Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить встановити факт прийняття нею спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] ; визнати за нею, [PERSON] , право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона проживає в квартирі [ADDRESS] з 24.12.2003 року. З 2010 року разом з нею за вказаною адресою мешкала її двоюрідна тітка [PERSON] . З того часу та до смерті [PERSON] , тобто до [INFO] вони проживали однією сім?єю та вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов?язки сім?ї, на підставі родинних відносин та взаємної підтримки. У квартирі [ADDRESS] вона мешкала разом із [PERSON] з 2010 року по день її смерті, а саме по [INFO] . За сумісні кошти вони робили у квартирі ремонтні роботи, купували меблі та побутову техніку, також [PERSON] особисто сплачувала квартирну плату за надані комунальні послуги в результаті експлуатації житлової площі квартири [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] . Позивач здійснила поховання тітки, та, як єдина родичка, розпорядилася особистими речами померлої. До складу спадщини, яка лишилася після смерті [PERSON] входить квартира [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори подав відповідач [PERSON] , на користь якого [PERSON] склала заповіт. Але саме з позивачем останні сім років свого життя мешкала [PERSON] та позивач, по-перше, здійснювала за нею догляд, а по-друге була фактичної утриманцем [PERSON] , так як їх спільний бюджет в основному формувався за рахунок пенсії останньої, позивач вважає що має право на спадщину та вважає себе спадкоємцем після її смерті в силу ч. 2 ст. 1265 ЦК України. Вказані вище факти встановлені судовим рішенням, а саме рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.12.2023 року. Тобто, в розумінні ст. 1265 ЦК України, позивач є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] та фактично прийняла спадщину після її смерті, так як на день смерті [PERSON] проживала разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що повністю відповідає нормі частини 3 ст. 1268 ЦК України. Пізніше, позивач звернулася до П?ятої харківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , проте 28 лютого 2024 року нотаріус П?ятої харківської державної нотаріальної контори Стрельников А.С. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв?язку із пропуском неї строку на прийняття спадщини, який визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України та становить шість місяців з часу відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом був відповідач [PERSON] який своїм правом на прийняття спадщини не скористався та прострочив термін для прийняття спадщини, у зв?язку із чим йому було відмовлено у здійснення нотаріальних дій. Позивач вважає себе єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Через наведені обставини позивач змушена звернутися до суду з позовною заявою. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14.03.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 11.04.2024 року на адресу суду за допомогою засобів поштового зв`язку надійшла заява відповідача [PERSON] , в якій останній просить розглядати справу за його відсутності, окрім того зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11.04.2024 року клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано з П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 243П/22, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , яка на день смерті постійно проживала за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] . 20.04.2024 року на виконання ухвали суду від 11.04.2024 року до суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 243П/2022, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . 10.05.2014 року ухвалою суду залучено до участі у справі № 643/2423/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права на спадщину за законом, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Харківську міську раду. Ухвалю Московського районного суду м. Харкова від 15.07.2024 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач та її представник не з`явились. В матеріалах справи міститься заява представника позивача - адвоката Бірючинського Е.О., в якій останній просить суд розглядати справу за відсутності позивача та її представника, позов підтримує та просить його задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання також не з`явився, 11.04.2024 року на адресу суду за допомогою засобів поштового зв`язку надіслав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, окрім того зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, пояснення на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України, за змістом частин 1, 2 якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). За змістом ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 760/5425/17 (провадження № 61-18392св19) вказано, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження». Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом». Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду від 26.01.2022 у справі № 165/2486/19. Як зазначає позивач та встановлено матеріалами справи, позивач [PERSON] проживала однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] у період з 2010 року по вересень 2017 року за адресою: [ADDRESS] . Даний факт було встановлено і судовим рішенням, а саме рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.12.2023 року (справа № 643/12810/23). Також за результатами розгляду вказаної вище справи Московський районний суд м. Харкова встановив наступні факти, що мають юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , проживала однією сім?єю із [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] в період часу з 2010 року по [INFO], а також що [PERSON] , [INFO] , у період часу з 2010 року по вересень 2017 року перебувала на утриманні [PERSON] , яка померла [INFO] . [INFO] [PERSON] , [INFO] померла, що підтверджується копіює свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 02.10.2017 року. Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.03.2024 року, померлій [PERSON] , [INFO] на праві власності належала квартира [ADDRESS] . Померла [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все майно, де б таке не було та з чого б таке не складалось, та, взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті та на що вона матиме право за законом, заповідає громадянину [PERSON] , [INFO] . Даний факт підтверджується заповітом від 31 травня 2011 року, посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори Сукачовим М.О., який зареєстрований в реєстрі за № 786. Проте, постановою державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.07.2022 року, відповідачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на майно після смерті громадянки [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , оскільки він не довів факт прийняття спадщини. Враховуючи те, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26.12.2023 року (справа № 643/12810/23) було встановлено факт проживання позивача разом з померлою [PERSON] , 28.02.2024 року позивач звернулася до П?ятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 28 лютого 2024 року нотаріус П?ятої Харківської державної нотаріальної контори Стрельников А.С. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв?язку із пропуском строку на прийняття спадщини, який визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України та становить шість місяців з часу відкриття спадщини. Як убачається з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом був відповідач [PERSON] , який вчасно своїм правом на прийняття спадщини не скористався та прострочив термін для прийняття спадщини, у зв?язку із чим йому було відмовлено у здійснення нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на майно після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , оскільки він не довів факт прийняття спадщини. Згідно з ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною 1 статті 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Частина 1 ст. 48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача - належного відповідача. Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Частиною 2 ст. 51 ЦПК України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати коло відповідачів у справі, предмет та підстави позову. Суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц. Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача суд вирішує у підготовчому засіданні (пункт 4 частини другої статті 197 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог. Визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Водночас установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, у постанові Верховного Суду від 29.08.2024 у справі № 127/11246/21. У даній справі позовні вимоги позивачем пред`явлені до [PERSON] , який не є спадкоємцем після смерті [PERSON] , факт спільного його проживання однією сім`єю зі спадкодавцем у встановленому законом порядку не встановлений. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. Відомостей щодо спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , матеріали справи не містять. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Так, щодо майна померлої [PERSON] , квартири [ADDRESS] , органом місцевого самоврядування є Харківська міська рада. Орган місцевого самоврядування - Харківська міська рада з власної ініціативи залучений судом до участі у справі в якості третьої особи. Позивачем клопотання про залучення до участі в справі Харківську міську раду в якості співвідповідача або про заміну первісного відповідача на Харківську міську раду не заявлялось. У постанові Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 686/20282/21 викладений правовий висновок, згідно з яким підставою для вступу (залучення) в судовий процес третьої сторони, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, є її заінтересованість у результатах вирішення спору ймовірність виникнення у майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною в зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи. Лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.05.2023 у справі № 352/371/21. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Зазначений висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц Отже, у цих правовідносинах позивачем не доведено, що відповідач [PERSON] повинен відповідати за пред`явленим позовом. Належним відповідачем у цій справі є Харківська міська рада. Суд встановив, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. При цьому, права позивача на доступ до суду не порушено, так як він має право звернутися до суду до належного відповідача територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed