Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку (пай) у порядку спадкування. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , а [INFO] померла мати [PERSON] , які проживали в с. Кривець. Після смерті батьків відкрилася спадщина, до складу якої входять земельні паї. Спадкоємцями першої черги є вона з сестрою. [PERSON] належала земельна ділянка (пай) на підставі сертифікату ІФ № 0053439, виданого 05 січня 2000 року під №82 розміром 7,38 умовних кадастрових га, яка знаходиться в селі Кривець урочище «Зруби-2». [PERSON] на підставі сертифікату ІФ №005262, виданого 15 січня 2000 року №206 належала земельна ділянка (пай) розміром 4,92 умовних кадастрових га, що в с. Кривець урочище «Зруби-1». 25 травня 2024 року вона, як єдиний спадкоємець, яка прийняла спадщину у встановленому порядку, подала заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну ділянку (пай). Постановою приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Білусяк Л.В. від 16 жовтня 2024 року №317/01-16 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по причині відсутності у розпорядженні нотаріуса оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай). Отримати дублікат сертифікату вона також не змогла. Оскільки в інший спосіб, окрім звернення до суду, не може підтвердити своє право власності на земельні частки (паї), просить суд ухвалити відповідне рішення. У судове засідання позивачка не з`явилася. До початку засідання подала заяву, у якій клопотала про проведення розгляду справи за її відсутності. Заявлений позов підтримала з викладених підстав та просила задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. До початку судового засідання подала заяву у якій клопотала про розгляд справи за її відсутності. Вимоги позову визнала повністю та не заперечила проти задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , а [INFO] померла [PERSON] , що підтверджено копіями свідоцтв про смерть, що були повторно видані Богородчанським ДРАЦС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої зокрема входять земельні частки (паї), що в с. Кривець Івано-Франківського району Івано-Франківської області. [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, внаслідок чого була заведена спадкова справа № 77/2024, що підтверджується інформаційної довідкою зі Спадкового реєстру. Відповідно до довідки Солотвинської селищної ради №236/11-15 від 23 травня 2024 року, [PERSON] (яка померла [INFO] ) був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) площею, який знаходиться в урочищі «Зруби-1», зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів за № 206 від 15 січня 2000 року серія ІФ № 005262, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах становить 4,92. Згідно з довідкою Солотвинської селищної ради від 15 листопада 2024 року №495/11-15, [PERSON] (який помер [INFO] ) був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) площею, який знаходиться в урочищі «Зруби-2», зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів за № 82 від 05 січня 2000 року серія ІФ № 0053439, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах становить 7,38. 16 жовтня 2024 року приватний нотаріус Івано-Франківського районного нотаріального округу Білусяк Л.В. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 4,92 га., оскільки в матеріалах спадкової справи відсутні документи, які могли б підтвердити право власності та належності нерухомого майна спадкодавцеві [PERSON] . Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України 1990 року (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначалось, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. У частині другій статті 23 ЗК України визначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 899-ІV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Згідно з частинами першою, другою статті 2 Закону України від 05 червня 2003 року № 899-ІV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно з пунктом 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта. Таким чином, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Вказаний висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 02 березня 2020 року у справі № 573/813/19-ц (провадження № 61?1543св20), від 13 травня 2020 року у справі № 627/66/17 (провадження № 61?42431св18), від 20 травня 2020 року у справі № 384/642/17 (провадження № 61 37931св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 530/311/19 (провадження № 61-18113св19), від 22 жовтня 2020 року у справі № 149/2978/18 (провадження № 61-4932св19), від 16 грудня 2020 року у справі № 637/672/19-ц (провадження № 61?553св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 609/1117/18 (провадження № 61?5685св19), від 16 червня 2021 року у справі № 137/1642/19 (провадження № 61?13243св20). За таких обставин паюванням земель є визначення розміру земельної частки (паю) виключно у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Крім того, питання приватизації земель урегульовано, зокрема статтями 25, 116, 118, 119, 121, 122 ЗК України, які регулюють правовідносини передачі у приватну власність земельних ділянок з державної або комунальної власності. Статтею 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Таким чином, [PERSON] набула майнове право на отримання у власність земельних ділянок за результатом розпаювання земель, яке за життя належало [PERSON] та [PERSON] та увійшло до складу спадщини, яку прийняла позивачка, що посвідчено відповідними сертифікатами, які втрачені. Отже до [PERSON] , як до спадкоємця, перейшло визначене право, яке передбачене законом. Відповідно до п.»г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на нерухомість у відповідності до ст.182 ЦК України підлягає державній реєстрації.\~ Виходячи з наведеного, суд вважає, що право позивачки може бути захищено у спосіб обраний нею, шляхом визнання за нею права власності на нерухоме майно земельні ділянки. На підставі наведеного,

Outcome: approved