Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

14 листопада 2024 року до суду надійшла заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заявник свою заяву аргументував настуним: [INFO] померла його бабуся [PERSON] , [INFO] . Бабуся до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З вересня 2016 року стан її здоров`я погіршився, тому він був вимушений переїхати до бабусі на постійне місце проживання. За життя його бабусі належала квартира [ADDRESS] . Він звернувся до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Веселовського А.Г. із заявою з метою оформлення його спадкових прав після смерті матері. Однак, постановою приватного нотаріуса Веселовського А.Г. від 25.03.2024 року №230/02-31 йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки відсутнє підтвердження його фактичного проживання разом із бабусею [PERSON] на момент її смерті. Заявник просить суд встановити факт його проживання за однією адресою зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Ухвалою судді від 15.11.2024 року відкрито провадження у справі, витребувано докази. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] заяву підтримав, просив задовольнити. Заінтересована особа приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Марченко Н.А. про дату розгляду справи повідомлялась, не заперечувала проти задоволення заяви, просила розгляд справи розглядати без її участі. Суд, вислухавши пояснення заявника та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, встановив такі фактичні обставини. [INFO] померла бабуся заявника [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно. Згідно свідоцтва на право власності бабусі заявника [PERSON] належала квартира [ADDRESS] . За життя, [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений 09.11.2018 року (р. N? 3122) приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А. Відповідно до даного заповіту [PERSON] заповідала [PERSON] кВ. [ADDRESS] . Також на [PERSON] було покладено обов"язок надати [PERSON] (який доводиться заявнику батьком) право довічного користування кв. [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] вищевказаний заповіт не скасовувався та не відмінявся. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис за N? 62, виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 23.01.2023 року) 22 квітня 2024р заявник [PERSON] звернувся з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . У зв"язку з чим нотаріусом була заведена спадкова справа N? 53/2024. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31 травня 2024 року за N? 303/02-31 та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що він як спадкоємець зареєстрований по [ADDRESS] , а фактично проживав та проживаю по [ADDRESS] . Відповідно до акту від 12.11.2024 року [PERSON] до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом нею з вересня 2016 року фактично проживав [PERSON] . Свідок [PERSON] , сусідка спадкодавці, яка була допитана у судовому засіданні, підтвердила факт проживання заявника [PERSON] з його бабусею [PERSON] з вересня 2016 року до самої смерті, та проживав з нею у будинку по [ADDRESS] . Це підтверджується тільки Актом складеним сусідами [PERSON] . Вирішуючи заяву, суд виходить з наступного: Відповідно до ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України визначають, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Ч. 1 ст. 1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тощо. Пункт 23 вищевказаної Постанови Пленуму визначає, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною 7 статті 294 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved