Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

21.08.2024 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на наступні обставини. На підставі наказу №0/12/02/005 від 12.02.2021 року [PERSON] було прийнято на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (далі по тексту ТОВ «ДІЄСА») на посаду продавця-консультанта філії №2 департаменту з роздрібної торгівлі, з посадовим окладом згідно штатного розпису. На підставі наказу №Z00/15/03/003 від 18.03.2024 року він звільнений за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України у зв`язку із закриттям магазину. В день звільнення відповідач не видав позивачу письмове повідомлення про нараховані суми заробітної плати та не провів повний розрахунок, і не виплатив заборгованість по заробітній платі. Згідно з розрахунковим листком за березень 2024 року, виданим ТОВ «ДІЄСА», загальний розмір заборгованості підприємства складає 30310,05 грн. З метою стягнення вище вказаної заборгованості позивач в травні 2024 року звертався до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про видачу судового наказу. 27.05.2024 року дану заяву судом було задоволено. Але ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.08.2024 року судовий наказ по справі №214/4699/24 було скасовано за заявою боржника. З цих підстав [PERSON] просить поновити строк на звернення до суду та стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 30310,05 грн., судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.09.2024 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу було встановлено строк для надсилання (надання) до суду відзиву на позовну заяву, у відповідності до\~ст.178 ЦПК України, і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову\~ (а.с.31-32). 09.10.2024 року, скориставшись своїм правом, відповідач направив до канцелярії суду через підсистему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому зазначає наступне. ТОВ «ДІЄСА» погоджується, що має заборгованість перед позивачем по заробітній платі, розмір якої становить 30310,05 грн., включаючи компенсацію за невикористану відпустку. Але, 24.03.2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким визначені особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Частинами 2 та 3 ст. 1 цього Закону № 2136-ІХ встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43,44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Відповідно до ч. 2, 3 ст.10 Закону № 2136-ІХ роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати; роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили; звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Крім того,у листі від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи викладене вище, ТОВ «ДІЄСА» знаходиться в під дією форс-мажорних обставин, про що отримало сертифікат від Київської торгово-промислової палати за №3000-24-0827 від 23.04.2024 року. Відповідач просить суд врахувати, що у даному сертифікаті визначено початок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) саме з 12 березня 2022 року, тобто, охоплює період дії трудових правовідносин між сторонами, які припинені за згодою сторін. З наведених норм законодавства, зазначених вище, вбачається, що з 12 березня 2022 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків, як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких ТОВ «ДІЄСА» об`єктивно, з незалежних від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача. 01.06.2023 року на загальнодоступному ресурсі для працівників «MyEldoLife» доступ до, якого мають всі працівники ТОВ «ДІЄСА», де розміщуються новини компанії, розміщенні накази, заяви, бланки тощо, було розміщено інформацію наступного змісту: «Шановні колеги! Через військову агресію РФ торговельна мережа «Ельдорадо» (товариства, які діють під цією торговою маркою) отримала значних збитків - було зруйновано основний склад товариства, пограбовано/знищено значну частину магазинів, внаслідок чого товариства знаходяться під дією обставин непереборної сили (форсі-мажорні обставини). У зв`язку з цим повідомляємо працівників, що виплати заробітної плати та усіх інших належних нарахувань при звільненні можуть відбуватися із затримкою. Разом з цим, гарантуємо, що всі належні виплати працівникам будуть обов`язково виплачені. З повагою, Твоє ЕЛЬДОРАДО». ТОВ «ДІЄСА», здійснюючи фінансове оздоровлення, розпочало процедуру затвердження плану санації до відкриття провадження про банкрутство (ст.5 Кодексу України з процедур банкрутства). Для цього, ТОВ «ДІЄСА» відповідно до ч.4 ст. 5 Кодексу України з процедур банкрутства було подано повідомлення про розміщення на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення про проведення загальних зборів кредиторів для розгляду та схвалення Плану санації ТОВ «ДІЄСА» до порушення провадження у справі про банкрутство. 15.03.2024 року на зборах кредиторів (яких було близько 300), де загальний борг перед кредиторами склав близько 2,5 млд. грн. був розглянутий та схвалений План санації боржника ТОВ «ДІЄСА» до порушення провадження у справі про банкрутство. Наразі, заява про затвердження Плану санації боржника розглядається Господарським судом м. Києва у справі №910/3368/24. 24.04.2024 року Господарський суд м. Києва постановив ухвалу, якою затвердив план санації ТОВ "ДІЄСА" до відкриття провадження про банкрутство. Загальний орієнтовний розмір збитків ТОВ «ДІЄСА» по об`єктам в м. Бердянську, м. Маріуполі, м. Ірпінь, м. Києві, м. Кременчуці, м. Херсоні, м. Харкові складає 26 582 675,97 (двадцять шість мільйонів п`ятсот вісімдесят дві тисячі шістсот сімдесят п`ять) дол. США 97 центів. І це без урахування збитків, отриманих по іншим об`єктам здійснення діяльності, та збитків внаслідок рятування майна під час його переміщення з прифронтових регіонів України (уцінка). Тобто, фактично дана сума внаслідок збройної агресії російської федерації проти України була вилучена з обігу ТОВ «ДІЄСА». В Господарському суді міста Києва вже розглянутий перший позов ТОВ «ДІЄСА» до держави російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації про стягнення 3 868 247,99 дол. США заподіяних збитків (справа № 910/14555/23). Позов задоволений повністю. Виданий наказ на стягнення. Тобто станом на сьогодні наявні не тільки експертні докази щодо розміру завданих ТОВ «ДІЄСА» збитків та їх причин завдання, а вже наявне судове рішення, яким в судовому порядку доведено спричинення збитків з боку російської федерації внаслідок збройної агресії. Відповідач просить прийняти відзив до розгляду та врахувати викладені в ньому обставини. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2\~ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом, [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «ДІЄСА», що підтверджується наказом про прийняття на роботу №Z00/12/02/005 від 12.02.2021 року (а.с.56). На підставі наказу №Z00/15/03/003 від 18.03.2024 року він звільнений за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.8). В момент розірвання трудових відносин ТОВ «ДІЄСА» не провело повний розрахунок з робітником, та не виплатило [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 30 310,05 грн. Дана сума підтверджується довідкою про заборгованість від 23.04.2024 року за №Z0000000344 (а.с.10), та не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву. Приписами ст.\~43\~Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Конституція України гарантує кожному громадянину право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Основними законодавчими актами, які регулюють питання оплати праці є Закон України Про оплату праці та Кодекс законів про працю України. Відповідно до ст.\~115\~КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~ст. 5 Закону України «Про оплату праці»\~організація оплати праці здійснюється, крім іншого, на підставі законодавчих та інших нормативних актів, колективних договорів. Суб`єктами організації оплати праці є: органи державної влади та місцевого самоврядування; роботодавці, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців або їх представницькі органи; професійні спілки, об`єднання професійних спілок або їх представницькі органи; працівники. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по заробітній платі, і судовим наказом від 27.05.2024 року його заяву було задоволено (а.с.18). Але ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.08.2024 року даний судовий наказ було скасовано за заявою боржника (а.с.19-21). З огляду на викладене вище суд приходить до наступного. Право позивача на власність (майно) в її автономному значенні у виді заробітної плати за місцем основної роботи захищається та практично гарантується ст.1 Першого Протоколу до \~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки така виплата передбачена діючим національним законодавством та на час ухвалення даного судового рішення дотримані всі вимоги для її отримання позивачем, як найманим працівником (п. 22,23,28 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України», заява № 63134/00, п.64 рішення зазначеного суду від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» (заява № 377/02). Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених\~частиною другою\~цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, у відповідності до ст. 116 цього кодексу. А отже, враховуючи той факт, що позивачем вчинялись активні дії для стягнення із відповідача наявної заборгованості, шляхом звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, який згодом був скасований, суд приходить до висновку, що даний факт є підставою для поновлення позивачу строку для звернення до суду. Крім того, суд приймає до уваги обставини, викладені ТОВ «ДІЄСА» у своєму відзиві на позовну заяву, але зазначає, що факт перебування ТОВ «ДІЄСА» під дією форс-мажорних обставин непереборної сили (форс-мажору) звільняє відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо буде доведено, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Але звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Таким чином, існування обставин воєнного стану, фактів окупації та ведення бойових дій, а можливо також і знищення майна підприємства чи існування інших обставин, в тому числі існування дебіторської заборгованості, не спростовують факту існування заборгованості по заробітній платі і не звільняють відповідача від обов`язку виплати заробітної плати. У відповідності до п. 2 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникам виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Оскільки позивачі у справах про стягнення заробітної плати відповідно до\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнені від сплати судового збору на підставі ч. 1\~ ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою , підстави, на які посилається позивач, є доведеними належними доказами, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved