Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду, з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, якою просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] ( [INFO] ) та збільшити розмір аліментів на утримання [PERSON] до 4000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 05 червня 2024 року, провадження у справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання на 11 липня 2024 року. 21.08.2024 року суд призначив судове засідання на 21.10.2024 року, яке було проведено і закрито, а розгляд справи по суті призначено останній раз на 23 грудня 2024 року. Позивачі просили позов задовольнити. Третя особа подала висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Представник відповідача також подав заяву, в якій просив задовольнити вимоги частково стосовно стягнення аліментів, а саме у розмірі 2000 гривень, а у позбавленні відповідача батьківських прав просив відмовити. Аргументи учасників справи. Позиція позивачів. 10.12.2010 року рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області шлюб між позивачкою та відповідачем, зареєстрований 30 квітня 2009 року, було розірвано, а також вирішено стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 400грн. щомісячно на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] ( [INFO] ) позивача. 12 жовтня 2015 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] і після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». І з моменту укладення цього шлюбу її син, позивач: [PERSON] проживає разом з матір`ю та вітчимом, обов`язки батька щодо позивача виконував і виконує виключно [PERSON] , від яких самоусунувся відповідач. ЇЇ син, позивач, називає [PERSON] батьком. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами своєї дитини, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини: не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не створює та не забезпечує умов для отримання освіти. Відповідач не приділяє увагу навчанню сина і взагалі не контактує із ним. Тобто відповідач, покладених на нього батьківських обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. За таких обставин створились умови, які шкодять інтересам дитини. Батько (відповідач) свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, з сином з моменту розірвання шлюбу не спілкується і не бажає спілкуватись, не піклується про його духовний та фізичний розвиток, не цікавиться життям та здоров`ям (не відвідує, не телефонує), не допомагає ні матеріально, ні фізично, будь-якого контакту із закладом освіти він не підтримує, батьківські збори та свята не відвідує, не вітає на свята та дні народження, не проявляє жодної заінтересованості, змінювати свою поведінку в кращу сторону не проявляє бажання. [PERSON] , не брав участі у житті сина протягом навчання його у Закрівецькій початковій школі, контакту зі школою не підтримував, батьківські збори не відвідував. За час навчання сина, жодного разу не поцікавився його успіхами. Також не бере і не брав участі у житті сина, не цікавився навчанням. Контактів зі школою не підтримує, батьківські збори не відвідує, за весь період навчання жодного разу не поцікавився успіхами та результатами навчання дитини. Разом з цим, [PERSON] називає свого вітчима батьком. Позиція представниці позивачів. Згідно з висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2024 року по справі № 185/9339/21 вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд передусім повинен надати оцінку дотриманню якнайкращих інтересів дитини, що передбачає пошук і знаходження балансу між усіма елементами, які потрібні для ухвалення справедливого судового рішенням. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є винятковим, але можливим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати виключно після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У зв`язку із чим просили позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] та змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень щомісячно. Позиція відповідача та його представника. Відповідач визнає позовні вимоги частково, зокрема не визнає позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав та частково визнає позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів, зокрема у розмірі 2000 гривень. Вважають, що ні позовна заява, ні додані до неї матеріали не містять жодних належних та достатніх доказів, які б самі по собі або у своїй сукупності свідчили про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Зазначає, що відповідач не уникає спілкування із своєю дитиною та по мірі своїх можливостей намагається брати участь у його вихованні. Однак 15.02.2023 року відповідач був мобілізованим. Крім того, у відповідача наявні серйозні проблеми із здоров`ям. Тому підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини немає. Також не врахована правова позиція, Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду у справі № 243/13192/19-ц, відповідно до якої позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який повинен застосовуватись лише у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Позбавлення прав на підставі ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття не повної загальної середньої освіти, можливе виключно за умови винної поведінки батька та свідомого нехтування батьківськими обов`язками. Відповідач з поважних причин не має можливість сплачувати аліменти у розмірі, про який зазначає позивач. Оскільки у нього незадовільний стан здоров`я та він перебуває у складі ЗСУ, тобто мають місце обставини, які змушують відповідача витрачати більшу частину свого доходу на лікування та придбання необхідного спорядження, амуніції та інших речей, необхідних для несення військової служби. При цьому сторона відповідача просила суд врахувати положення п.2 ч.1 ст. 182 СК України, відповідно до яких, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. А тому слід врахувати факт перебування на утриманні відповідача дружини: [PERSON] , яка має статус внутрішньо переміщеної особи, а також її двох дітей від першого шлюбу. Також відповідач оплачує проживання своєї дружини та її дітей. У зв`язку із чим відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 2000 гривень на утримання свого сина, позивача. Заперечення представниці позивача. З 2011 до 2023 року відповідачу нічого не перешкоджало виконувати свої батьківські обов`язки, і жодних доказів неможливості здійснювати свої батьківські обов`язки до лютого 2023 року відповідачем не наведено і не надано, як і не надано доказів щодо здійснення перешкод у спілкуванні чи побаченні з сином. Договір оренди від 01.11.2023 року припинив свою дію 01.11.2024 року, іншого договору оренди житлового приміщення після 01.11.2024 року не додано. Крім того не надано доказів, що дружина не працює, не отримує дохід, а отже повністю перебуває на утриманні відповідача. Відповідачем також не додано доказів того, що батько дітей його нової дружини не допомагає в їх утриманні, не сплачує аліменти. Відповідача вже позбавлено батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] від другого шлюбу з [PERSON] (справа № 346/3522/18). На сьогоднішній день Відповідач не звертався до суду з позовом про надання дозволу на побачення з тією дитиною чи поновлення батьківських прав. У зв`язку із чим просили їх позовну заяву задоволити. Позиція третіх осіб. Орган опіки та піклування вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав щодо дитини, оскільки сама дитина цього бажає і вже давно своїм батьком вважає і називає іншу людину. Встановлені судом обставини. [INFO] народився [PERSON] , його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11) Згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.12.2010 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 16). Разом з цим з [PERSON] , рішенням вищевказаного суду від 26 лютого 2013 року вирішено стягувати аліменти у розмірі 400 гривень, щомісячно, на утримання сина: [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, 12.10.2015 року [PERSON] одружилась з [PERSON] та змінила своє прізвище на « [PERSON] » (а.с.14). Витяги з реєстру територіальної громади №2024/000192269 і 2024/000192493 передбачають, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] (а.с. 8,10). Актом обстеження матеріальних-побутових умов від 10.05.2024р. встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в житловому будинку, по [ADDRESS] разом із своїми дітьми: [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ), у господарстві своєї матері: [PERSON] . Житловий будинок побудований 1986 року, загальною площею 90 кв.м., житлова 75 кв.м. Умови проживання задовільні. В даний час [PERSON] знаходиться в декретній відпустці, малолітніх дітей виховує разом з чоловіком [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Також актом від 09.05.2024 року встановлено, що [PERSON] ( [INFO] ) проживає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю матір`ю [PERSON] , вітчимом [PERSON] , братом [PERSON] та сестрою [PERSON] . Батько [PERSON] , [PERSON] участі у вихованні сина не бере, сина не навідував і не навідує, виховує та утримує [PERSON] його матір та вітчим [PERSON] , якого [PERSON] називає батьком (а.с. 19). Згідно з характеристикою Закрівецької початкової школи - філії Отинійського ліцею Отинійської селищної ради, [PERSON] навчався у Закрівецькій початковій школі з 01.09.2016 року по 31.05.2020 року. Матір [PERSON] та вітчим - [PERSON] приділяли належну увагу вихованню сина, цікавились навчанням, допомагали досягти успіхів, приймали активну участь у житті класу, забезпечували всі матеріальні потреби учня. [PERSON] завжди добре і щиро відкликався про матір та вітчима. [PERSON] називав батьком. Батько - [PERSON] , не брав участь у житті сина протягом навчання його у Закрівецькій початковій школі, контакту зі школою не підтримував, батьківські збори не відвідував. За час навчання [PERSON] жодного разу не поцікавився його успіхами (а.с. 20). Відповідно до характеристики від 13.05.2024р. з Грабицької гімназії Отинійської селищної ради, [PERSON] , [INFO] , навчається у Грабицькій гімназії з п`ятого класу. Матір дитини, [PERSON] , та вітчим, [PERSON] , приділяють належну увагу вихованню сина [PERSON] ; цікавляться його успіхами у навчанні, комунікують з класним керівником, активно співпрацюють з батьківським активом класу, регулярно відвідують батьківські збори, забезпечують всі матеріальні потреби учня. [PERSON] завжди добре відгукується про матір та вітчима, любить та поважає їх. Вітчима [PERSON] називає батьком. Батько дитини [PERSON] , не бере і не брав участь у житті сина, не цікавиться навчанням. Контакти зі школою не підтримує, батьківські збори не відвідує, за весь період навчання жодного разу не поцікавився успіхами та результатами навчання дитини (а.с. 21). Довідкою-характеристикою від 10.05.2024р. старости встановлено, що біологічний батько [PERSON] участі у вихованні сина не бере, сина не навідує, не цікавиться його психологічним та фізичним розвитком. Виховує та утримує [PERSON] , його матір та вітчим [PERSON] (а.с. 23) Протоколом бесіди з дитиною від 17.07.2024р. з`ясовано, що [PERSON] закінчив 8 клас Грабицького ліцею. Після закінчення 9 класу дитина планує навчатись в Отинійському ОПЛЕТ. [PERSON] стверджує, що з батьком жодного разу не бачився, не спілкувався. Дитина стверджує, що батько жодного разу не вітав з днем народження, не приходив на свято першого дзвоника в школі, не дарував подарунки, не передавав кошти. Проте [PERSON] спілкувався з дідусем [PERSON] , який час від часу з ним спілкувався і давав йому кошти від себе, а не від батька. [PERSON] стверджує, що з народження вважає свого вітчима: [PERSON] батьком, так його і називає, адже свого рідного батька не бачив і жодного разу з ним не спілкувався. Дитина хоче позбавити батька батьківських прав (а.с.112). Відповідно до висновку виконавчого комітету Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, як органу опіки та піклування було з`ясовано, що [PERSON] з батьком: [PERSON] жодного разу не бачився і не спілкувався. Батько не вітав його з днем народження, не приходив на свято першого дзвоника до школи, не дарував подарунків, не надавав коштів для особистих потреб. Проживає він разом із мамою та вітчимом уже більше 9-ти років, та називає вітчима [PERSON] - батьком. Батько не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду. Не бачиться з ним, не здійснює підготовку до дорослого життя та не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. У зв`язку із чим доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його неповнолітнього сина [PERSON] (а.с.113-116). У судовому засіданні була допитана в якості свідка [PERSON] ( [INFO] , яка народилась в с. Голови Верховинскього району Івано-Франківської області, проживає в [ADDRESS] , працює в Закрівецькій початковій школі філії Отинійського ліцею вчителем, завідувач філії), яка дала такі покази: з 2015 року по 2019 року вчила [PERSON] та була класним керівником. Між батьком та позивачем не бачила ніяких стосунків, на перше вересня, [PERSON] приводив [PERSON] і на першу її пропозицію прийти на батьківські збори завжди приходив. Батька за 4 роки жодного разу не бачила. Хоча той знає її і бачив її неодноразово на вулиці, але нічого не питав про сина. Між [PERSON] та [PERSON] існує зв`язок, як між рідним батьком та сином, що вона оцінює на підставі їх поведінки та відносин між собою, коли вона бачила їх разом. Навіть діти у класі, казали [PERSON] коли приходив [PERSON] , що то прийшов його батько. На останній дзвоник також приходили [PERSON] та [PERSON] , рідний батько [PERSON] не приходив. У судовому засіданні була допитана [PERSON] ( [INFO] , яка народилась в с. Торговиця Коломийського району Івано-Франківської області, проживає в [ADDRESS] , пенсіонерка), яка дала наступні покази: працювала у школі та дитячому садку у с. Торговиця. Позивачі є її сусідами, однак вона не бачила щоб [PERSON] , рідний батько [PERSON] , позивача у справі, десь спілкувався чи приходив до [PERSON] . У судовому засіданні також було допитану самого [PERSON] , який дав наступні покази: за 15 років його життя, батько жодного разу не з`являвся у його житті, не вітав із днем народження, не вітав з новим роком, не дарував подарунків, у садок чи школу не приходив. Він усвідомлено бажає позбавити батька батьківських прав, оскільки той не приділяв йому належної батьківської уваги та турботи, і все це робив його вітчим: [PERSON] , якого він бажає своїм батьком і завжди називав його саме так, і хоче щоби саме вітчим був його батьком, і хоче мати прізвище, як у брата та сестри, " [PERSON] ", А рідного батька не пробачив би навіть якби той вибачився. Оцінка судом правовідносин сторін спору. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] , виник цивільно-правовий спір у сімейних правовідносинах з приводу права дитини на отримання належного піклування про нього обома батьками, якому кореспондує обов`язок обох батьків забезпечувати таке піклування. Також, із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, в межах яких між позивачем (матір`ю дитини), позивачем (дитиною, яка не досягла повноліття) та відповідачем виник спір щодо утримання дитини, в якому відповідач відмовляється від утримання своєї дитини до досягнення ним повноліття у збільшеному розмірі, чим може порушувати право позивачки на рівність у виконанні батьками їх обов`язку щодо утримання дітей та право дитини на належне фінансове утримання обома батьками. Оцінка суду щодо права дитини на батьківське піклування. Відповідно до положень частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. При цьому, виходячи з положень частини першої статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року), батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з положеннями пункту шостого частини першої статті 92 Конституції України основи охорони дитинства, виховання визначаються виключно законами України. Так, статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи і основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При цьому, статтею 12 цього ж закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток і навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, праву дитини на належне батьківське піклування та виховання кореспондує певне коло обов`язків, невиконання яких свідчить про порушення вказаного права дитини, за що батьки можуть нести відповідальність встановлену законом. В силу положень частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, мірою відповідальності для батьків може бути позбавлення їх батьківських прав, на підставі рішення суду, за наявності будь-якої підстави, що передбачена пунктами 1-6 частини першої статті 164 цього кодексу. Виходячи з положень пункту другого частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, підставою для позбавлення батьківських прав, є ухилення матері та/або батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Основні обов`язки, що беззаперечно входять до кола обов`язків з виховання дитини як складової частини батьківського піклування, передбачені статтею 150 Сімейного кодексу України та статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ. Зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Батьки зобов`язані поважати дитину. Проте із встановлених судом обставин вбачається, що [PERSON] жодного з цих обов`язків щодо своєї дитини дійсно не виконує вже більше 14 років, оскільки всі ці обов`язки виконує [PERSON] . Саме він, разом з матір`ю дитини, забезпечує отримання дитиною загальної середньої освіти, дбає про здоров`я дитини та отримання нею належної медичної допомоги, створює усі умови для його проживання та фінансово забезпечує реалізацію потреб дитини. Нажаль, батько дитини взагалі не цікавиться його життям, залишив його, втратив контакт із сином та не вчиняє жодних дій, спрямованих на його відновлення. Навіть нині, коли суд розглядав цю справу відповідач, через свого представника, не надав жодних адекватних пояснень і не навів жодних поважних причин, які б заважали йому весь цей час виконувати батьківські обов`язки. Не побачив суд і будь-яких доказів того, що матір дитини та/або вітчим створювали для відповідача будь-які перешкоди у здійсненні ним своїх батьківських обов`язків. Більше того, обставини життя позивача прямо вказують на те, що фактично дитина вважає і називає своїм батьком іншу людину, не відповідача, а вітчима, який фактично і здійснює ті обов`язки від вчинення яких відповідач дійсно ухилявся, бо жодним чином і жодного разу протягом такого тривалого часу не приступив до їх виконання. Тому суд вважає, що [PERSON] , як батько, дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо позивача, оскільки жодних батьківських обов`язків не виконує, при відсутності об`єктивних причин, які б перешкоджали йому їх виконувати. І це триває дуже великий і безперервний проміжок часу, починаючи від досягнення однорічного віку дитиною і до досягнення ним повних 15 років. Думка самого [PERSON] по цьому питанню, яку з`ясував орган опіки та піклування та перевірив суд, є чіткою, усвідомленою, виваженою і обгрунтованою і вона зводиться до того, що батька слід позбавити батьківських прав. Суд згоден із аргументами відповідача та його представника про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, але відзначає, що право [PERSON] , на належне батьківське піклування та виховання батьком, дійсно порушується і порушується саме відповідачем. При цьому таке порушення має системний, триваючий і безперервний у часі характер, а явне бажання відновити втрачений контакт з дитиною відповідач не довів. Тут суд виходить з із того, що простого заперечення проти позбавлення батьківських прав є явно недостатньо аби суд погодився із необхідністю збереження зв`язку між батьком та дитиною, який фактично втрачено, з урахуванням бажання дитини, яка досягла 15 років, цей зв`язок взагалі обірвати. І тому, вважаючи встановлене достатньою підставою для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав відносно його дитини, яка виступає позивачем у цій справі і наполягає на задоволенні позову у частині позбавлення батьківських прав його рідного батька, позов слід задовольнити у повному обсязі. Оцінка суду щодо права дитини на належне утримання. Положення частини 1 і 2 статті 51 Конституції України гарантують, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. А положеннями частини 6 статті 7 та частини 1 статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, та щодо дитини. Статті 180 та 181 СК України встановлюють обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, за домовленістю між батьками. При цьому, згідно частини 1 статті 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до положень частини третьої статті 181, частини першої статті 191 Сімейного кодексу України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, від дня пред`явлення позову. Однак згідно з частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (що, на підставі статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024" складає 3196 гривень), і він присуджується судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. І застосовуючи вказану норму права, суд не може забувати про принцип змагальності цивільного судочинства, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України). А також суд пам`ятає про принцип диспозитивності, відповідно до якого, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тож зважаючи на викладене суд вважає, що аліменти у розмірі 4000 гривень суд міг би присудити на користь позивачів, виключно у разі такого майнового стану відповідача, який би підтверджувався доказами і прямо вказував би на його можливість сплачувати аліменти у такому розмірі. Проте суд відзначає наступне. В силу положень частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Тож суд констатує, що: 1) суду не надано доказів того, що син сторін, за станом свого здоров`я потребує лікування саме на оплатній і постійній основі; і що матеріальне становище сина, у зв`язку із цим, потребує підтримки з боку батька у більшому розмірі ніж рекомендований рівень законом; 2) суду не надано доказів того, що відповідач, за станом свого здоров`я потребує витрачання коштів на його підтримку (хоча проблеми із здроров`ям у відповідача суд бачить, це підтверджується доказами); суду не надано доказів того, що матеріальне становище відповідача не дозволяє йому сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж мінімально гарантований (50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку: 1598грн.), з урахуванням того, що він сам згоден платити 2000грн.; суду не надано докази того, що відповідач не взмозі платити аліменти у розмірі, рекомендованим законом (3196грн.); проте позивачами не доведено достатність майнового стану відповідача аби він сплачував аліменти у розмірі 4000 гривень; 3) суду не надано доказів наявності у платника аліментів (відповідача) інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, інших дітей (тут суд враховує, що відповідач вдруге одружений на жінці, що має двохї дітей від іншого чоловіка, але докази того, що відповідач здійснює їх утримання, а не їх рідний батько суду не надано, як і того, що його дружина знаходиться на утриманні відповідача. Той факт, що вона має статус внутрішньо-переміщеної особи, сам по собі, не може вказувати на це); 3-1) суду не надано доказів наявності у відповідача на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) позивач не довела здійснення відповідачем витрат, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи; 4) суд враховує такі інші обставини, що мають істотне значення: син проживає з матір`ю, яка несе основні, постійні та щомісячні витрати на його утримання; позивачами не доведено потребу сина у заявленому ними розмірі аліментів, як рівню, який відповідає розвитку дитини, як гармонійному; позивачами не доведено наявність у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід), як і сам дохід; відповідач згоден і має можливість сплачувати аліменти у розмірі по 2000 гривень; відповідач має статус військовослужбовця, а тому має передбачений і чітко визначений законом дохід. Суд враховує надані представником відповідача документа, а саме: копію довідки та військового квитка [PERSON] (а.с. 168, 169-179) з яких вбачається, що він перебуває на військовій службі, копії свідоцтва про шлюб з якої вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали 02 травня 2023 року шлюб, внаслідок чого остання змінила своє прізвище з « [PERSON] » на [PERSON] свідоцтв про народження [PERSON] , та [PERSON] , батьками яких є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 184,185), договір оренди житлового приміщення з додатками (а.с. 188-195), копію направлення на стаціонарне лікування у хірургічне відділення КНП «Міська клінічна лікарня ІФМР» [PERSON] , з діагнозом куприкова кіста після операції (а.с. 198) копію довідки з діагнозом [PERSON] , - Вялогранулююча рана після операції, висічений епітеліальної куприкової кісти на її ходів, у зв`язку із чим йому рекомендовано стаціонарне лікування в умовах КНП «Міська клінічна лікарня № 1 ІФМР» (а.с. 201) копію довідки від 30.01.2024 року з якої вбачається, що [PERSON] , перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом Вялогранулююча рана після операції, висічений епітеліальної куприкової кісти на її ходів з 19.12.2023 року по даний час (а.с. 203), копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , з якої вбачається, що останній потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних діб (а.с. 205-206), копією виписки з медичної карти стаціонарного хворого (хірургічне відділення) [PERSON] , в якій зазначено лікування: VAC - терапія в`ялогранулюючої. Рани куприкової ділянки (20.12.2023 -23.12.2023 року; 25.12.2023 року - 28.12.2023 року, 01.01.2024 року - 04.01.2024 року, 12.01.2024 року - 15.12.2024 року, 22.01.2024 року - 25.01.2024 року, 29.01.2024 року - 02.02.2024 року) та призначено анальгін, диклофенак, перев`язки з маззю інфралакс. Рекомендовано: перев`язки з розчином [PERSON] ; спостереження у сімейного лікаря за місцем проживання; [PERSON] , приймати середину по 1 таблетці при болях; особиста гігієна. (а.с. 208), копію довідки в якій значиться, що [PERSON] , 06.02.2024 року виписано після проходження лікування та він повинен 11 лютого 2024 року прибути для подальшого проходження служби у військову частину [NUMBER] (а.с. 211). Однак суд зазначає, що відповідачем не надано належних доказів того, що він не має можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж 2000 гривень, які він визнав, оскільки він перебуває на військовій службі та одержує щомісячний дохід. Відповідачем також не доведено суду того факту, що дружина відповідача, а також її двоє дітей від першого шлюбу перебувають на його утриманні, оскільки з наданих суду доказів такий факт неможливо встановити. Разом з цим суд враховує стан здоров`я відповідача у зв`язку із чим суд вважає, що позовні вимоги позивачів слід задовольнити частково. Зокрема, з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти у розмірі 3196 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з 17.05.2024р. і до досягнення дитиною повноліття. У стягненні аліментів у більшому розмірі слід відмовити. Висновок суду щодо судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. І оскільки судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1211 гривень 20 копійок, які сплачені позивачем за позов про позбавлення батьківських прав, суд вважає документально підтвердженими (а.с.5,6) і позов підлягає задоволенню в цій частині повністю, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача: сина, який його сплатив. Разом з цим, за подання позову про збільшення розміру аліментів, оскільки позивачі були звільнені від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути додаткові 1211 гривень 20 копійок, як мінімальну ставку судового збору, яка підлягала сплаті, не залежно від того, що позов задоволено частково. Тобто меньше судовий збір не міг бути сплачений. Таким чином,

Outcome: partial