Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

Представник позивача адвокат Лисенко А.О. звернувся до суду із заявою, в якій просить суд вирішити питання щодо розподілу понесених судових витрат у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Лисенко Андрій Олександрович, до Акціонерного товариства "Сенс Банк", за участі третіх осіб - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котула Артема Михайловича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В заяві зазначає, що 10.12.2024 у вищевказаній справі винесено судове рішення, яким задоволено позов, проте не вирішено питання про судові витрати, понесені позивачем, а саме витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Від представника відповідача по справі 16.12.2024 надійшло заперечення на клопотання, в якому вказано таке. Вважають, що заявлені витрати є не співмірними з розміром заявлених позовних вимог та складністю справи. По-перше, матеріали справи не містять жодного доказу, що відповідні кошти були сплачені, а договір про надання правової допомоги, та ордер, як єдиний доказ, не можуть бути доказом того, що відповідні кошти були сплачені. По-друге, якщо зважити на складність справи та зміст позовної заяви, то стає очевидним, що винагорода у розмірі, зазначеному у орієнтовних розрахунках судових витрат є завищеною, надуманою, недоведеною жодними доказами, та такою що дійсно не відповідає складності справи та сумі, яка стягнуто згідно виконавчого напису, а тому підлягає зменшенню. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом заяви за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та докази щодо витрат за надання правової допомоги, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення з наступних підстав. Відповідно до ст.\~ 246\~ЦПК України, якщо сторона\~з поважних\~причин не\~може подати\~докази,\~що підтверджують\~розмір понесених\~нею судових\~витрат до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі,\~суд за\~заявою такої\~сторони,\~поданою до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі,\~може вирішити\~питання про\~судові витрати\~після ухвалення\~рішення по\~суті позовних\~вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог . У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому\~статтею 270\~цього Кодексу. Статтею 270 ЦПК України\~в п.3 ч.1 передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Судом встановлено, що 10.12.2024 рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя позов [PERSON] , задоволено повністю. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 26.10.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 35635 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» суми заборгованості в розмірі 60210,46 грн. Стягнуто з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь\~держави судовий збір в сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 80 копійок, що складається із судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн. та судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 605,60 грн. Проте в рішенні не вирішено питання судових витрат про надання правової допомоги, понесених позивачем. В позовній заяві позивачем зазначено орієнтовну суму судових витрат на правову допомогу 5000,00 гривень та зазначено про подання доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат в строк,визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту\~2 частини\~2 статті\~137 ЦПК\~України необхідною умовою розподілу витрат на адвоката є надання доказів, які підтверджують їх здійснення. За змістом пункту 1 частини 2 статті\~137, частини\~8 статті\~141 ЦПК\~України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката суд встановлює і розподіляє згідно з умовами договору про надання правничої допомоги в разі наявності відповідних доказів(договорів, рахунків, тощо) щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та адвокатом Лисенко А.О. було укладено договір про надання правничої допомоги від 28.08.2024 року, відповідно до п.п 1.1. якого предметом договору є надання послуг клієнту, а саме: представництво інтересів у справі про захист прав споживачів. Відповідно до акту виконаних робіт (наданих послуг) від 11.12.2024, адвокат надав, а клієнт прийняв наступні юридичні послуги: консультація клієнта, узгодження стратегії по справі та підписання договору; підготовка та подання до суду позовної заяви про захист прав споживачів, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню; підготовка та подання до суду заяви про забезпечення позову; підготовка та подання учасником справи та до суду заяви про долучення доказів понесення витрат на правничу допомогу справі. Вартість послуг за цим договором встановлюється сторонами в розмірі 5000,00 грн. Відповідно до товарного чеку від 11.12.2024 року, [PERSON] сплатив 5000 грн. за правничу допомогу. За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність від» 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару Адвоката встановлений сторонами Договору у фіксованому розмірі та він не залежить від обсягу послуг та часу витраченого адвокатом, а отже є визначеним (постанова ВС від 28.12.2020 р., справа №640/18402/19, р.№93859342). Фіксований розмір гонорару Адвоката також враховує підготовку до засідання, час на прибуття до суду та очікування засідання, що є невідворотним, не залежить від волі чи бажання Адвоката, на що також витрачається робочий час Адвоката, коли він не може займатися іншою оплачуваною роботою (п.38 постанови ВС від 26.10.2022р., справа №910/4277/21, р.№107100592). Законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. На вказаному наголошено Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у справі №280/5176/20 (п.94 постанови від 02.12.2021 року, р.№101608848). Згідно висновку КЦС ВС від 15.06.2021 року у справі №159/5837/19 (пр.№61-10459св20, р.№97700586) визначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. Факт надання правової допомоги Клієнту підтверджується Актом виконаних робіт та товарним чеком про сплату за послуги. В той же час, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial