Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

[PERSON] \~звернувся в суд з означеним позовом, покликаючись на те, що має право на спадщину за законом після смерті діда, [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкове майно після його смерті складається із права на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області (колишньої Андріївської сільської ради). [PERSON] за життя розпорядилася своїм майном в користь позивачки та сина [PERSON] , склавши заповіт 03.01.2002 року. Однак земельна ділянка площею 0,60 га не охоплена заповітом. Рішенням Андріївської сільської ради від 01.12.1993 року було вирішено передати у безоплатно у приватну власність [PERSON] означену земельну ділянку. За життя дідусь отримав рішення про передачу йому у безплатну приватну власність земельної ділянки, розпочав процедуру приватизації, однак не встиг належним чином зареєструвати право власності на неї. У встановлений законом строк після смерті діда, позивач звернулася із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Буського нотаріального округу, яким заведено спадкову справу, частково прийняла спадщину на майно після смерті діда за заповітом. Проте, оскільки приватизація вказаної земельної ділянки не завершена видачею правовстановлюючого документа, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та рекомендовано за визнанням свого права звернутися до суду. Просить суд визнати за нею право на завершення процедури приватизації означеного спадкового майна. Позивач, до початку підготовчого судового засідання, подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об`ємі, просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали письмову заяви з проханням справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги визнають, на дане спадкове майно не претендують, просять позов задоволити. Представник відповідача\~за викликом\~суду не\~з`явився,\~подав заяву з проханням справу слухати у їх відсутності, щодо вирішення даної справи покладаються на думку суду. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку про підставність позову, виходячи з наступного. Згідно ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3\~ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Андріївською сільською радою 21.01.2002 року підтверджується, що [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої у відповідності до статті 1218 ЦК України увійшли всі обов`язки спадкодавця, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок її смерті, а саме на земельну ділянку площею 0,60 га для ведення підсобного господарства, що розташована на території Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області (колишньої Андріївської сільської ради). Рішенням Андріївської сільської ради області від 01.12.1993 року було вирішено передати у безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,60 га для ведення підсобного господарства, що підтверджується Архівним витягом виданим Золочівською РДА 15.07.2021 року № 349. За життя [PERSON] отримав рішення про передачу йому у безплатну приватну власність земельної ділянки, отже розпочав процедуру приватизації, однак не встиг належним чином зареєструвати право власності на неї. Відповідно, до спадкоємців перейшло право на завершення приватизації земельної ділянки. [PERSON] за життя розпорядилася своїм майном в користь позивачки та сина [PERSON] , склавши заповіт 03.01.2002 року, посвідчений Андріївською сільською радою, зареєстрований в реєстрі за № 1. Позивач звернулася у встановлений законом строк після смерті діда, із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Буського нотаріального округу, останнім заведено спадкову справу за № 194/02. Позивач частково прийняла спадщину, що підтверджується свідоцтвом про прав на спадщину за заповітом від 20.09.2002 року. Однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва на означену земельну ділянку, оскільки приватизація вказаної земельної ділянки не завершена видачею правовстановлюючого документа, нотаріусом мені відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та рекомендувала за визнанням свого права звернутися до суду. Оскільки дана земельна ділянка не охоплена заповітом, спадкування на таку здійснюється в порядку черговості, по закону, згідно ст. 1258 ЦПК України. Позивач є онукою померлого, що підтверджується матеріалами справи та спадкоємцем п`ятої черги спадкування. Окрім неї, спадкоємцями також є мати позивачки [PERSON] та син померлого [PERSON] . Останні на означене спадкове майно не претендують, відмовляються від такого в користь позивачки, про що подали відповідні письмові заяви. Суд приходить до переконання, що позивач фактично прийняла спадщину після смерті діда, вступила у володіння та розпорядження спадковим майном, вчасно звернулася з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Однак не може оформити юридично прийняття спадщини в частині означеної земельної ділянки площею 0,60 га, оскільки приватизація вказаної земельної ділянки не завершена видачею правовстановлюючого документа на власника. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до от. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: -цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; -свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1, 2 ст. 126 ЗК України). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, то право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте, розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування, а саме: права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМ України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14.09.2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16.09.2008 року № 509-VІ). Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Ш України від 26.121992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3ст. 116 ЗК України). Як вбачається з рішення Андріївської сільської ради народних депутатів від 01.12.1993 року діду позивачки передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га для ведення підсобного господарства, що розташована на території Андріївської сільської ради однак, спадкодавець не оформив у встановленому законом порядку права власності на спірну земельну ділянку. В пункті 3.5. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Таким чином, [PERSON] за життя не набув права власності на спірну земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України. Позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті спадкодавця та набула права в порядку спадкування. Відповідно до ч. 2 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Суд приходить до переконання, що в силу вимог до ст. 1218 ЦК України до позивача перейшли усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. Обставин, які б спростовували твердження позивача в позовній заяві, суд не знаходить, тому кладе їх в основу рішення.\~\~ Враховуючи вище викладене, те що відповідач позов визнає, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в підготовчому судовому засіданні.

Outcome: approved