Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», державного реєстратора виконавчого комітету Кролевецької міської ради Конотопського району Сумської області, про скасування обтяження та вилучення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна під реєстраційним номером обтяження №7095024, зареєстрованого 24.04.2008 року 15:24:07 реєстратором: Кролевецька РДНК, [ADDRESS] , а саме, житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якого вона є на підставі договору купівлі-продажу від 02.06.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Кролевецької державної нотаріальної контори, який зареєстровано в реєстрі за №1-949. Вирішивши продати вказаний житловий будинок у липні 2024 року, вона довідалася, що на вищевказаний будинок накладено обтяження, зареєстроване Кролевецькою районною державною нотаріальною конторою 24 квітня 2008 року, де вказано підстава обтяження, лист б/н 10.04.1990, виданий Ощадбанк 3051 м.Кролевець, власник [PERSON] . Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. В судове засідання представник відповідача АТ «Державний ощадний банк України» не з`явився, згідно наданого відзиву повідомив, що вважає АТ «Ощадбанк» неналежним відповідачем у даній справі, так як датою його первинної реєстрації є 31.12.1991, правонаступником Ощадбанку, вказаного у позові, за зобов`язаннями, які виникли 10.04.1990, АТ «Ощадбанк» не є, жодних правовідносин із позивачем у АТ «Ощадбанк» не існувало. Просив відмовити у позові до АТ «Ощадбанк» як у заявленому до неналежного відповідача та не обгрунтованому в установленому порядку (а.с.56-69). Співвідповідач державний реєстратор виконавчого комітету Кролевецької міської ради Садакова Альона Володимирівна звернувся до суду з заявою, в якій просив справу розглянути без її участі (а.с.94). Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 02.06.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Кролевецької державної нотаріальної контори, який зареєстровано в реєстрі за №1-949 (а.с.5). Відповідно до довідки КП «БТІ Кролевецької міської ради» від 05.07.2024 року №359, право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано в КП «БТІ» Кролевецької міської ради 04.06.1999 року в реєстровій книзі №24 під реєстраційним №4921 на ім`я [PERSON] , ідеальна частка 1/1, документ, що підтверджує право власності договір купівлі-продажу жилого будинку, посвідчений Кролевецькою ДНК 02.06.1999 року за р.№ 1-949 (а.с.6). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав та нерухоме майно та Реєстру прав власності та нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №386879536, виданої 15 липня 2024 року, встановлено, що на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , накладено обтяження: заборона (архівний запис) за реєстраційним номером обтяження №7095024, зареєстрована 24.04.2008 року 15:24:07 реєстратором: Кролевецька РДНК, [ADDRESS] , де вказано підстава обтяження: лист б/н, 10.04.1990, Ощадбанк 3051 м.Кролевець, власник [PERSON] (а.с.7). За змістом поданого АТ «Ощадбанк» відзиву на позовну заяву, на момент подання відзиву, тобто на 31.10.2024, позивач не є боржником АТ «Ощадбанк», договори між АТ «Ощадбанк» та позивачем, а також рахунки на її прізвище для обслуговування кредитних договорів, - відсутні (а.с.26). Згідно з п.34, 35, 37, 38 Переліку адміністративних послуг, які надаються через центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Кролевецької міської ради, затвердженого Рішенням тридцять сьомої сесії Кролевецької міської ради восьмого скликання від 25.05.2023 року, станом на день розгляду справи саме до повноважень ЦНАП виконавчого комітету Кролевецької міської ради віднесено такі послуги як «02-03 Державна реєстрація обтяжень нерухомого майна», «02-05 Внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «02-06 Скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «02-07 Скасування запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно». За положеннями ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до положень ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Нормативні положення ст.391 ЦК України регламентують, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" від 27 серпня 1976 року №6 в редакції від 30 червня 1978 року №5, правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові №6-26цс13 від 15 травня 2013 року зазначено, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, встановленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пунктом 9 статті 34 Закону України "Про нотаріат" передбачена така нотаріальна дія як зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва та майбутніх об`єктів нерухомості, що підлягають державній реєстрації. Стаття 74 Закону України "Про нотаріат" встановлює, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Процедура зняття заборони відчуження нерухомого майна регламентована пунктом 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок), а саме: нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, в тому числі, за рішенням суду. Власник нерухомого майна, має право розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно, порушує право власності позивача. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право приватної власності позивача та третьої особи, внаслідок чого вони позбавлені змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. На підставі викладеного суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки заборгованості перед відповідачем не встановлено. На підставі ст.ст.321, 391 ЦК України,

Outcome: approved