Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з вказаним вище позовом про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, зокрема, що 15.09.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 77511519. Відповідно до умов вказаного договору позикодавець передав позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника. Крім того, зазначений договір укладений в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції та підписані накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 22.02.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №22/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за договором №77511519 від 15.09.2021. ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі і за вказаним договором позики. Таким чином, позивач наділений правом вимоги до відповідача. Відповідач умови договору не виконує та заборгованість по кредиту, комісії та процентах не повертає. За таких підстав у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 42172,47 грн. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05.08.2024 позов залишено без руху та надано позивачу строку 10 днів для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 22.08.2024 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21.10.2024 постановлено розгляд справи здійснювати в судовому засіданні з повідомленням сторін, а також витребувано докази у АТ «Ощадбанк». Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились. Представник відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена завчасно та належним чином. В матеріалах справи наявний відзив на позов, який мотивований тим, зокрема, що строк повернення кредиту відповідно до умов договору визначений до 15.10.2021, однак нарахування за відсотками включає період з 16.10.2021 по 22.02.2022, що виходить за межі строку кредитування, який становить 30 днів, а тому проти стягнення з неї нарахованих з 16.10.2021 відсотків заперечувала. Проти стягнення з неї тіла кредиту та нарахованих відсотків до 15.10.2021 не заперечувала. Також зазначила, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю виконаної роботи та непропорційними до предмета спору, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру. Крім того, позовна заяв про стягнення заборгованості є шаблонним документом, підготовка якого не потребує багато часу, значних зусиль, особливих навиків та знань, і не може вважатись складною юридичною робою, а тому у задоволенні вимоги сторони позивача про стягнення судових витрат у виді витрат на правову допомогу просила відмовити. Разом з тим, зазначила, що у разі якщо суд дійде висновку про необхідність стягнення суми адвокатських витрат, то вважає, що сума таких витрат не повинна перевищувати 3000,00 грн. Також,\~стороною позивача\~подано відповідь\~на відзив,\~яка мотивована\~тим,\~зокрема,\~що підписавши\~договір позики\~відповідач підтвердила,\~що ознайомилась\~з,\~зокрема,\~правилами надання\~грошових коштів\~у позику.\~У зазначених\~правилах,\~у пункті\~6.5\~передбачено,\~що у\~разі неповернення/повернення\~не в\~повному розмірі/\~несвоєчасного повернення\~позики та\~процентів,\~позичальнику на\~таку неповернуту\~позику (або\~її частину)\~нараховуються проценти\~у розмірі,\~передбаченому договором\~позики,\~за кожний\~день понадстрокового\~користування позикою\~(або\~її частиною),\~починаючи з\~першого дня\~такого понадстрокового\~користування та\~закінчуючи днем\~повернення позики\~(або\~її частини)\~та процентів,\~але в\~будь якому\~випадку не\~більше 90\~календарних днів.\~Позичальник розуміє\~та погоджується\~з тим,\~що нарахування\~процентів на\~позику (або\~її частину)\~за понадстрокове\~користування позикою\~за договором\~позики не\~є штрафом,\~пенею чи\~будь якою\~іншою штрафною\~санкцією в\~розумінні чинного\~законодавства,\~а застосовується\~виключно в\~якості процентної\~ставки на\~позику за\~понадстрокове користування.\~Зважаючи на\~викладене,\~умовами договору\~та п.\~6.5\~Правил передбачено\~нарахування відсотків\~за фактичний\~строк користування\~позикою поза\~межами тридцятиденного\~(пільгового)\~строку користування\~позикою.\~Отже,\~нарахування відсотків\~здійснювалось в\~межах строку,\~визначеного та\~погодженого сторонами\~Договору. Надалі, позичальником здійснювалась часткова оплата заборгованості. Отже, вищезазначені умови нарахування відсотків на прострочену позику були прийняті позичальником, доказів погашення заборгованості в повному обсязі матеріали справи не містять, а тому, заявлені до стягнення відсотки підлягають стягненню у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази суд, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, враховуючи таке. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Встановлено, що 15.09.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики № 77511519. Відповідно до умов якого, зокрема, позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти (надала - позика), на погоджених умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківських картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцеві плату (проценти) від суми позики. Сума позики становить 12447,00 грн. Строк позики 30 днів, процентна ставка 1,99%. Дата повернення кредиту 15.10.2021. Процентна ставка за день - 2,7% та знижена процентна ставка за день 0,60%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 642,22%. Також у вказаному договорі зазначено, що до моменту підписання договору вивчила цей договір та правила надання грошових коштів у позику що розміщені на сайті товариства їх зміст суть об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору а також зазначено в правилах процедури і наслідки оформлення позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації. Крім того, у договорі зазначено що його укладено в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття акцепт пропозиції та підписано накладанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже, підписанням договору позики позичальник підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20) Згідно із п. 6.5 Правил, у редакції, що діяла на час укладення договору позики, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Таким чином, хоч у договорі позики встановлено строк позики 30 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. Відтак доводи сторони відповідача про те, що строк дії договору позики обмежено 30 днями не відповідає умовам договору позики, у якому передбачено пролонгацію договору. З урахуванням наведеного є помилковими доводи відповідача про безпідставне нарахування відсотків за користування позикою за 120 (30+90) календарних днів. Як слідує з наданого до суду розрахунку заборгованості підготовленого ТОВ 1 безпечне агентство необхідних кредитів загальна сума заборгованості відповідача станом на 22.02.2022 становить 42170,44 коп., з яких 12447,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту та 29723,44 заборгованість за відсотками. При цьому, з наданого розрахунку слідує, що відсотки нараховувались по 13.01.2022 включно, тобто за 120 календарних днів, а відтак в межах строку кредитування визначеного вказаним вище договором позики. На підтвердження факту перерахування коштів відповідачу позивачем надано до суду копію ТОВ ФК Фінекспрес №05/06-2024-2/ТНПП від 05.06.2024 де зазначено, що 15.09.2021 сума коштів у розмірі 12447,00 грн. була успішно перерахована за номером платіжної картки [NUMBER] , Крім того, судом за клопотання сторони позивача було витребувано у АТ Ощадбанк докази зарахування вказаних вище коштів на рахунок відповідача. Так, відповідно до листа №46/12-11/141208/2024/БТ від 15.11.2024 на ім`я відповідача було відкрито рахунок, для обслуговування якого емітовано платіжну картку № [NUMBER] . З наданої до суду виписки за вказаним банківським рахунок слідує, що вказана вище сума коштів у розмірі 12447,00 грн. дійсно надходійшла 16.09.2021 на рахунок відповідача. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як зазначено в правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.11.2021 у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21), з урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.\~205,\~207 ЦК України). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Враховуючи наведене вище, а також положення чинного\~законодавства та\~встановлених обставин\~справи слідує,\~що між\~ТОВ «1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~та \~відповідачембуло укладено електронний договір позики. За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до пункту 1 частини 1\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За правилом\~статті 514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 (провадження №12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт-фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор -банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник-набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої\~грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. 22.02.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №22/02/2022 відповідно до умов якого, зокрема, первісний кредитор зобов`язується відступити за оплату права грошової вимоги у сумі 153662582,15 грн., а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченого цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належать клієнту, і стає новим кредитором за договорами позики, укладеними між клієнтом і боржниками. За цим договором клієнт відступає, а фактор приймає право вимоги. Реєстр боржників в електронному вигляді передається фактору за актом приймання передавання реєстру боржників в електронному вигляді не пізніше наступного робочого дня після здійснення повного фінансування на користь клієнта. 22 лютого 2022 року між цими сторонами було підписано Акт приймання передавання реєстру боржників. Відповідно до вказаного реєстру боржників право вимоги до відповідача від ТОВ 1 безпечне агентство необхідних кредитів перейшло до ТОВ Вердикт Капітал, порядковий номер у реєстрі 7114. Відповідно до витягу з реєстру боржників загальна сума заборгованості відповідача на момент відступлення прав вимоги становила 42170,43 грн. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого, зокрема, первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору належні йому, а новий кредитор набув у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках №1 та №3 до цього договору (Реєстр Боржників). Як слідує з реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, а також витягу з нього, ТОВ «Коллект Центр» отримало право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором 77511519 порядковий номер 28794. Відповідно до витягу з реєстру боржників загальна сума заборгованості відповідача на момент відступлення прав вимоги становила 42172,47 грн. Отже, суд встановив, що до позивача перейшло право вимоги за вказаними вище договором позики та договором кредиту до боржника [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. Суд також враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року в справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18), згідно яких у разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Як стверджує позивач, всупереч вказаним вище нормам закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаними вище договорами належним чином не виконала. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч.1.ст.526 ЦК України встановлює, що з має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як стверджує позивач у своєму позові, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість. На підтвердження суми заборгованості відповідача за договором № 77511519 від 15.09.2021 позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 15.09.2021 по 10.07.2024, з якого вбачається, що заборгованість відповідача становить 42172,47 грн. Стороною відповідач власного розрахунку не наведено, як і не надано доказів належного виконання договірних зобов`язань та сплати коштів в добровільному порядку. Зважаючи на викладені вище норми права та встановлені обставини та враховуючи те, що договір позики, встановлює обов`язок позичальника повернути кредит та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим договором, а також те, що позичальник не виконує взятті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 42172,47 грн. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Так, 07.06.2024 між адвокатом адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» укладено договір про надання правової допомоги №07-06/2024. У розділі 4 вказаного вище договору передбачено, що вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. Сума визначена, актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром. Також, до вказаного вище договору долучено прайс-лист адвокатського об`єднання. Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги №757 від 01.07.2024 сторони договору погодили надання послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з відповідача, що включає в себе надання усної консультації з вивченням документів у кількості 2 години вартістю 4000,00 грн., а також складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду у кількості 3 годин вартістю 9000,00 грн. Згідно акту №2 про надання юридичної допомоги сторони погодили вартість наданих послуг у загальному розмірі 13000,00 грн. На підтвердження проведення оплати за вказані вище послуги, позивач надав до суду квитанцію 0446760000 від 12.07.2024 відповідно до якої позивач перерахував грошові кошти у розмірі 20000,00 грн на банківський рахунок адвокатського об`єднання, призначення платежу: надання правової допомоги згідно договору №007-06/2024 від 07.06.2024. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у своїй постанові від 28.09.2023 у справі 686/31892/19 (провадження 61-4683св23). \~ \~ \~ \~Також, суд при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу при задоволенні позову звертає увагу на те, що відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України такі витрати покладаються на відповідача. При вирішенні питання щодо стягнення витрат на правову допомогу суд зважає на викладене вище та положення вказаних вище норм та вважає, що за наявності клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також з урахуванням предмета спору, ціни позову, складністю справи, обсягу виконаної роботи, необхідності та розумності відповідних витрат, слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі саме 4000,00 грн., що буде відповідати критеріям розумності та співмірності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved