконавчого листа Мар`їнського районного суду Донецької області 02.12.2010 року №2-5582. Наскільки відомо позивачу відповідач більше нікому аліментів не сплачує, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків не має. Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 26.06.2024 року відкрите провадження у справі. Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 17.09.2024 року справу передано на розгляд Дніпровського районного суду м. Києва. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.10.2024 року справу прийнято до провадження та призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.10.2024 року задоволене клопотання сторони відповідача про витребування доказів. 16.10.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених позовних вимог та просить прийняти рішення про стягнення з нього аліментів в сумі 1000,00 грн., а також не стягувати з відповідача судовий збір, оскільки він намагався добровільно сплачувати аліменти, але позивач звернувся до суду, що спричиняє відповідачу збитки в разі прийняття судового рішення, або розділити судові витрати між сторонами у рівних частинах. Відповідач вказує, що заявляючи позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі прожиткового мінімуму на повнолітню особу, позивач суперечить нормам ст. 200 СК України, оскільки прожитковий мінімум не є ані твердою грошовою сумою, ані часткою від заробітку (доходу), тому відповідач вважає, що такі позовні вимоги не можуть бути задоволені. Під час переговорів з позивачем відповідач виявив бажання сплачувати аліменти в сумі 1000,00 грн., але вирішити питання в позасудовому порядку не вийшло, оскільки позивач наголошує, що такий розмір аліментів його не влаштовує. До досягнення сином 18 років відповідач стабільно сплачував аліменти і згодний надалі сплачувати аліменти в сумі 1000,00 грн.. оскільки в більшій суми сплачувати аліменти він не має можливості. У довідці про навчання позивача не вказано на якій основі він навчається, не подано довідки про його доходи, при цьому відповідач вважає, що позивач навчається за бюджетні кошти та має певні пільги будучи дитиною учасника бойових дій. Навчання на бюджетній основі передбачає отримання стипендії приблизно у розмірі 1300,00 грн. Позивачем не надано графіку свого навчання, не зазначено чи часи навчання дійсно становлять весь робочий день, тиждень, адже якщо у позивача є вільний час він може мати змогу підробляти і частково забезпечувати себе. Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що передбачає отримання певної матеріальної допомоги та інших пільг. Відповідач не має можливості сплачувати аліменти, оскільки ніде не працює, звільнений у відставку за станом здоров`я, як непридатний до військової служби. Відповідач отримав направлення для проходження МСЕК, з метою отримання інвалідності, оскільки через травми та хвороби отримані під час служби він має вади координації рухів, мови та загалом значно погіршився стан здоров`я відповідача. Стан здоров`я відповідача не дозволяє йому повноцінно жити, працювати та забезпечувати себе матеріально. Відповідач потребує періодичного стаціонарного лікування, що вимагає значних коштів на придбання ліків та реабілітацію після проведеного оперативного втручання. Відповідач не має власного житла в м. Києві, його житло знищене та знаходиться на тимчасово окупованій території, тому відповідач вимушений винаймати житло за власний рахунок із своїх невеликих заощаджень. Відповідач не має у власності будь-якого нерухомого, рухомого майна та банківських вкладів. Не здійснював будь-яких придбань, які перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідач щомісячно несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг, придбання продуктів харчування, одягу, засобів гігієни. Ці витрати відповідач не може здійснювати самостійно, тому переважну їх більшість несе дружина відповідача, яка має неповнолітню дитину 2007 р.н., що навчається на контрактній основі в медичному коледжі, що в свою чергу також вимагає значних витрат. У певні періоди часу заробітна плата відповідача становила 120 тис. грн., 75 тис. грн. і відповідач добровільно перераховував кошти позивачу всього на суму 70000,00 грн. На теперішній час відповідач не має можливості надавати позивачу матеріальну підтримку у такому ж розмірі або у розмірі визначеному позивачем, оскільки немає доходів, адже через стан свого здоров`я він не має можливості працевлаштуватись. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Батьки позивача зареєстрували шлюб 11.07.1998 року та розірвали його згідно рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 03.11.2011 року у справі №2-1641-11 (а.с. 2-3). Убачається, що 09.12.2010 року Мар`їнським районним судом Донецької області був виданий виконавчий лист у справі №2-5582/2010 про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача в розмірі 1/3 частини з всіх видів заробітку, щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 23.11.2010 року (а.с. 4). Позивач є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки №3525-5003215962 від 05.04.2024 року (а.с. 9). Мати позивача також є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки №1240-5001452562 від 29.04.2022 року (а.с. 13). За змістом довідки Центральноукраїнського національного технічного університету №457 від 12.06.2024 року, позивач навчається у Центральноукраїнському національному технічному університеті ІV рівня акредитації на 1 курсі денної форми навчання, факультет будівництва, транспорту та енергетики. Передбачений кінцевий термін навчання - 30.06.2027 року. Навчається з 01.09.2023 року (а.с. 10). За змістом довідки Центральноукраїнського національного технічного університету №614 від 31.10.2024 року, позивач навчається у Центральноукраїнському національному технічному університеті ІV рівня акредитації на 2 курсі денної форми навчання, факультет будівництва, транспорту та енергетики. Передбачений кінцевий термін навчання - 30.06.2027 року. Навчається з 01.09.2023 року. Зарахований наказом від 08.08.2023 року. Переведений наказом від 28.08.2024 року (а.с. 71). Згідно довідок про доходи позивача, виданих Центральноукраїнським національним технічним університетом, позивачу була нарахована стипендія в наступні періоди та в таких сумах: жовтень 2023 року - 2360,00 грн.; листопад 2023 року - 1180,00 грн.; листопад 2023 року - 1180,00 грн.; грудень 2023 року - 1180,00 грн.; січень 2024 року - 1180,00 грн.; квітень 2024 року - 2360,00 грн.; травень 2024 року - 1180,00 грн.; червень 2024 року - 1180,00 грн. (а.с. 72-73). Із матеріалів справи убачається, що відповідач винаймає житло у м. Києві з орендною платою 5000,00 грн. на місяць, є внутрішньо переміщеною особою та має незадовільний стан здоров`я (а.с. 34-40, 59-60, 62-63. Відповідно до положень ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Аналіз наведеної норми закону вказує на те, що обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання настає за наступних умов: - дитина досягла повноліття, але їй ще не виповнилось 23 років; - дитина навчається і саме у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги; - платник аліментів має можливість надавати матеріальну допомогу; - право позивача на звернення до суду з відповідним позовом обумовлене проживанням разом із ним дитини, яка продовжує навчання або за зверненням самої повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Наведена норма цивільного процесуального закону вказує на те, що саме позивач обирає спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі або у частці від доходу платника аліментів, тому прохання відповідача про стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. є необґрунтованим та не відповідає положенням процесуального закону. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у частці від доходу, суд не наділений правом самостійно змінити спосіб стягнення аліментів заявлений стороною позивача. Відтак у даній справі суд має розглянути питання щодо обґрунтованості вимог позивача про стягнення аліментів та обґрунтованості заявленого до стягнення розміру аліментів у частці від доходу. За змістом положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Ураховуючи, що позивач після досягнення ним повноліття продовжує навчання, що підтверджується належними доказами, при цьому він навчається на денній формі навчання, така обставина вказує на наявність об`єктивних причин, що позбавляють повнолітню дитину відповідача можливості працювати та утримувати себе самостійно. За таких умов позивач дійсно потребує матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчання, тому вимоги позивача про стягнення аліментів в даному випадку є законними та обґрунтованими. Положеннями ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.ст. 78-80 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вирішуючи питання про розмір аліментів, який має бути стягнутий з відповідача на утримання його повнолітнього сина, який продовжує навчання суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивач можливо навчається неповний робочий день і відповідно може підробляти, оскільки позивач навчається на денній формі і після закінчення щоденного навчання має мати час для підготовки до наступних семінарів та лекцій і виконання завдань навчання. Відповідач, зокрема, посилається на те, що є внутрішньо переміщеною особою, однак його повнолітній син - позивач у справі, як і його мати, так само є внутрішньо переміщеними особами. Так само як і відповідач, позивач теж потребує придбання продуктів харчування, одягу, засобів гігієни тощо. Суд враховує, що відповідачем належними, достатніми, допустимими та достовірними доказами не доведено відсутність у нього доходів, будь-якого нерухомого майна (на підконтрольній Україні території), рухомого майна, грошових коштів на банківських рахунках, оскільки такі обставини мали бути підтверджені витягами з відповідних державних реєстрів та довідками податкових органів про нараховані доходи. Наявність у дружини відповідача неповнолітньої дитини, батьком якої відповідач не є, не створює обов`язку відповідача приймати участь в утриманні цієї дитини, а тому посилання відповідача на такі обставини є необґрунтованими. Вирішуючи питання розміру аліментів, суд приймає до уваги дані навчального закладу позивача про те, що останньому здійснювалось нарахування стипендії, однак суд ураховує, що стипендія нараховувалась нерегулярно, її місячний розмір є меншим 50% відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а на другому курсі нарахування стипендії взагалі відсутнє. Разом з цим, суд ураховує незадовільний стан здоров`я відповідача, потребу в лікуванні та винаймання ним житла, а також те, що позивачем не надано суду будь-яких доказів розміру доходу його матері і неможливості надання також нею будь-якого утримання позивачу. Урахувавши всі встановлені судом обставини та надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд визначаючи розмір аліментів, які мають стягуватись з відповідача на утримання його повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог шляхом зменшення заявленого до стягнення розміру з частини до 1/8 частини від всіх видів доходу (заробітку) відповідача. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів у сумі не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки законодавчо визначений мінімальний розмір аліментів передбачений лише щодо утримання неповнолітніх дітей і не розповсюджується на сплату аліментів стосовно повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Стягнення з відповідача аліментів має відбуватись з 02.07.2024 року, оскільки саме з цього часу позивач набув повноліття. Прохання позивача визначити строк стягнення до 30.06.2027 року не відповідає вимогам СК України, оскільки аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання стягуються до досягнення 23 років, при цьому право на утримання (стягнення аліментів) припиняється у разі припинення навчання. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат шляхом стягнення з відповідача суми судового збору в дохід держави. Можливості звільнення відповідача від сплати судового збору чи покладення його розміру на обидві сторони в рівних долях, за повідомленими відповідачем обставинами, чинним законодавством не передбачено. На підставі викладеного,

Outcome: partial