Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

[INFO] померла мати позивача [PERSON] , жителька с. Благодатне Золотоніського району Черкаської області, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями на спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позивач, отримавши лист старости с. Благодатне Золотоніського району за вих. № 444 від 03.07.2024 року, з якого стало відомо про заповіт матері на його ім`я, 22.07.2024 року звернувся до нотаріуса та дізнався, що ним пропущений строк для прийняття спадщини. Разом з тим, нотаріус також повідомила і про існування заповіту його матері від 05.06.2018 року на його ім`я. Проте наразі оформити спадщину позивач не може, так як звернувся до нотаріальної контори по закінченню 6-місячного строку, встановленого законодавством для прийняття спадщини, оскільки про існування заповіту позивача повідомив староста с. Благодатне лише у липні 2024 року. За таких обставин позивач вважає, що зазначений строк пропустив з поважної причини та просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини. Представник позивача адвокат Брус С.М. у судове засідання не прибув, направивши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, підтримав позовні вимоги повністю, просив їх повністю задовольнити. Представник відповідача Золотоніської міської ради у судове засідання не прибув, направивши до суду заяву про розгляд справи за відсутності представник міськради, не заперечував проти ухвалення судом рішення про задоволення позову [PERSON] . Так як у матеріалах справи достатньо документів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності учасників процесу. \~ \~ \~ \~ Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Відповідно до 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як вбачається із ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом статті 1271 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч.3 ст.1271 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Вказана правова позиція висловлена судовою палатою у цивільних справах Верховного суду України, висловленій при розгляді справи № 6-1486цс15. Крім цього, колегія суддів судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17, провадження №61-38298св18 зазначила, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту або спадщини, тощо. Відповідно до свідоцтва про смерть ( [NUMBER] від 22.12.2020 року) [PERSON] померла [INFO] у віці 85 років у с. Благодатне Золотоніського району Черкаської області, про що Золотоніським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис № 512. Як вбачається із заповіту від 05.06.2018 року, посвідченого секретарем Благодатнівської сільської ради Бойко Т.В. за реєстровим № 44, [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, на що за законом вона матиме право заповідала повністю своєму синові [PERSON] , [INFO] . Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.06.1973 року [PERSON] народився [INFO] у с. Чапаєвка Золотоніського району Черкаської області, його батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до листа старости с. Благодатне Золотоніського району Черкаської області від 03.07.2024 року за вих. № 444, адресованого [PERSON] , староста села повідомляє позивача про наявність заповіту його матері та запитує щодо можливості чи не можливості заселення спадкової садиби внутрішньо переміщеними особами Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до компетенції органів місцевого самоврядування належать делеговані державою повноваження щодо забезпечення законності, правопорядку, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян в частині вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання. Отже, з матеріалів справи встановлено, що спадкоємцем не подано своєчасно заяву про прийняття спадщини після смерті матері через необізнаність про наявність заповіту. Дослідивши надані позивачем докази, виходячи із встановлених обставин, суд дійшов висновку про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання позивачем заяви про прийняття спадщини у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку, зокрема те, що він не проживав спільно зі спадкодавцем, не мав спільного побуту, не знав про заповіт на своє ім`я і дізнався про нього лише у липні 2024 року, вже після спливу передбаченого законом строку для прийняття спадщини, коли староста та нотаріус повідомили позивача про заповіт, що свідчить про поважність причини пропуску такого строку. Такі висновки узгоджуються з позицією, неодноразово викладеною у постановах Верховного Суду та Верховного Суду України, практика у справах цієї категорії є сталою та незмінною (постанова Верховного Суду від 22.12.2021 по справі № 703/4978/19, провадження № 61-13783св21). Також суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, який неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». Крім того, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Так, Верховний Суд в постанові від 18.01.2023 у справі №580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті22,57,58,94та152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права. З урахуванням вищезазначеного, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що [PERSON] наведено причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього щодо подачі заяви про прийняття спадщини, а тому наявні підстави для встановлення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері, який слід визначити у межах передбаченого законом загального терміну шести місяців і таким достатнім строком є три місяця, перебіг якого рахується після набрання рішенням законної сили. Крім того, суд звертає увагу на те, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач своєчасно не прийняв спадщину з поважних причин, а тому, беручи до уваги, що відповідач проти задоволення позову не заперечував, будь-чиї права чи законні інтереси рішенням суду порушені не будуть, позивачу можна визначити додатковий строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини підлягають до задоволення, при цьому суд вважає достатнім для подачі заяви про прийняття спадщини термін 3 (три) місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: approved