Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

21.12.2023 року позивач звернулась до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення моральної та матеріальної шкоди. Ухвалою від 25.12.2023 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Казак С.Ю. передав вищевказану цивільну справу на розгляд за підсудністю до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с.14). 21.08.2024 року представник позивача [PERSON] уточниив позовні вимоги (а.с.96-106). На підтвердження позовних вимог позивач посилається на наступне. На досудовому розслідуванні Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 6202217003000023, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.367 КК України, на підставі Ухвали Кіровського районного суду м.Дніпро від 28.12.2021 року (справа №203/5571/21, провадження 1-кс/0203/3418/2021), відповідно до заяви [PERSON] від 02.09.2021 року. Слідчим, Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, [PERSON] , постійно допускались порушення вимог КПК України в невмотивованих та протизаконних постановах про закриття кримінального провадження № 6202217003000023, (01.04.2022 р., 08.09.2022 р., 02.04.2023 р.), які ухвалами слідчих суддів Кіровського районного суду -від 29.11.2022 року (справа №203/4213/22, провадження № 1-кс/0203/3377/2022); -від 06.06.2022 року (справа №203/1662/22, провадження № 1-кс/0203/1189/2022); -від 25.07.2023 року (справа №203/3820/23, провадження № 1-кс/0203/3396/2023), були скасовані як такі, що ухвалені без вчинення відповідних слідчих (розшукових) дій в порушення законних вимог КПК України (ст.ст.28,113,214,223,284), та є незаконними, зазначивши, що процесуальна позиція слідчого є вкрай пасивною та викликає сумнів в неупередженості слідчого. Зміст постанов слідчого про закриття кримінального провадження, а також матеріали самого провадження свідчать про суттєві процесуальні недоліки в розслідуванні кримінального провадження, слідчим Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, Захаренко А.О. Ухвалою від 14 серпня 2023 року, Кіровським районним судом м.Дніпро (справа №203/2109/23, провадження №1-кс/0203/3620/2023), слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, [PERSON] було відведено від кримінального провадження № 6202217003000023. Незаконними діями, рішеннями та бездіяльністю слідчого Захаренко А.О., протягом періоду з 02.09.2021 року по 14.08.2023 року, потерпілій завдано матеріальної та моральної шкоди: по-перше була позбавлена права захисту прав і свобод в процесі розгляду кримінального правопорушення за ст.367 КК України, щодо дій (бездіяльності) слідчого СВ Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Розбіріна Д.; по-друге постійно вимушена була звертатись до ДБР з заявами, клопотаннями, скаргами та зверненнями до суду використовуючи поштові послуги у відділеннях міста Нікополь. Слідчим Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, [PERSON] за весь період досудового розслідування не вживались заходи для встановлення істини у справі, допущені істотні процесуальні порушення, що призвели до неправильного та неповного проведення досудового розслідування. Не проводились заходи збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій для розслідування, витребування документів, інших відомостей необхідних для розслідування кримінального провадження. [PERSON] не була опитана в якості потерпілої, та не опитаний слідчий Разбірін Д. Систематично порушуючи вимоги КПК України, [PERSON] не виконував належним чином свої службові, процесуальні обов`язки. Постійно ігнорував клопотання, заяви, скарги потерпілої [PERSON] , чим були порушені чіткі вимоги ст.ст. 2,28,55,56,214,220,284 КПК України. Відповідно до ч.ч.1,2,4,5,6 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий судя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінального процесуального Кодексу України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших активів законодавства. На протязі всього часу з моменту початку досудового розслідування кримінального провадження № 6202217003000023 слідчим Захаренко А., потерпіла [PERSON] перебувала в стані постійного нервового напруження по причині бездіяльності слідчого. Особа, яка нанесла [PERSON] тілесні ушкодження середнього ступеню неодноразово погрожувала лишити її та членів її сім`ї життя про що повідомлявся слідчий, однак жодних заходів він щодо цього не вчиняв. Одного разу випадково завадили такому злочину люди, які опинилися поруч. Після чого з`явився страх виходити на вулицю, а у випадках перебування на вулиці вимушена оглядатись по сторонам заради особистої безпеки. Було помічено слідкування незнайомих осіб за пересування потерпілої по місту, це продовжувалось на протязі декількох місяців. Переслідування вилилися в залякування та прямі погрози, а саме відірвати голову та грати нею у футбол. Останнє переросло в хронічний страх та переживання за своє життя та манію переслідування. Постійні душевні страждання, пережиті почуття приниження, пригніченості, почуття розпачу, страху, неповноцінності, та стану психологічного дискомфорту викликані ігноруванням наданих на адресу слідчого скарг щодо кримінального провадження № 6202217003000023, прийняттям незаконних рішень (бездіяльності) слідчого Захаренко А., призвели до погіршення стану здоров`я. Раніше вона не зверталась до лікаря зі скаргами на біль в області серця, підвищення тиску до критичних відміток, тепер вимушена приймати постійно ліки. Порушені нормальні життєві зв`язки, які тепер вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, після відкриття кримінального провадження приходиться постійно нервувати, витрачати свій час на захист своїх прав, складати клопотання, заяви, скарги на дії (бездіяльність) слідчого, звертатись до суду. Розповсюдження слухів про безрезультатні звернення до Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві на захист своїх прав, свобод закріплених Конституцією України, призвели до значного погіршення відносин з оточуючими людьми, в тому числі з працівниками правоохоронних органів Нікопольського РУП, які виражаються у неповазі, грубості, як до особистості, людини поважного віку. Завдана моральна шкода, виражається в стражданнях, заподіяних внаслідок психологічного впливу, неправомірними діями слідчого. В приниженні честі, гідності, а також ділової репутації, заподіяні кримінальним правопорушенням, що порушує особисті майнові і немайнові права, а також нематеріальні блага неправомірними рішеннями, діями (бездіяльність) правоохоронних органів, а саме слідчого ДБР [PERSON] , який не виконував належним чином покладені на нього службові обов`язки, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації своїх прав, звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Ухвалою про відкриття провадження від 07.06.2024 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що відповідає вимогам\~ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 12.07.2024 року від слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР у м.Полтаві Захаренко А. надійшов відзив. В якому зазначив, що позовні вимоги вважає необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню (а.с.65-74). 12.08.2024 року від [PERSON] представника заявника [PERSON] надійшла відповідь на відзив (а.с.85-92). 21.08.2024 року від [PERSON] представника заявника [PERSON] надійшла уточнена позовна заява (96-106). Ухвалою від 11.09.2024 року було прийнято до розгляду уточнену позовну заяву за позовом [PERSON] до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві про стягнення моральної та матеріальної шкоди. 25.09.2024 року представник відповідача [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що наведені в позовній заяві доводи свідчать про помилкове сприйняття позивачкою фактичних обставин справи та приписів чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, а також не вірно обраний захист її прав (а.с.115-123). 21.10.2024 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач відхиляє наведені відповідачем у відзиві на позов доводи та наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі (а.с.125-129). 24.10.2024 року представник відповідача Стороженко А.І. надав до суду заперечення на відповідь на відзив (а.с.132-139). 14.11.2024 року позивачем [PERSON] суду надано відповідь на заперечення (відповіді на відзив) (а.с.156-158). 09.12.2024 року представник відповідача Стороженко А.І. надав до суду додаткові пояснення у справі (а.с.175-181). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Відповідно до\~ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства закріпленого\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зі змісту позовної заяви вбачається, що на досудовому розслідуванні Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, перебувало кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 6202217003000023, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.367 КК України, на підставі Ухвали Кіровського районного суду м.Дніпро від 28.12.2021 року (справа №203/5571/21, провадження 1-кс/0203/3418/2021), відповідно до заяви [PERSON] від 02.09.2021 року. Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 06.06.2022 року скасовано постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, від 01.04.2022 року [PERSON] про закриття кримінального провадження № 62022170030000023 від 11.01.2022 року. Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 29.11.2022 року скасовано постанову слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, [PERSON] від 08 вересня 2022 року про закриття кримінального провадження №62022170030000023. Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 14.08.2023 року відведено слідчого третього слідчого відділу (з дисклокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, [PERSON] від кримінального провадження №62022170030000023. Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 25.07.2023 року скасовано постанову слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, [PERSON] від 02 квітня 2023 року про закриття кримінального провадження №62022170030000023. 10.07.2024 року постановою Старшого слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві Рева В. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №62022170030000023 від 11.01.2022 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю у діях слідчого СВ Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області [PERSON] складу кримінального правопорушення (а.с.75-80). Відповідно до\~ст.76\~ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. Згідно ч.1\~ст.95\~ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Обставинами, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог є ухвали слідчих суддів Кіровського районного суду міста Дніпропетровська на дії та бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що їй заподіяно матеріальну та моральну шкоду тим, що вона була позбавлена права захисту прав і свобод в процесі розгляду кримінального правопорушення за ст.367 КК України, а також постійно вимушена була звертатись до ДБР з заявами, клопотаннями, скаргами та зверненнями до суду використовуючи поштові послуги у відділеннях міста Нікополя. Позивачем також було надано до суду квитанції в підтвердження суми завданої матеріальної шкоди. Водночас, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану саме органами дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, визначені\~ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1\~ст.1176 ЦК України, а саме, у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнена у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1\~ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 цієї статті\~така шкода відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст.\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю вини. Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст.1166,\~1167\~ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправності дій заподіювача шкоди і його вина, наявність причинного зв`язку між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінку заподіювача шкоди, його вини та причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Таким чином, у спірних правовідносинах відшкодування моральної шкоди здійснюється у разі, коли незаконними, винними діями органів, що здійснюють досудове розслідування чи прокуратури, завдано моральної шкоди громадянинові. Тобто, до спірних правовідносин не застосовується презумпції моральної шкоди. Згідно із ч.2\~ст.23\~ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Жодної з переліченої у ч.2\~ст.23\~ЦК України виключних способів заподіяння моральної шкоди та підстав, з якими закон пов`язує виникнення моральної шкоди, у тому числі будь-якої протиправної поведінки, слідчим ТУ ДБР у м. Полтава не допущено. Згідно абз.2 п.5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд повинен з`ясувати,чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних або фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Правовідносини, що склалися між [PERSON] та ТУ ДБР врегульовані кримінальним процесуальним законодавством, не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Відповідні скарги [PERSON] , розглянуто слідчими суддями з урахуванням положень\~Кримінального процесуального кодексу України. Таким чином, позивач поновив своє порушене право на неупереджене досудове слідство в рамках меж, передбачених ст.303,\~307 КПК України. Реалізація [PERSON] свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної та матеріальної шкоди, а сам факт скасування вказаних постанов відповідача не свідчить про протиправність його дій та завдання такими діями позивачу шкоди. Також позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження спричинення їй рішеннями та бездіяльністю працівників ТУ ДБР моральної шкоди, яка згідно з ч.2\~ст.23\~ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; принижені честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Також суду не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження неправомірної поведінки слідчого під час досудового слідства, яка б знаходилася у причинно-наслідковому зв`язку з негативним наслідками для позивача. Відповідно до\~ст.1174 ЦК України, на яку посилається позивач, шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Оскільки згідно\~Конституції України органи ТУ ДБР не є органами державної влади або місцевого самоврядування, та у спірних правовідносинах посадові особи ТУ ДБР, з огляду на положення\~КПК України, виконують не владні управлінські функції, а процесуальні функції, то\~ст.1174\~ЦК України не підлягає застосуванню. Зокрема,\~ст.1174 ЦК України\~передбачає спеціальні підстави та умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди в позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності в цивільно - правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб`єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб`єктів та характері їхніх дій. До суб`єктів відповідальності за цією нормою належать створені відповідно до\~Конституції України, правових актів Верховної Ради України, Президента, Кабінету Міністрів України, органи, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі\~Конституції України,\~Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», їх виконавчі органи та посадові або службові особи вказані державних органів. Сферою застосування вказаної норми є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній або юридичній особі у зв`язку з прийняттям зазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених\~Конституцією і законодавством України. Водночас слідчі ТУ ДБР у м.Полтаві, що проводять досудове слідство та приймають відповідно до вимог\~КПК України певні процесуальні рішення, виконують не владні управлінські функції, а здійснюють процесуальну діяльність, а отже до таких суб`єктів, зазначених у\~ст.1174 ЦК України, не належать. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~ст.78 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2\~статті 43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч.1, 2, 8\~статті 83 ЦПК України\~визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю. Будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов`язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач посилається, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 23,\~1174,\~1176 ЦК України,

Outcome: dismissed