Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

10.10.2024 року до Ленінського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява від ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська Агенція з Повернення Боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1064624063 від 23.03.2020 у розмірі 14938,04 грн, а також судові витрати у сумі 3028 грн. Позов обґрунтовується тим, що 23.03.2020 ТОВ «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] уклали кредитний договір № 1064624063. В подальшому на підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та Договорами забезпечення до них та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. Сторони погодили, що Первісний кредитор мас право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор зобов?язаний набувати такі Права вимоги шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей Позичальників. 08.11.2023 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № HI/11/11-Ф від 08.11.2023, відповідно до якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов?язується передати (сплатити) АТ «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, а АТ «ТАСКОМБАНК» зобов?язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» Права Вимоги за Кредитними Договорами, Договорами Поруки в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав Вимоги. Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу № H1/11/11-Ф від 08.11.2023 Реєстру Прав Вимог ТОВ «ФК «АПБ» набув права грошової вимоги до Відповідача в сумі 14938,04 грн., з яких: 6846,77 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; 1,02 грн. - загальна заборгованість по відсоткам; 8090,25 грн. - загальна заборгованість по комісії. Відповідач не виконав свого обов?язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором, з огляду на що позивач змушений звернутись з позовом до суду та просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 1064624063 від 23.03.2020 у розмірі 14938,04 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2024 року розгляд справи призначено у спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Позивач не надавав суду клопотань про розгляд справи в загальному порядку або в спрощеному порядку з викликом сторін, в позові зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач повідомлений щодо розгляду справи належним чином. Копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позову та долучених до нього документів, направлені відповідачу за місцем його реєстрації. Відповідач відзиву не подав. Оскільки відповідачем у встановлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин відповідно до ст.\~280\~ЦПК України суд\~розглянув справу\~ в\~порядку заочного\~провадження на\~підставі наявних\~в ній\~доказів,\~оскільки позивач\~не заперечував\~проти такого\~порядку вирішення\~спору, відповідач повідомлений щодо розгляду справи належним чином, відзиву не подав. Згідно з ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у позовних вимогах слід відмовити, з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1 ст. 633 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 20.03.2020 ТОВ «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] уклали кредитний договір № 1064624063 (далі Кредитний договір). Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. Кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Сума кредиту 11725 грн, строк, на який надається кредит 15 місяців. Згідно з. п. 1.4. Кредитного договору підписавши цей договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами: 10000 грн на рахунок [NUMBER] , призначення переказ на запитання на користь [PERSON] , паспорт [NUMBER] надання кредиту зг. КД № 1064624063 від 23.03.2020.; 1425 грн на рахунок [NUMBER] , призначення оплата страхового платежу за договором страхування № 1064624063-С від 23.03.2020. Відповідно до п.п. 2.1. Кредитного договору всі інші умови кредитного договору викладені у Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР». Як вбачається з п п. 5 Паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4624063 початковий процент при наданні кредиту становить 3 % від суми кредиту, річний процент 0,01% від суми боргу за договору. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені\~Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 755/2284/16-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» суду не надано первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені договором кредиту, а відповідач ці кошти отримав. Також судом встановлено, що 07.10.2016 між ПАТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЦФР» укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016. Відповідно до п. 2.1. договору № ТАСЦФР-10-2016 Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та Договорами забезпечення до них та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. Згідно з п. 2.2. Сторони погодили, що Первісний кредитор мас право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор зобов?язаний набувати такі Права вимоги шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей Позичальників. Позивач надав суду копію повідомлення про відступлення прав вимог від 23.03.2024 в якості доказу переходу права вимоги за кредитним договором № 1064624063 від 23.03.2020 до [PERSON] від первісного кредитора ТОВ «ФК «ЦФР» до АТ «Таскомбанк». 08.11.2023 між АТ «Таскомбанк» (Клієнт) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (Фактор) укладено договір факторингу № HI/11/11-Ф від 08.11.2023. Відповідно до п. 2.1. договору факторингу № HI/11/11-Ф від 08.11.2023 в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, Фактор зобов`язується передати (сплатити) Клієнту Суму Фінансування, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові Права Вимоги за Кредитними Договорами в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав Вимоги. Згідно з п. 2.3. договору факторингу № HI/11/11-Ф від 08.11.2023 відступлення Права Вимоги і всіх інших прав, належних Клієнту за Кредитними Договорами го їх перехід від Клінта до Фактора відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Прав Вимог згідно Додатку № 2, але не раніше здійснення оплати Фактором згідно п. 3.1 цього Договору, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Позичальників стосовно Боргу та набуває відповідні Права Вимоги. Як на доказ переходу права вимоги за кредитним договором № 1064624063 від 23.03.2020 до [PERSON] від АТ «Таскомбанк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» позивач посилається на копію договору факторингу № НІ/11/11-Ф, укладеного між АТ «Таскомбанк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» 08.11.2023, а також на копію Витягу з Реєстру Прав Вимог до Договору факторингу № НІ/11/10-Ф від 08.11.2023. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за своїм змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. Крім того Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Судом встановлено, що на момент укладення договору між ТОВ «ФК «ЦФР» та ПАТ «Таскомбанк» про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 боргові зобов`язання за кредитним договором від 23.03.2020\~ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору на час укладення договору відступлення права вимоги від 07.10.2016. Суд також зазначає, що доказів на передачу права вимоги від ТОВ «ФК «ЦФР» до ПАТ «Таскомбанк» за кредитним договором № 1064624063 від 23.03.2020, а саме Реєстру прав вимоги або витягу з нього, а також доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 позивачем суду не надано. Також суд звертає увагу на те, що на час укладення договору відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «ФК «ЦФР» щодо [PERSON] на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 07 жовтня 2016 року не було, оскільки сторони не могли передбачити, що 20.03.2020 цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачем. Отже між ТОВ «ФК «ЦФР» та ПАТ «Таскомбанк» на час укладення договору відступлення прав вимоги від 07.10.2016 не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, а тому цим договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після його укладання, тобто після 20.03.2020. Окрім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № НІ/11/11-Ф, а наданий позивачем Витяг з Реєстру Прав Вимог до Договору факторингу № НІ/11/10-Ф від 08.11.2023 є додатком до похідного договору факторингу. Враховуючи викладене, Суд доходить висновку, що позивач не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б в своїй сукупності підтверджували перехід до нього права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 1064624063 від 23.03.2020. Отже, оскільки позивачем не надано доказів переходу права вимоги від первісного кредитора до нового на кожному етапі такої передачі за кредитним договором № 1064624063 від 23.03.2020, що укладений між ТОВ «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] , а також з огляду на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження виконання первісним кредитором свого зобов`язання перед відповідачем щодо надання грошових коштів у кредит, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed