Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

представник позивачів - адвокат Мельник Л.І. подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до Добротвірської селищної ради Львівської області про визнання права власності на майно, в якій просить суд визнати за позивачами право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та іншими спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] у відповідних частках. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, членами якого в тому числі і були позивачі. Відповідно до ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Таким чином, позивачі є співвласниками даного будинковолодіння в рівних частинах тобто по 1/2 частині. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Позивачі звернулися із заявою щодо реєстрації за ними по 1/2 частці будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами в селі Незнанів, однак отримали відмову через відсутність у чинному законодавстві поняття колгоспний двір. Відтак, у зв`язку із припиненням існування колгоспного двору позивачі змушені звернутись до суду з позовом про визнання за ними права на частку в колгоспному дворі. За результатами автоматизованого розподілу справи від 14.11.2024, оформленого відповідним протоколом, для розгляду цієї справи визначено суддю Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області Костюк У.І.. Ухвалою суду від 19.11.2024 відкрито провадження в справі, визначено, що розгляд справи проводитиметься за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 03.12.2024 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивачі в судове засідання не з`явилися, представником позивачів - адвокатом Мельник Л.І. на адресу суду подано заяву, в якій просила суд розгляд справи здійснювати без участі позивачів та їх представника. Позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду представником Добротвірської селищної ради Львівської області подано клопотання, в якому просить суд розгляд справи здійснювати без участі представника відповідача за наявними матеріалами справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. Будинковолодіння [ADDRESS] , належало до типу колгоспного двору, головою якого був [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок, виданого 30.05.1991 виконкомом Незнанівської сільської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому К. Бузької районної ради народних депутатів № 113 від 24.05.1991 /а.с. 8/. Відповідно до довідки №302 виданої 16.10.2024 Незнанівським старостинським округом Добротвірської селищної ради Шептицького (Червоноградського) району Львівської області, станом на 15.04.1991 згідно погосподарської книги головою колгоспного двору за адресою [ADDRESS] являється [PERSON] , 1948 р.н. Також були приписані: дружина- [PERSON] , 1953 р.н./а.с. 10/. Разом з тим згідно довідки № 4243 виданої 12.08.2024 КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012, житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого виконкомом Незнанівської сільської ради 30.05.1991 на підставі рішення К. Бузького виконкому К. Бузької № 113 від 24.05.1991 і записано 30.05.1991 в реєстрову книгу за р. №48 /а.с. 9/. Згідно технічного паспорту виготовлено 02.08.2024 КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації», вищевказане будинковолодіння складається з житлового будинку (А1- 1), прибудови (а2), господарської будівлі з літньою кухнею (Б1), вбиральні (В1), господарської будівлі (Г1), сараю (Д1), воріт, хвіртки (№1), огорожі (№2), колодязя (№3). Позивачі звертаються до суду з позовною заявою просять визнати за ними право власності на майно, що відноситься до суспільної групи господарств «колгоспний двір». Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР в редакції 1963 року. Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями 120-127 ЦК Української РСР 1963 року. Згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Закон Української РСР «Про власність», який набув чинності 15.04.1991, не містив поняття «колгоспний двір» і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї. Відповідно до статті 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 18.11.2015 у справі № 6-350цс15. Відтак з матеріалів справи судом встановлено, що спірний житловий будинок [ADDRESS] , відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір, а члени двору мали право на частку в зазначеному майні. Позивачі [PERSON] та [PERSON] станом на 15.04.1991 проживали та були прописані там і були членами цього двору, відтак мають право на частку в праві сумісної власності на підставі статей 120, 123 ЦК УРСР та виходячи з встановленої ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР рівності часток усіх членів колгоспного двору, розмір їхньої частки становить по 1/2 кожного. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Оскільки господарство за адресою: [ADDRESS] відносилося до колгоспного типу двору, члени двору мають право на частку в даному майні, однак, враховуючи, те що з 01.01.2013 змінено порядок реєстрації прав на нерухоме майно, то відповідно до п. 9 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстрація їх права власності на частки будинку можлива лише за рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності у випадку відсутності у нього документа, який засвідчує його право власності. Відтак, беручи до уваги наведені вище обставини справи та те, що позивачами [PERSON] та [PERSON] на момент існування колгоспного двору не було оформлено право власності на належну їм частину в майні домоволодіння, а також те, що вони позбавлені в позасудовому порядку на оформлення таких прав, то суд дійшов висновку, що за позивачами слід визнати право власності на частину у майні колишнього колгоспного двору, яка визначена судом вище.

Outcome: approved