Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.07.2007 року між ВАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 07-07- Из/01, відповідно до умов якого банк надав відповідачу в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти в сумі 77 500,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 14,5 процентів річних, а відповідач зобов`язувався повністю повернути кредитні ресурси до 16 липня 2027 року. 04 квітня 2019 року між ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «АРАГОН» був укладений Договір про відступлення права вимоги № 23, відповідно до якого останній набув право вимоги до відповідача за Кредитним договором № 07-07-Из/01 від 17.07.2007 року. 10 травня 2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРАГОН» та [PERSON] як поручителем було укладено Договір поруки № 10/05-П, відповідно до якого поручитель зобов`язується перед Кредитором у випадку невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за Кредитним договором № 07-07-Из/01 від 17.07.2007 року, укладеним з АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», в частині сплати суми в розмірі 500 000,00 грн., виконати зобов`язання боржника, що виникли до основного договору. Отримавши повідомлення-вимогу ТОВ «ФК «АРАГОН» від 15.05.2023 року, з метою уникнення порушення Договору поруки, позивач як поручитель в рахунок погашення заборгованості відповідача за Кредитним договором № 07-07-Из/01 від 17.07.2007 року перерахував на рахунок ТОВ «ФК «АРАГОН» кошти в сумі 500 000 грн. З метою повернення грошових коштів позивач звертався до відповідача з відповідною вимогою, але до цього часу жодної суми не повернуто. За таких обставин, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Враховуючи викладене, оскільки до позивача перейшли права кредитора в кредитному зобов`язанні в розмірі 500 000 грн., позивач просить стягнути з відповідача вищевказану суму коштів. В судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що договір поруки № 10/05-п від 10.05.2023 року є фіктивним правочином, а пред`явлений позов є зловживанням правами позивача, адже відповідач та позивач не знайомі між собою, оплата послуг поручителя не передбачена договором поруки, відповідач вважає, що грошові кошти для оплати позивачу були надані ТОВ «ФК «Арагон», а сам позивач не мав необхідної суми. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 липня 2007 року між Банком «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 07-07-Из/01, за умовами якого банк надав відповідачу в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти в сумі 77 500,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 14,5 процентів річних, а відповідач зобов`язувався повністю повернути кредитні ресурси до 16 липня 2027 року (а.с. 5-7). 04.04.2019 року між ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «АРАГОН» був укладений договір відступлення права вимоги №23, відповідно до якого ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» відступив право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 07-07-Из/01 від 17.07.2007 року (а.с. 9-10). Як вбачається з Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги №23 від 04.04.2019 року, станом на момент відступлення права вимоги заборгованість за Кредитним договором № 07-07-Из/01 від 17.07.2007 року складала: за кредитними коштами 75 812,30 доларів США, за нарахованими процентами 109 380,84 доларів США, нарахована пеня - 34 766 699,24 грн. (а.с.11). 10.05.2023 року між ТОВ «ФК «АРАГОН» та [PERSON] був укладений договір поруки №10/05п, відповідно до якого, поручитель зобов`язується частково відповідати перед кредитором за виконання [PERSON] своїх зобов`язань, що виникли за кредитним договором № 07-07-Из/01 від 17.07.2007 року, укладеним між АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» (правонаступником якого є ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ») та [PERSON] (а.с. 12-13). Відповідно до п. 1.2 договору поруки №10/05п поручитель у випадку невиконання Боржником зобов`язань, передбачених Основним договором Поручитель несе відповідальність перед Кредитором грошовими коштами в обсязі, що становить суму, не більшу, ніж 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок, без ПДВ. Згідно із п. 3.1 договору поруки №10/05п у випадку невиконання Боржником в установлений Основним договором строк зобов`язань, передбачених Основним договором, Кредитор зобов`язаний направити Поручителю письмове повідомлення, яким довести до відома Поручителя факт недотримання Боржником вимог Основного договору. 3.3. Поручитель протягом 10-ти банківських днів, наступних за днем отримання від Кредитора передбаченого п. 3.1. даного Договору повідомлення, зобов`язується перерахувати на поточний рахунок кредитора суму, визначену останнім у розрахунку заборгованості Боржника, у повному обсязі згідно Основного договору. Відповідно до повідомлення-вимоги від 15.05.2023 ТОВ «ФК «АРАГОН» звернулося до позивача, як поручителя з вимогою про сплату зобов`язань боржника [PERSON] за кредитним договором № 07-07-Из/01 від 17.07.2007 року у сумі 500 000 грн. протягом 10 днів банківських днів, наступних за днем отримання цього повідомлення (а.с. 14). Позивач вказує, що отримавши вимогу ТОВ «ФК «АРАГОН» від 15.05.2023 року, з метою уникнення порушення договору поруки №10/05п позивач, як поручитель, частково погасив заборгованість відповідача відповідно до кредитного договору № 07-07-Из/01 від 17.07.2007 року у розмірі 500 000 грн., що підтверджується оригіналами платіжних інструкцій №15 від 29.08.2023, №16 від 30.08.2023, №17 від 30.08.2023, №20 від 30.08.2023, №22 від 31.08.2023 на загальну суму 500 000 грн. (а.с.43-47). У зв`язку із цим та відповідно до ч. 2 ст. 556 ЦК України, позивач набув право зворотної вимоги до [PERSON] . З метою досудового врегулювання спірних правовідносин, позивач направив на адресу [PERSON] вимогу від 18.09.2023 року, в якій вимагав сплатити заборгованість у розмірі 500 000 грн. Однак, на день розгляду справи заборгованість [PERSON] у розмірі 500 000 грн. не сплачена. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст. 207 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов`язання неустойкою. В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, підписання вищезазначених договорів свідчить про те, що сторонам всі умови цілком зрозумілі і вони вважають їх справедливими по відношенню до них. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Позичальник зобов`язаний, відповідно до ст. 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Згідно із нормами ст. 514 ЦК України - до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 556 ЦК України - до кожного з кількох поручителів, які виконали зобов`язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов`язку, що виконана ним. Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто порука є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання. Судом встановлено, що [PERSON] свого обов`язку по поверненню коштів за користування кредитом, укладеним відповідно до договору № 07-07-Из/01 від 17.07.2007 року не виконано, а поручитель за договором поруки [PERSON] сплатив грошові кошти в розмірі 500 000 грн. в рахунок часткового погашення кредиту, отриманого відповідачем, тому позивач має право на стягнення грошових коштів із боржника - відповідача у справі. Посилання відповідача на те, що Договір поруки № 10/05-П від 10.05.2023 року укладений між ТОВ «ФК «АРАГОН» та [PERSON] є фіктивним, не заслуговує уваги, оскільки цей договір в судовому порядку недійсним не визнавався і є дійсним. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 5 000 грн. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved