Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів посилаючись на те, що 20 листопала 2023 року між сторонами укладений договір позики, за яким позивач надав у борг відповідачу кошти в сумі 18 700 грн. зі строком повернення до 24 листопада 2023 року. 02 грудня 2023 року між цими ж сторонами укладений договір позики на суму 1 600 доларів США з кінцевим терміном повернення до 02 грудня 2023 року. У встановлені строки відповідачем кошти не повернуті, а тому просив стягнути з відповідача на його користь 18 700 грн. боргу, 933,08 грн. інфляційні втрати, 424, 74 грн. 3 % річних та 66 174 грн. 56 коп. , що еквівалентно 1 600 доларів США , понесені судові витрати. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29 серпня 2024 року відмовлено позивачу у забезпеченні позову. Ухвалою суду від 11 жовтня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлена належно. Відзив на позовну заяву відповідно до норм ст. 178 ЦПК України не надала. Відповідно до довідки від 27.11.2024 року на офіційному веб-сайті Київського районного суду м. Полтави розміщено оголошення про виклик [PERSON] в судове засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Отже, відповідач належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились, з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що згідно договору позики від 20 листопада 2023 року [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти в сумі 18 700 грн., які остання зобов`язувалася повернути в строк до 24 листопада 2023 року, що підтверджується розпискою відповідача. Згідно договору позики від 02 грудня 2023 року [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти в сумі 1 600 доларів США, які остання зобов`язувалася повернути в строк до 02 грудня 2023 року, що підтверджується розпискою відповідача В обумовлений строк кошти відповідачем не були повернуті позивачу. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем надані оригінали розписок від 20 листопада 2023 року та 02 грудня 2023 року. Розписки від 20 листопада 2023 року та 02 грудня 2023 року в свою чергу містять відмітки, засвідчені підписом [PERSON] про одержання від [PERSON] грошових коштів, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів підлягають задоволенню. Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 серпня 2021 року у справі № 473/995/18 (провадження № 61-6674св21), від 14 липня 2021 року у справі № 266/7291/18-ц (провадження № 61-96св21), від 25 березня 2019 року у справі № 211/2672/16-ц (провадження № 61-41785св18), від 30 січня 2019 року у справі № 751/1000/16-ц (провадження № 61-586св17). Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позивач надаючи розрахунок нарахованого індексу інфляції за період з 25.11.2023 року по 27 серпня 2024 року зазначає формулу розрахунку, де встановлено, що 18 700 грн. (розмір боргу) х 1.04989720 (інфляційне збільшення) - 18 700 грн. та становить 933 грн. 08 коп. Відсоткова ставка: 3% річних визначено позивачем за період з 25.11.2023 року до 27 серпня 2024 року із розрахунку 18 700 грн. х3% х 277 (кількість днів прострочення) :365 (днів) : 100 становить 424 грн. 74 коп. Відповідачем не надано суду контр розрахунку на спростування нарахованих сум. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума грошового зобов`язання у розмірі 18 700 грн. з урахуванням індексу інфляції у розмірі 933 грн. 08 коп., 3% річних за порушення строків виконання грошового зобов`язання у розмірі 424 грн. 74 коп. та 66 174 грн. 56 коп., що еквівалентно 1 600 грн. згідно офіційно курсу американського долара США станом на час звернення до суду. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до положень ч.ч. 1 і 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1211 грн. 20 коп. на відшкодування понесених позивачем судових витрат при зверненні з позовом до суду. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. На підтвердження зазначених витрат, позивачем надано договір про надання правничої допомоги та представництва від 17 липня 2024 року , додаткову угоду № 1 до Договору про надання правничої допомоги та представництва від 17.07.2024 року щодо визначення розміру гонорару 15 000 грн., лист - повідомлення про сплату зазначених коштів, квитанція до прибуткового ордеру № 430 від 19.07.2024 року на суму 15 000 грн., акт № 1 приймання-передачі наданих послуг від 26 грудня 2024 року на суму 15 000 грн. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні розміру зазначених витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача , суд враховує норми ч.3 ст. 141 КПК України. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. За таких обставин, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню 15 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved