Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-09 00:00:00

18.06.2024 позивачка звернулася до суду з позовною заявою в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла бабуся позивачки - [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживала в [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно, а саме на вище вказаний житловий будинок. Позивачка є спадкоємицею до майна спадкодавиці, проте не може отримати свідоцтво про право власності у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а тому змушена звертатися до суду. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.06.2024 позовну заяву залишено без руху через її невідповідність ст. ст. 175, 177 ЦПК України. 26.06.2024 позивачка подала заяву про усунення недоліків. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01.07.2024 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01.08.2024 підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. 30.08.2024 судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці. 30.09.2024 судове засідання відкладено для витребування доказів. 07.11.2024, 04.12.2024 судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, звернулися до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача в судове не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності, щодо результату розгляду справи покладається на розсуд суду. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинним нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, об`єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під будинком, як об`єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під домоволодінням розуміється два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. У період чинності вказаної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися у тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Отже, записи у погосподарських книгах можуть визнаватися в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Судом встановлено, що згідно витягу з погосподарської книги №3 с. Старі Кошари Старокошарівського старостинського округу Люблинецької селищної ради Ковельського району за 1984 рік №65 від 18.04.2024, житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами ( рік побудови 1935), належав [PERSON] , яка померла [INFO] . За таких обставин, суд вважає підтвердженим, що [PERSON] була власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане повторно 19.04.2024 Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідно Заповіту, який посвідчений секретарем Старокошарівської сільської ради 06.08.1984 №4, [PERSON] жилий будинок та все майно, де б воно не було і з чого не складалося, все майно, що буде їй належати на день смерті і на яке вона буде мати право, остання заповіла [PERSON] . З довідки Старокошарівського старостинського округу Люблинецької селищної ради Ковельського району Волинської області №62 від 16.04.2024 вбачається, що згідно запису в погосподарській книзі № 3 с. Старі Кошари Старокошарівського старостинського округу Люблинецької селищної ради Ковельського району Волинської області за 1984 рік рахувалося господарство, головою якого була [PERSON] , яка була зареєстрована і постійно проживала в [ADDRESS] з 1935 року і була виписана у зв`язку зі смертю [INFO] . На день смерті [PERSON] за вищевказаною адресою ніхто не був зареєстрований та не проживав. Після смерті [PERSON] , [PERSON] вступила у фактичне володіння спадковим майном шляхом догляду за будинком та обробітком земельної ділянки. Заповіт від імені померлої [PERSON] посвідчувався Старокошарівською сільською радою 06.08.1984 №4. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ст. 548 та 549 Цивільного кодексу Української РСР (що діяв на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу). Відповідно до ст. 561 ЦК УРСР, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Кушнерук А.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.06.2024 №174/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок номер [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавиці [PERSON] на дане майно. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Суд дослідив матеріали спадкової справи №41/2024 до майна померлої [INFO] [PERSON] , згідно яких з заявою про прийняття спадщини після смерті останньої звернулася її внучка [PERSON] . Інші спадкоємці відсутні. Отже, позивачка, як спадкоємиця прийняла спадщину, проте свідоцтво про право на спадщину не отримала через відсутність правовстановлюючих документів про належність померлій вищевказаного нерухомого майна. Враховуючи те, що позивачка у іншій спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на спадкове майно ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати залишити за позивачкою.

Outcome: approved