Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з вищевказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] завдані збитки в у розмірі 16 554,75 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11.03.2020 між ПрАТ «Євроінс Україна» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №011007-2111-1000113. Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] . 26.10.2020 року о 13год. 00 хв. [PERSON] на перехресті просп. Героїв Сталінграда та просп. С.Бандери у м. Києві, керуючи автомобілем «Fiat» д.н.з. [NUMBER] , не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Так, страхувальник звернувся до позивача та надав заяву про виплату страхового відшкодування. На підставі вказаної заяви та наданих документів, позивачем було складено страхові акти. Відтак, позивач, на підставі зібраних документів, здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого у розмірі 37 831,64 грн. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Fiat» д.н.з. [NUMBER] була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правов відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200603237 в ТДВ СК "Альфа Гарант". ТДВ СК "Альфа Гарант" здійснило виплату суму страхового відшкодування відповідно лімітів у розмірі 21 276,89 грн., а тому різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, яке має виплатити відповідач позивачу складає 16 792,24 грн. У відзиві представник відповідача заперечив проти позовних вимог в повному обсязі, зазначив, що позивачем пропущено строки позовної давності, не доведено підстав позовних вимог та розміру сум відшкодування, позивачем не надано доказів на підтвердження вартості транспортного засобу до та після ДТП та не встановлена різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Також, звернув увагу суду, що з дня набрання законної сили постанови Оболонського районного суду м. Києва, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП і заявлення позивачем своїх позовних вимог до суду пройшло три роки п`ять місяців. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином, звернувся до суду із клопотанням, в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить проводити розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача та відповідач в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлялися судом належним чином, представник відповідача звернувся до суду із заявою, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не вдомі. Суд ухвалив проводити розглдя справи за відсутністю учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.03.2020 між ПрАТ «Євроінс Україна» та [PERSON] було укладено договір №011007-2111-1000113 добровільного страхування наземного транспорту «Каско класичне» (а.с.9). Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] . У відповідності до умов Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 26.10.2020 року о 13год. 00 хв. [PERSON] на перехресті просп. Героїв Сталінграда та просп. С.Бандери у м. Києві, керуючи автомобілем «Fiat» д.н.з. [NUMBER] , не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Водій [PERSON] , порушивши п.12.1. 13.1ПДР України, вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 14.12.2020 року у справі 756/14556/20 водія автомобіля «Fiat» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за вищевказаних обставин (а.с. 6). Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставина наявності вини відповідача у заподіянні матеріальних збитків власнику автомобіля «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] , відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Після настання страхового випадку, страхувальник звернувся до позивача та надав заяву-повідомлення №33318 від 29.10.2020 року про настання події, що має ознаки страхового випадку на виплату страхового відшкодування, в тому числі і пояснення до вказаного повідомлення (а.с. 10-12). На підставі наданих документів, позивачем було складено страховий акт №33318/20 від 27.11.2020 року. 23.11.2020 року позивачем складено розрахунок суми страхового відшкодування №33318/20, згідно якого розмір страхового відшкодування за загальним розрахунком суми страхового відшкодування КАСКО складає 40 031,64, що підтверджується долученим розрахунком до матеріалів позовної заяви (а.с.21). Однак, зі страхового акту №33318/20 від 27.11.2020 вбачається, що сума, яка підлягає до виплати за страховим випадком складає 37 831,64 грн, а розмір страхового відшкодування 40 031,64 грн. У зв`язку з відсутністю страхового платежу, який не був сплачений страхувальником, позивачем зарахований даний платіж в розмірі 2 200грн. в рахунок оплати за договором добровільного страхування наземного транспорту №011007-2111-1000113. Відповідно до платіжної інструкції №5338 від 27.11.2020 за заявою [PERSON] на виплату страхового відшкодування до справи №33318 на рахунок СТО ФОП [PERSON] ПрАТ «Євроінс Україна» було перераховано кошти у розмірі 37 831,64 грн (а.с. 23). Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-гарант» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно полісу № 200603237 від 15.07.2020. 17.01.2022 року ТДВ «СК «Альфа-гарант» здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 32 507,39, що підтверджується платіжним дорученням № 12646 від 02.11.2020, а отже сума, що залишилася невиплаченою на користь позивача складає 16 554,75 грн. З копії претензії від 31.01.2024 вбачається, що ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» зверталось до [PERSON] з вимогою компенсувати в порядку регресу витрати в розмірі 16 554,75 грн, однак відповідачем в досудовому порядку збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відшкодовані не були. Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 ЦК України). Згідно положень статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 27 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також статтею 993 ЦК України, статтею 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами статті 1191 ЦК України. З наведеного слідує, що до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора, до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. У зв`язку з вищевикладеним, позивач в порядку ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1194 ЦК України, набув права зворотної вимоги до відповідача, як винуватця ДТП. Відповідний обов`язок відшкодування шкоди винною особою, з огляду на положення ст. 1166 ЦК України є деліктним зобов`язаннями. Отже, за змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статті 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, страхова компанія виплатила страхове відшкодування, проте страхової виплати недостатньо для відшкодування шкоди, тому позивач має право на відшкодування понесених збитків з винної у дорожньо-транспортній пригоді особи. З викладеного вбачається, що ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» визначила розмір матеріального збитку, виплатила його потерпілій особі, а саме власнику транспортного засобу «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] , та пред`явила претензію до страхової компанії відповідача, а після отримання страхового відшкодування, пред`явила вимогу до відповідача про виплату матеріальної шкоди в 16 554,75 грн. (37 831,64-21 276,89 грн.), як різниці між виплаченим страховим відшкодування потерпілому та компенсованими позивачу страховиком винної особи ТДВ «СК «Альфа-гарант», в порядку виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. В зв`язку з вищезазначеним позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо застосування наслідків строку спливу позовної давності суд зазначає наступне. Представником відповідача було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог. Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. До вимог про відшкодування шкоди, застосовується загальна позовна давність. В даному випадку основним зобов`язанням є виплата страхового відшкодування в повному обсязі, як вбачається з матеріалів справи, Угодою про здійснення страхового відшкодування від 13.01.2022 року, страховик відповідача ТДВ «СК «Альфа-гарант» визнало обнгрунтованими майнові вимоги ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» у розмірі 21 276,89 грн., та 17.01.2022 виплатило позивачу 21 276,89 грн, що підтверджується платіжним дорученням №26382 (а.с. 22). Згідно відмітки банку на даному платіжному дорученні виплату було проведено 17.01.2022, тобто останнім днем подання позовної заяви є 17.01.2025. Таким чином, право регресної вимоги виникло у позивача саме з моменту виплати відшкодування, оскільки до моменту виплати відшкодування у позивача взагалі була відсутня можливість скористатися своїм правом на пред`явлення цього позову. З матеріалів справи вбачається, що вказаний позов датований 29.05.2024 та на адресу суду надійшов засобами поштового зв`язку 04.06.2024, тобто в межах загального строку позовної давності. В зв`язку з вищезазначеним позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн.

Outcome: approved