Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем мають спільну малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Позивач зазначає, що відповідач не приймає участі в задоволенні матеріальних потреб дитини. Таким чином, позивач вважає за доцільне стягувати з відповідача аліменти на рівні 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), оскільки утримання дитини є його прямим обов`язком і відповідає інтересам дитини. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року у вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 03 лютого 2023 року позов було задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дочку - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 грудня 2021 року до досягнення дитиною повноліття. 17 жовтня 2023 року відповідач [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення. В обґрунтування заяви зазначав, що у судові засідання він не міг з`явитися з незалежних від нього причин, оскільки не знав про час та місце їх проведення. Він постійно проживає за місцем реєстрації, однак судові повістки йому жодного разу не були вручені, копію позовної заяви та ухвали про відкриття він не отримував, з їх змістом не ознайомлений. З огляду на викладене, у нього не було підстав для звернення до суду та необхідності звертатися за інформацією до офіційного вебсайту судової влади України. Про ухвалене рішення він дізнався від позивача, після його ухвалення. Таким чином, був позбавлений можливості знати про час і місце розгляду справи, відповідно з`явитися у судове засідання, а також не міг суд повідомити про причину неявки та неподання відзиву. Крім того, зазначав, що при визначенні розміру аліментів позивачем не було повідомлено і судом не було враховано обставини, які впливають на їх розмір, а саме, що у нього на утриманні є ще одна неповнолітня дитина, та він неодноразово надавав кошти позивачу на утримання дитини, у нього відсутнє постійне місце роботи і регулярний дохід. У зв`язку з викладеним, ухвалою суду від 09 лютого 2024 року було скасовано заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 лютого 2023 року в справі за [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Призначено дану справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, в позовній заяві просила розглядати справу у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак матеріали справи містять його клопотання про розгляд справи у його відсутність. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд установив, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 31 січня 2020 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серії [NUMBER] . Дитина проживає разом з матір`ю (позивачем) та знаходиться на її утриманні. Звертаючись до суду з указаним позовом позивач зазначила, що відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання дочки. Згідно з частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями частин першої та другої статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частинами другою, третьою статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України). При цьому, як передбачено частиною другою статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожитковий мінімум дітей віком до 6 років з 1 грудня 2021 року - 2100 гривень, з 01 грудня 2022 року - 2272 гривні, з 01 січня 2023 - 2 272 гривні, з 01 січня 2024 року - 2 563 грн (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»). Згідно з частинами першою-третьою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Суд встановив, що малолітня [PERSON] , 2020 року народження, проживає разом з матір`ю, що відповідачем не заперечувалось. Водночас, відповідач заначив, що на його утриманні перебуває дитина від іншого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 26 травня 2010 року та рішенням Дарницького районного суду від 21 березня 2018, яким стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 листопада 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, утримання відповідачем дитини від іншого шлюбу не скасовує його обов`язок утримувати спільну дитину з позивачем та забезпечувати належний рівень її життя. Верховний Суд неодноразово наголошував, що діти не повинні бути звужені у правах через наявність у платника аліментів іншої дитини. Крім того, відповідач вказував, що не має постійного місця роботи та стабільного доходу, надавши витяг із наказу від 23 вересня 2021 року № 857-о про його звільнення через скорочення штатів Головного управління ДФС у м. Києві, однак зазначений доказ не підтверджує викладені ним обставини. Довідки з державної фіскальної служби або інших документів, які б підтвердили розміри його доходу, наявність або відсутність офіційного працевлаштування після звільнення, не надав. Також судом враховано, що позивач є особою працездатного віку (1980 року народження), доказів того, що він не може працювати за станом здоров`я суду надано не було. Посилання відповідача на те, що він неодноразово надавав кошти на спільну з позивачем дочку, оцінюються судом критично, оскільки не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами. Зокрема, надана ним платіжна інструкція від 12 грудня 2022 року про переказ на рахунок позивача 2 010,05 грн, із призначенням платежу - на дитину, не свідчить про неодноразовість надання ним коштів на утримання дочки, а також не підтверджує здійснення таких платежів до звернення позивачем до суду з цим позовом. Враховуючи викладене, при визначенні розміру аліментів суд враховує вік дитини, розмір прожиткового мінімуму для дітей, потреби дитини, а також те, що малолітня [PERSON] , [INFO] , перебуває на утриманні матері, відповідач є особою працездатного віку, доказів того, що він не може працювати за станом здоров`я не надано, а також те, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя та відсутність доказів того, що він не має можливості чи не здатен допомагати дитині, недопустимість компенсування зменшення виплат на дитину за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не надав належних та допустимих доказів, яким би приведені позивачем обставини спростував. У зв`язку з вищевикладеним, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною шостою статті 141 ЦПК України, судові витрати, що включають судовий збір у розмірі 908 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved