Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

В червні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , який після смерті своїх батьків: батька [PERSON] та матері [PERSON] , успадкував житловий будинок [ADDRESS] . Позивач є єдиною спадкоємицею після смерті свого чоловіка, однак не може реалізувати своє право на отримання спадщини, оскільки чоловік за життя не оформив свої спадкові права після смерті батька. У зв`язку з викладеним м позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом до суду. Відповідно до\~ухвали Ленінського\~районного суду\~м.\~Миколаєва від\~03.07.2024,\~відкрито провадження\~у справі\~в порядку\~загального позовного\~провадження;\~призначено підготовче\~судове засідання;\~витребувано: у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївського області Димова\~О.С. копію спадкової справи № 39/2023 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; у Другої миколаївської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 426/2017, заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а також повідомити про заведення чи не заведення спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (у разі наявності - надати копію спадкової справи). 05.08.2024 та 06.08.2024 до суду надійшли три витребувані спадкові справи. 09.08.2024 від відповідача Миколаївської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить звернути увагу суду, що померлий чоловік позивача успадкував після смерті своєї матері 1/2 частину спірного будинку, однак доказів успадкування ним цілого жилого будинку матеріали справи не містять, у зв`язку з чим не вбачається підстав для спадкування цілого житлового будинку. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Маркін С.І. не з`явились, 14.01.2025 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, у відзиві просив розглядати справу за його відсутності. За таких обставин, з суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 12.06.1981 (а.с.8). Батьками [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 100, зворотня сторона). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй на праві власності частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] . Вказане нерухоме майно належало померлій на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.08.1988 по справі № 2-1319/1988. Спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв її син [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.10.2017, виданого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори, спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її син [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок під номером [ADDRESS] (а.с. 111, зворотня сторона). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав від 02.07.2024 право власності на частину буд. [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с. 17). [INFO] у м. Заринськ, Алтайський край, російська федерація, помер [PERSON] (а.с. 59). У відповідності до копії спадкової справи № 761/2012, заведеної Другою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області до майна [PERSON] , який помер, [INFO] , спадщину після смерті останнього прийняв його син [PERSON] , звернувшись до нотаріальної контори із відповідною заявою 01.12.2012 (а.с. 55, зворотня сторона). Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.10.2012 по справі № 2/1416/1967/2012 [PERSON] визначено додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] тривалістю два місяця з дня набрання рішенням суду законної сили (а.с.\~60). 17.01.1989 [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори, відповідно до якого заповідав належну ому частину житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруд та будівель, що знаходиться в [ADDRESS] своєму синові [PERSON] (а.с. 57-58). Оскільки спадкодавець [PERSON] помер на території російської федерації, державний нотаріус Другої миколаївської державної нотаріальної контор звернувся із запит до уповноваженого нотаріуса м. Заринськ Алтайського краю (а.с. 63, зворотня сторона) з метою встановлення кола можливих спадкоємців. Згідно копії спадкової справи № 122/2010, заведеної нотаріусом Заринського нотаріального округу Алтайської крайової нотаріальної контори до майна [PERSON] , який помер [INFO] , останній склав заповіт на випадок своєї смерті, посвідчений нотаріусом Заринського нотаріального округу Алтайського краю 22.11.2007. Згідно вказаного заповіту [PERSON] все своє майно, яке буде належати йому на день смерті, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, заповідав по 1/2 частині [PERSON] та [PERSON] (а.с. 70, зворотня стора, - 71). [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] відповідно до заяви від 30.04.2010; [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини після смерті [PERSON] відповідно до заяви від 30.04.2010 (а.с. 67). [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , видані нотаріусом Заринського нотаріального округу Алтайського краю російської федерації (а.с. 90-92). У відповідності до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.10.2016, складеної державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори, [PERSON] спадщину після смерті батька прийняв у встановлений йому судом додатковий строк. На території міста Миколаєва Миколаївської області Україна знаходиться нерухоме майно, що належить спадкодавцю громадянину росії [PERSON] . Відповідно до ст. 48 Конвенції країн СНД «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних, кримінальних справах» нерухоме майно підлягає оформленню на території тієї країни, де воно знаходиться. [PERSON] було залишено заповіт на ім`я [PERSON] , посвідчений Другою миколаївською державною нотаріальною конторою 17.01.1989 за реєстрованим № 1-16. Як вбачається зі спадкової справи, яку було заведено нотаріусом нотаріального округу міста Заринська Алтайського краю російська федерація, за місцем проживання спадкодавця, фотокопію якої було отримано відповідно до запиту, [PERSON] було складено новий заповіт, який було складено пізніше, ніж заповіт, що надає право на спадкування [PERSON] . Оскільки заповіт, посвідчений пізніше у 2007 році, складений на все майно, що належить спадкодавцю, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, скасовує попередній заповіт, посвідчений у 1989 році, повністю. Оскільки заповіт від 2007 року складений не на користь [PERSON] , то останній не має права на спадкове майно, що залишилось після смерті його батька [PERSON] (а.с. 94-95). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 31, зворотня сторона). Після його смерті спадщину прийняла його дружина [PERSON] , звернувшись із відповідною заявою до нотаріуса 06.06.2023 (а.с. 28, зворотня сторона). Інші спадкоємці [PERSON] та [PERSON] , від прийняття спадщини після смерті [PERSON] відмовились на користь [PERSON] (а.с. 29). В матеріалах спадкової справи № 39/2023, заведеної до майна померлого [PERSON] приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим\~О.С., постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії не міститься. Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного правового регулювання. Частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до статей 1216, 1217\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилами частини першої статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень частини другої статті 1220, частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини - дня смерті особи або дня, з якого вона оголошується померлою. Разом із тим, згідно зі статтею 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі\~відмови нотаріуса\~в оформленні\~права на\~спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 4.9 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Як вбачається зі змісту спадкової справи, заведеної до майна померлого [PERSON] , спадкоємець, який прийняв спадщину [PERSON] , до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право спадщину не зверталась. Положеннями ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право відмовити у їх вчиненні. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Видача свідоцтва про право на спадщину належить до виключних повноважень органів нотаріату. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивач [PERSON] не зверталась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , зокрема на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , яку померлий отримав у спадщину після смерті його матері, - відповідно не отримувала відмови у вчиненні нотаріальної дії в цій частині, що не дає можливість встановити обґрунтованість підстав такої відмови, позовні вимоги в частині визнання права власності на вищезазначену частину спірного будинку (прийняту померлим у спадщину після смерті матері) є передчасними і не підлягають задоволенню. Щодо вимог [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування після смерті її чоловіка [PERSON] на частину будинку [ADDRESS] , яку померлий успадкував після смерті його батька [PERSON] в їх задоволенні необхідно відмовити виходячи з наступного. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (ст.\~1236 ЦК України в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин). Положеннями ст. 1245 ЦК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. У відповідності до ст. 1254 ЦК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт,який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Як вбачається з матеріалів справи, 17.01.1989 [PERSON] склав заповіт на користь свого сина [PERSON] , згідно якого заповідав належну йому частину житлового будинку з відповідною частиною господарським та побутових будівель, що знаходиться в [ADDRESS] . В подальшому [PERSON] , громадянин російської федерації, знаходячись на території російської федерації 22.11.2007 склав заповіт на користь інших осіб [PERSON] та [PERSON] , одна з яких [PERSON] прийняла спадщину після його смерті. При цьому при складанні останнього заповіту [PERSON] зробив розпорядження щодо всього майна, яке буде належати йому на день смерті, з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось. Тобто заповіт, складений [PERSON] у 2007 році, скасував заповіт, який був складений ним у 1989 році на користь його сина. За таких обставин [PERSON] не набув права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті його батька [PERSON] . Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження належності померлому [PERSON] частини буд. [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями статті 48\~ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51\~ЦПК України може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов. Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Позов, для того, щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] , яка отримала свідоцтва про право на спадщину після його смерті. Відповідно рішення по вказаній справі може безпосередньо вплинути на її права та обов`язки. Проте вимог до вказаної особи позивачем заявлено не було (в тому числі після ознайомлення її представника з матеріалами справи), будь-яких клопотань не заявлено. Оцінивши надані докази в сукупності, враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та в їх задоволенні необхідно відмовити в повному обсязі. Оскільки при зверненні до суду з даним позовом [PERSON] не було сплачено судовий збір, в задоволенні позову відмовлено, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з неї на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1\~211,20 грн.

Outcome: approved