Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

03 вересня 2024 року до Заводського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, в якій позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] ; стягнути неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України; судові витрати покласти на відповідача. Позовна заява обґрунтована тим, що батько дитини проживає окремо, участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться дитиною, морально та матеріально не підтримує. Останнього разу бачив дитину, коли їй було 4 місяці. Вказані факти слід розцінювати як ухилення від виконання батьківських обов`язків. 06 вересня 2024 року відкрито провадження, призначено підготовче засідання, зобов`язано третю особу надати висновок щодо розв`язання спору. 12 листопада 2024 року представником органу опіки та піклування ММР подано висновок органу опіки та піклування соціально-психологічний висновок, а також у супровідному листі зазначено про розгляд справи без присутності органу опіки та піклування. 14 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення пені в розмірі 159 473,20 грн. підтримує, не заперечує проти заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки не повідомив, відзиву не подав. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована ) та ч.ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Враховуючи наведене, позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Позбавлення батьківських справ завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі СК України), якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Судом встановлено, що [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач) перебували у шлюбі з 22 травня 2015 року та є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25 жовтня 2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 25.10.2016 №622/1466/16-ц стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, однак не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття, починаючи з дня подачі позову до суду 19.09.2016 року. 05.12.2016 старшим державним виконавцем Рябітченко Т.В. Новотроїцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з виконання виконавчого листа № 662/1466/16-ц виданого Новотроїцьким районним судом Херсонської області про стягнення аліментів. Згідно з довідкою Бериславського відділу ДВС у Бериславському районі Херсонської області від 07.08.2024 № 19062, [PERSON] не отримувала аліментів від [PERSON] у період з 01.01.2024 по 30.06.2024 згідно з виконавчим листом № 662/1466/16-ц, виданим Новотроїцьким районним судом Херсонської області. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, боржник [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів станом на 07.08.2024 - 152 663,08 грн. Відповідно до довідки Миколаївської гімназії № 36 від 12.08.2024 № 02-21/334, [PERSON] приділяє належну увагу вихованню доньки, цікавиться її навчанням, постійно підтримує зв`язок з вчителями, класним керівником, створює умови для гармонійного розвитку особистості. Батько - [PERSON] батьківські збори не відвідує, навчанням дитини не цікавиться. Згідно з соціально-психологічним висновком, складеним 31.10.2024 Миколаївським міським центром соціальних служб, [PERSON] як свою сім`ю сприймає себе, маму та вітчима [PERSON] . Стосунки з батьком є невизначеними, оскільки дитина досить тривалий час з ним не спілкується. По відношенню до нього відчуває образу та неприязнь через те, що він не приймає участі у її вихованні та не піклується про неї. З боку батька не відчуває любові, захисту, підтримки та зацікавленості у її житі. Отже встановлено, що батько дитини не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує матеріально, не спілкуються з дитиною. Відсутність заперечень відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав, суд також розцінює як про втрату інтересу до його дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Тому зазначені вище фактори, суд розцінює, як ухилення відповідача від виховання своєї дитини, який свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Окрім цього, згідно з висновком органу опіки та піклування Миколаївської міської ради від 06.11.2024 №20383/02.02.01-22/03/14/24, в ході бесіди з дитиною [PERSON] повідомила, що батька не пам`ятає. Враховуючи інтереси дитини, орган опіки та піклування Миколаївської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно дитини, [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав та наявність підстав для їх задоволення, виходячи з інтересів дитини. Щодо стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За приписами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Як роз`яснено в абзаці 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 р., передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Як згадувалось вище, свої зобов`язання за рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області по сплаті аліментів [PERSON] належним чином не виконав, заборгованість станом на 07.08.2024 року складає 152 663,08 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для нарахування та стягнення з [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів. Доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів утворилась з незалежних від нього причин, відповідачем не надано. Оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Такий правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року та у справі № 333/6020/16-ц від 03 квітня 2019 року. Розрахувавши розмір пені відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду, позиції з тексту Постанови КЦС ВС від 19.01.2022 у справі № 711/679/21, судом встановлено, що він перевищує розмір заборгованості, а тому на підставі ч. 1 ст. 196 СК України, стягненню підлягає пеня у розмірі заборгованості. Перевіривши розрахунок заборгованості, судом встановлено, що сукупний розмір заборгованості вказаний державним виконавцем не відповідає різниці між сумою аліментів, яка підлягає сплаті та сплаченими боржником аліментами. Правильний розмір заборгованості - 153 459,44 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] станом на 07.08.2024 року у розмірі заборгованості, а саме у сумі 153 459,44 грн. Розподіляючи судові витрати відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з дотриманням положення ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн., та на користь держави за вимоги про стягнення пені - 1534,59 грн.

Outcome: approved