Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

22 жовтня 2024 року представник ТОВ «Алекскредит» звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] на корить Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» заборгованість за договором про надання кредиту № 6323330 від 25 грудня 2022 року, яка станом на 30 вересня 2024 року становить 32 256,39 грн. та складається із заборгованості за кредитом в сумі 5 116,15 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 27 140,24 грн. Позов обґрунтовано тим, що 25 грудня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» та [PERSON] \~ укладено Договір про надання кредиту № 6323330. На підставі даного договору ТОВ «Алекскредит» перерахувало [PERSON] грошові кошти в сумі 6 000,00 грн. Станом на 30 вересня 2024 року [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «Алекскредит» 32 256,39 грн. та складається із заборгованості за кредитом в сумі 5 116,15 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 27 140,24 грн. Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 жовтня 2024 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. 25 листопада 2024 року судом отримано відомості з ЦМУ ДМС України про реєстрацію місця проживання відповідача. Ухвалою суду від 27 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 08 січня 2025 року. За клопотанням позивача витребувано в АТ «Сенс Банк» письмові докази, що містять банківську таємницю. 24 грудня 2024 року на адресу суду із АТ «Сенс Банк» надійшли витребувані судом докази. Представник позивача у позовній заяві просив суд розглядати справу без його участі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. 08 січня 2025 року відповідач [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі. Розгляд справи просила проводити без її участі. Фіксування судового процесу не здійснювалося відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: 25 грудня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» та [PERSON] було укладено Договір про надання кредиту № 6323330, згідно з п.1.3 якого сума кредиту становить 6 000,00 грн.. Згідно з п.1.4 договору, кредит надається шляхом перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту в сумі, визначені у п.1.3 договору, на банківський рахунок позичальника, уключаючи з використанням реквізитів електронного платіжного засобу останнього. Згідно з п.1.7.2-17.4\~ договору, процентна ставка за користування кредитом за період з 25.12.2022 року по 09.01.2023 року становить 1,59% за кожен день користування кредитом та 3% за кожен день користування кредитом за період часу 10.01.2023 року до 08.07.2023 року. Проценти нараховуються протягом усього строку дії договору до кінцевої дати його виконання включно на основну суму кредиту за кожен день користування кредитом за фіксованою процентною ставкою відповідно для кожного періоду, для якого вона встановлювалася. Позивачем 30 вересня 2024 року видано довідку про отримання платежів від відповідача за кредитним договором в сумі 50,00 грн. 12.01.2023, в сумі 50,00 грн. 12.01.2023, в сумі 1976,75 грн. 12.01.2023 та в сумі 787,10 грн. 12.01.2023. Факт отримання [PERSON] на банківський рахунок в АТ Сенс Банк» кредитних кошових коштів в сумі 6 000,00 грн. підтверджено випискою АТ Сенс Банк». За розрахунком заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Алекскредит» станом на 30.09.2024 року, заборгованість відповідача перед позивачам за кредитом становить 5 116,15 грн. та 27 140,24 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом. При вирішенні справи суд виходить з наступного: Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вищевказаний договір № 6323330 від 25 грудня 2022 року підписаний відповідачем електронним підписом, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19). Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Випискою по картковому рахунку з АТ «Сенс Банк» підтверджено те, що на банківський рахунок відповідача, зазначений 26 грудня 2022 року було зараховано переказ кредиту на суму 6 000,00 грн. Отже, позивачем доведено виконання умов кредитного договору, надання кредитних коштів в сумі 6 000,00 грн, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання в повному обсязі не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість. Суд при вирішенні справи користується правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 2024494/16-ц та від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446\\15\~ зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом,\~ а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може\~ ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, а також подання відповідачем заяви про визнання позову, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № 6323330 від 25 грудня 2022 року в розмірі 32 256,39 грн., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 5 116,15 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 27 140,24 грн. Відповідач до початку судового розгляду визнала позовні вимоги в повному обсязі і суд відповідно до ст. 206 ЦПК України приймає визнання позову останньою, так як вказане не порушує вимог законодавства та не суперечить правам інших осіб. Відповдіно до вимог ст. 142 ч.1 ЦПК України суд, при визнанні позовних вимог відповідачем у повному обсязі до початку першого судового засідання,\~ вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача 50 відсотків від спаленого судового збору з одночасними поверненням позивачу 50 відсотків від сплаченого судового збору за подання позовної заяви з державного бюджету.

Outcome: approved