Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

[PERSON] в особі представника, адвоката Халупного Андрія Вадимовича (далі - Позивач, [PERSON] ), звернувся до суду із позовом до Макарівської селищної ради, (далі - Відповідач) в якому просив суд визнати за ним право власності на будинок, що роздратований по [ADDRESS] , загальна площа будинку 101,1 кв.м. Свої вимоги [PERSON] аргументував тим, що 23.05.2008 року на підставі договору купівлі-продажу позивач став власником будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 46,3 кв.м. У 2009 році Позивач вирішив здійснити реконструкцію будинку, шляхом збільшення його площі та облаштування додаткових кімнат. Для цього 28.07.2009 року було отримано свідоцтво на забудову індивідуальної садиби у Відділі містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Макарівської РДА. 23.07.2009 року головним архітектором Макарівського району здійснено розпланування земельної ділянки з виносом в натурі вісей житлового будинку та господарських споруд на присадибній земельній ділянці, виділеній Позивачу (на підставі рішення Наливайківської сільської (селищної) ради від 18.11.2008 року №147). Позивачем здійснено будівництво згідно норм чинного законодавства та збільшено площу будинку за адресою: [ADDRESS] до 101, 1 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорту (інвентаризаційна справа №353 від 24.09.2013 року, виготовленого [PERSON] ). Право власності після проведення перепланування на збільшену площу будинку Позивачем не було зареєстровано станом на день ракетного удару по спірному майну. Реальна площа будинку підтверджена і у Акті №181 обстеження нерухомого майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації, на території Макарівської селищної територіальної громади від 04.10.2022 року, і у Звіті про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій 42-22-0245-ТО. Частина документів Позивача, що знаходилися в будинку, була втрачена, у тому числі - свідоцтво про право власності. Оскільки наразі процедура відшкодування вимагає наявності Витягу з ЄДРРПНМ для підтвердження права власності на майно, що було пошкоджене в результаті акту збройної агресії, Позивач потребує визнання права власності за ним на об`єкт нерухомості в результаті будівництва згідно його фактичної площі. У зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав. 26.02.2024 року Ухвалою Макарівського районного суду Київської області, позовну заяву [PERSON] , залишено без руху та надано позивачу строк 5 (п`ять) днів з дня вручення копії ухвали суду для виправлення вказаних в ухвалі суду недоліків заяви. Ухвалою суду від 12.03.2024 року позов [PERSON] до Бучанської районної державної адміністрації Київської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30.04.2024 року, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. У встановлений судом строк від відповідача «Бучанської районної державної адміністраціі Київської області» надійшов відзив на позов, який прийнятий судом та приєднаний до матеріалів справи. У відзиві відповідач заперечуючи викладені позивачем обставини у позові, просив відмовити [PERSON] у задоволені позову до Бучанської районної державної адміністрації Київської області як до неналежного відповідача у справі № 370/433/24. Ухвалою суду від 13.06.2024 року замінено неналежного відповідача Бучанську районну державну адміністрацію Київської області належним - Макарівську селищну раду. Встановлено відповідачу Макарівській селищній раді 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Підготовче засідання у даній справі відкладено на 24.07.2024 року о 10 год. 00 хв. З пропущенням строку встановленого судом, від Макарівської селищної рад надійшов відзив на позов, який прийнятий судом та приєднаний до матеріалів справи. У відзиві відповідач заперечуючи викладені позивачем обставини у позові, просив відмовити [PERSON] у задоволені позову. Свою позицію аргументували тим, що позивач у встановленому законодавством порядку реалізував право на отримання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майно на підставі поданих ним: відповідної заяви засобами порталу Дія та документів, наданих Комісії, зокрема відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Про факт отримання компенсації певного виду, позивач в позовній заяві не зазначає. Ухвалою суду від 14.11.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.01.2025 року на 10 год. 00 хв. У судовому засіданні [PERSON] та його представник, адвокат - Дуднік М.А. позовні вимоги підтримали, просила їх задовольнити. Вислухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. 23.05.2008 року на підставі договору купівлі-продажу позивач став власником будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 46,3 кв.м. (а.с.8-9). У 2009 році Позивач вирішив здійснити реконструкцію будинку, шляхом збільшення його площі та облаштування додаткових кімнат. Для цього 28.07.2009 року було отримано свідоцтво на забудову індивідуальної садиби у Відділі містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Макарівської РДА (а.с.19-20). 23.07.2009 року головним архітектором Макарівського району здійснено розпланування земельної ділянки з виносом в натурі вісей житлового будинку та господарських споруд на присадибній земельній ділянці, виділеній Позивачу (на підставі рішення Наливайківської сільської (селищної) ради від 18.11.2008 року №147) (а.с.21). Позивачем здійснено будівництво та збільшено площу будинку за адресою: [ADDRESS] до 101, 1 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорту, інвентаризаційна справа №353 від 24.09.2013 року, виготовленого [PERSON] (а.с.45-50). З Акту №181 обстеження нерухомого майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації, на території Макарівської селищної територіальної громади від 04.10.2022 року, (а.с.15-16) та Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій 42-22-0245-ТО (а.с.26-41), вбачається, що площа вищевказаного будинку 101,1 кв.м. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В ході розгляду справи суд встановив, що позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу від 23.05.2008 року. 24 лютого 2022 року відбулося повномасштабне вторгнення окупаційних військ на територію України, що супроводжувалося активними військовими діями та обстрілами. 08.03.2022 року внаслідок ракетного обстрілу було пошкоджено будинок загальною площею 101,1 кв.м., належний Позивачу. Вищезазначений факт підтверджують витяг з ЄРДР, талон-повідомлення ЄО №9257, Акт №181 обстеження нерухомого майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації, на території Макарівської селищної територіальної громади від 04.10.2022 року. Проте, право власності після проведення перепланування на збільшену площу будинку з 46,3 кв.м. до 101,1 кв.м. Позивачем не було зареєстровано станом на день пошкодження будинку, а частина документів що знаходилися в будинку, була втрачена, у тому числі - свідоцтво про право власності. Суд звертає увагу на заперечення які викладені у відзиві на позовну заяву в якому вказують про те, що підстава і мета звернення позивача до суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки останній, подавши заяву про надання відповідного виду компенсації, приєднався до договору про відступлення права вимоги до російської федерації щодо відшкодування збитків за знищений об`єкт нерухомого майна, завданих внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, як наслідок, отримавши певний вид компенсації, фактично втратив це право вимоги щодо відшкодування збитків на користь держави. Вирішуючи даний спір, суд звертає увагу на те, що даним рішенням суд не встановлює розмір компенсації за знищений будинок, адже питання, що стосуються надання компенсації за пошкоджені об`єкти нерухомого майна регулюються Законом України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» (далі Закон № 2923-ІХ). Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовної діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає таке. Судові витрати з відповідача не стягуються та покладаються на позивача, оскільки відповідач не вчиняв протиправних дій, що стали підставою позову. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи викладене та

Outcome: approved