Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-06 00:00:00

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 серпня 2021 року між ним та відповідачем було укладено договір позики на суму 130\~000 доларів США. Того ж дня позивач передав у власність відповідача грошові кошти у вказаній сумі, а відповідач прийняв ці кошти та зобов`язався їх повернути протягом 2021 календарного року частинами до 01 січня 2022 року Однак, оскільки в обумовлений строк відповідач борг позивачу не повернув, то просив стягнути з нього на свою користь заборгованість за вказаним договором позики у сумі 130\~000 доларів США, 3% річних за порушення грошового зобов`язання в сумі 7\~529 доларів США 40 центів. Ухвалою суду від 16 лютого 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 18 березня 2024 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Щербини Л.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу, оскільки до 2022 року у відповідача з позивачем були досить дружні і довірительні відносини, вони спілкувались і приятелювали, мали спільні інтереси і займались спорідненою діяльністю у сфері авіаційного транспорту. У 2021 році позивач фактично володів повітряним судном (літаком) Л-410, хоча юридично право власності на літак було зареєстровано на його водія [PERSON] . Влітку 2021 року між сторонами була домовленість про укладення договору купівлі-продажу цього літака, в якості завдатку відповідачем було написано розписку, в якій він, начеб-то визнав борг на 130 тис. доларів США, при цьому передачі грошових коштів не відбувалося, розписка була обговорена та написана лише як підтвердження відповідача придбати літак, написання розписки відбувалося в присутності [PERSON] 06 вересня 2021 року між [PERSON] та довіреною особою відповідача [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу повітряного судна Л-410 УВП. Позивач, зловживаючи довірою відповідача, використовуючи його прихильне та дружнє ставлення, повідомив, що розписку знищив, але як зараз виявилось, він розписку не знищив з метою подальшого використання у своїх корисних цілях. Вважає, що позики між сторонами не було, а тому у відповідача не виникало зобов`язання повернути позивачу таку ж суму грошових коштів, оскільки договір позики між сторонами не укладався. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Клечановський І.С. позов підтримав, викладене підтвердив, заперечення представника відповідача вважав безпідставними, наполягав на тому, що саме 20 серпня 2021 року позивач передав відповідачу кошти в сумі 130 000 доларів США, які до цього часу йому не повернуті, до літака, який був предметом купівлі-продажу за договором від 6 вересня 2021 року, позивач ніякого відношення не має. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Щербина Л.А. проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позов. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 20 серпня 2021 року [PERSON] склав розписку про те, що він (відповідач) визнає борг 130 тис. доларів США [PERSON] , зобов`язується погасити його на протязі календарного року, частинами до 2022 року /а.с. 7/. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ ст.\~1047\~ЦК України,\~договір позики\~укладається у\~письмовій формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~-\~незалежно від\~суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 202\~ЦК України\~визначено,\~що правочином\~є дія\~особи,\~спрямована на\~набуття,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав та\~обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ч.2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач, отримавши від позивача у борг за договором позики від 20 серпня 2021 року, оформленого розпискою, грошові кошти у розмірі 130 000 дол. США, в обумовлений договором строк, а саме до 2022 року борг позивачу не повернув, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 130 000 доларів США, що еквівалентно, в межах позовних вимог, виходячи з офіційного курсу гривні щодо долара США станом на 26 грудня 2024 року, з розрахунку 1 дол. США = 41,8623 грн., - 5\~442\~099 грн. При цьому суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що грошові кошти за складеною відповідачем розпискою в дійсності ним не були отримані та дана розписка була оформлена як аванс для придбання літака, оскільки дані обставни не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та суперечать зібраним у справі доказам, зокрема, копії договору купівлі-продажу повітряного судна від 6 вересня 2021 року, на який вказує представник відповідача, де його сторонами є сторонні особи - [PERSON] (власник літака та продавець за договором), від імені якого діяв [PERSON] , та [PERSON] (покупець (а.с.55-58). Крім того, сама боргова розписка містить умову про повернення боргу частинами, що свідчить про отримання коштів від позивача та намір відповідача їх повернути (а.с.7). Письмових доказів, які б свідчили про безгрошовість укладеного сторонами договору позики, відповідач суду не надав. Заперечення договору за його безгрошовістю шляхом показань свідків згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК не допускається, за винятком випадків вчинення кримінально караних дій. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. З огляду на зазначене, оскільки відповідач своєчасно не повернув позивачу суму позики, чим прострочив виконання грошового зобов`язання, то він (відповідач) зобов`язаний сплатити позивачу, окрім суми основного боргу, 3 % річних від простроченої суми, а так як сума боргу, яка стягується з відповідача становить у загальному розмірі 5\~442\~099 грн., то суд, задовольняючи і в цій частині позовні вимоги, вбачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 01 січня 2022 року по 06 грудня 2023 року, в межах позовних вимог, в розмірі 315\~198 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 13420 грн.

Outcome: approved