Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтував тим, що 23 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір №782532 про надання споживчого кредиту, за умовами якого Позивач надав Відповідачу кредит в розмірі 150000 грн., а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит до 23.12.2024 року та сплатити проценти за користування ним. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором та надав 23 грудня 2021 року Позичальнику кредит в порядку, встановленому пунктами 2.1., 2.2.,2.4. та 3.5. Кредитного договору, що підтверджується платіжним дорученням № 13725 від 23.12.2021 р. та банківською випискою. Позичальник зобов`язався сплачувати тіло кредиту та нараховані проценти за користування ним у відповідності до графіку платежів, наведеному в Додатку № 1 до Кредитного договору, що є його невід`ємною частиною. Відповідач здійснив виключно два платежі по договору, а починаючи з березня 2022 року не здійснив жодного платежу. Станом на 21.06.2024 року заборгованість Відповідача за Кредитним договором складає 326 752,54 грн., з яких: 147911,12 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 178841,42 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом. Тому, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором №782532 про надання споживчого кредиту від 23.12.2021 року в розмірі: 326752,54 грн., з яких: 147911,12 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 178841,42 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 4901.29 грн.; понесені витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 10 000 грн. Ухвалою суду від 13.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу надано строк для надання відзиву. Направлена ухвала суду від 13.12.2024 року повернулась на адресу суду 09.01.2025 року з відміткою «за закінченням терміну зберігання». У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено, що 23.12.2021 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір №782532 про надання споживчого кредиту (а.с. 24-26) Крім того, 23.12.2021 року відповідачем було підписана Паспорт споживчого кредиту з умовами кредитування та порядком повернення кредиту. Відповідно до якої відповідач власним підписом підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних відповідачем умов кредитування (а.с. 31-32). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Факт видачі відповідачу коштів в сумі 120000,00 грн. підтверджується наданою представниками позивача копією платіжної інструкції №13725 від 23.12.2021 року (а.с. 28) та довідками (а.с. 29, 30). Позивач стверджує, що станом на 21.06.2024 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 326752,54 гривень, з яких: 147911,12 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 178841,42 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства\~юстиції України\~від 12.04.2012\~року №578/5 до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і у податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Відповідно до п.п. 62, 63 Розділу 4 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління\~Національного банку\~України від\~04.07.2018\~року №75 (далі-Положення), виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 року у справі № 204/2972/20, від 13.10.2021 року у справі № 209/3046/20, від 01.06.2022 року у справі № 175/35/16-ц. Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 342/180/17 у постанові від 03.07.2019 року зауважила, що розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку. Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні. Проте, представником позивача не долучено до позовної заяви жодного документу, який би свідчив про наявність заборгованості в розмірі 326752,54 гривень, з яких: 147911,12 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 178841,42 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом. Розрахунки заборгованості, на які посилається представник позивача в позовній заяві, не є первинним документом, який підтверджує користування кредитом, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), а отже не є належним доказом існування боргу. Суд констатує, що лише виписки з особових рахунків позичальника є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному рахунку, вміщують записи про операції та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Долучена представником позивача «фільтрована виписка за період з 01.11.2021 року по 21.06.2024 року» свідчить лише про отримання відповідачкою кредиту в розмірі 120000,00 гривень, однак будь-якої інформації щодо погашення заборгованості, руху коштів, розміру заборгованості тощо представником позивача не надано. Згідно з положеннями ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, з урахуванням викладеного, судом встановлено, що представником позивача не надано суду належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів наявності у відповідачки заборгованості, яка виникла внаслідок порушення нею умов договору №782532 від 23.12.2021 року, не доведено правильність розрахунку його розміру. За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed