Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-01 00:00:00

До суду, 14 червня 2024 року надійшла вказана позовна заява [PERSON] , в якій він просить стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти в сумі 300000 грн. Вимоги обґрунтовані тим, що у період: 01 вересня 2022 року - 02 вересня 2022 року [PERSON] перерахував декількома переказами на розрахункові рахунки [PERSON] (унікальний ідентифікатор одержувача - [NUMBER], [NUMBER]) грошові кошти в сумі 300000 грн 00 коп, а саме: 01 вересня 2022 року перераховано на картку відповідача грошові кошти в сумі 213000 грн 00 коп (8 грошових переказів), що підтверджується наступними платіжними інструкціями: №ECM_P24216523012D1169 від 01 вересня 2022 року на суму 10000 грн 00 коп (унікальний ідентифікатор одержувача - [NUMBER]); №ECM_P24A220450055D8070 від 01 вересня 2022 року на суму 29000 грн 00 коп (унікальний ідентифікатор одержувача-[NUMBER]); № ECM_P24220442987D8193 від 01 вересня 2022 року на суму 29000 грн 00 коп (унікальний ідентифікатор одержувача-[NUMBER]); №ECM_P24220437609D2341 від 01 вересня 2022 року на суму 29000 грн 00 грн (унікальний ідентифікатор одержувача-[NUMBER]); №ECM_P24220433106D1704 від 01 вересня 2022 року на суму 29000 грн 00 коп (унікальний ідентифікатор одержувача-[NUMBER]); №ECM_P24220430086D5997 від 01 вересня 2022 року на суму 29000 грн 00 коп (унікальний ідентифікатор одержувача-[NUMBER]); №ECM_P24220427297D4715 від 01 вересня 2022 року на суму 29000 грн 00 коп (унікальний ідентифікатор одержувача-[NUMBER]); №ECM_P24220446999D8294 від 01 вересня 2022 року на суму 29000 грн 00 коп (унікальний ідентифікатор одержувача-[NUMBER]). 02 вересня 2022 року позивачем перераховано на картку відповідача грошові кошти в сумі 87000 грн (3 грошові перекази), що підтверджується наступними платіжними інструкціями: №ECM_P24221864457D5260 від 02 вересня 2022 року на суму 29000 грн 00 коп (унікальний ідентифікатор одержувача-[NUMBER]); №ECM_P24221851199D7901 від 02 вересня 2022 року на суму 29000 грн 00 коп (унікальний ідентифікатор одержувача-[NUMBER]); №ECM_P242218549559675 від 02 вересня 2022 року на суму 29000 грн 00 коп (унікальний ідентифікатор одержувача-[NUMBER]). Після отримання коштів відповідач відмовився надавати позивачу розписку на підтвердження факту отримання гршових коштів у позику, а також відмовився повертати отримані грошові кошти. У зв`язку з відмовою відповідача повернути отримані кошти, у червні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до нього про стягнення боргу. Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 січня 2024 року у справі №389/1952/23, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 16 квітня 2024 року, в задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у позові про стягнення боргу в сумі 300000 грн суди вказали на те, що письмовий договір позики між сторонами не було укладено. Сторонами справи також не було надано розписки чи іншого документу, на підтвердження факту укладення саме договору позики. Платіжні інструкції про переказ грошових коштів на рахунки відповідача не є підставою виникнення між сторонами договірних відносин. Крім того, платіжні інструкції не містять відомостей про одержувача цих грошових коштів та не містять відомостей, що грошові кошти були передані саме в борг та на умовах договору позики. А тому у вказаній справі встановлено відсутність будь-яких договірних зобов?язань між [PERSON] та [PERSON] , на підставі яких позивач зобов`язався перерахувати відповідачу вказані вище грошові кошти. Судами під час розгляду вказаної справи встановлено, що позивач не підтвердив свого права вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, оскільки позивачем не надано письмового договору, який би беззаперечно засвідчував правову природу укладеного договору позики та підтвердження факту укладення договору, зобов`язання сторін щодо порядку виконання умов та строків їх дотримання, самі по собі усні домовленості між сторонами та узгодження загалної суми позики в сумі 30000 грн 00 коп, суперечать вимогам ст.1047 Цивівльного кодексу України. Також судами у вказаній справі встановлено, факт отримання відповідачем [PERSON] грошових кошитів у сумі 300000 грн від позивача. Під час розгляду вказаної справи суди також не встановили наявність між сторонами інших договірних зобов`язань, які б могли слугувати правовою підставою для набуття відповідачем [PERSON] гршових коштів в сумі 300000 грн, які належали позивачу [PERSON] . Наведені вище обставини вказують на те, що відповідач [PERSON] без належної правової підстави набув право власності на грошові кошти позивача в сумі 300000 грн 00 коп. А тому з врахуванням положень ст.1212 ЦК України позивач має право на стягнення цих коштів з відповідача. Позивач як і його представник - адвокат Ганенко Р.А. в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку в розумінні п.2 ч.7, п.п.3,4 ч.8 ст.128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали цівільної справи №389/1952/23 (провадження №2/389/339/23) суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з довідкою Акціонерного товариства «Універсал Банк» від 20 жовтня 2023 року вих.№БТ/7644, власником картки [NUMBER] є відповідач [PERSON] , а власником картки [NUMBER] є позивач [PERSON] . Відповідно до наявних у матеріалах справи платіжних інструкцій АТ КБ «ПриватБанк», а саме: № [NUMBER] , № [NUMBER] , №ECM_P24220442987D8193, №ECM_P24220437609D2341, №ECM_P24220433106D1704, №ECM_P24220430086D5997, №ECM_P24220427297D4715, №ECM_P24220446999D8294 від 01 вересня 2022 року та №ECM_P24221864457D5260, №ECM_P24221851199D7901, №ECM_P242218549559675 від 02 вересня 2022 року, позивачем [PERSON] у період з 01 вересня 2022 року по 02 вересня 2022 року перераховано на розрахунковий рахунок (на картку) (унікальний ідентифікатор одержувача - [NUMBER] , [NUMBER] ) кошти на загальну суму 300000 грн 00 коп. У графі «призначення платежу» платіжних інструкцій зазначено: переказ з картки [NUMBER] на картку [NUMBER] , [NUMBER] . Таким чином судом встановлено, що позивачем здійснено 11 грошових переказів власних коштів на загальну суму 300000 грн 00 коп на картку відповідача. Як стверджує позивач, після отримання грошових коштів відповідач відмовився надавати йому розписку на підтвердження факту отримання грошових коштів у позику, а також відмовився повертати отримані грошові кошти. Платіжні інструкції не містять відомостей, що грошові кошти були передані саме в борг та на умовах договору позики. У графі «призначення платежу» платіжних інструкцій зазначено: переказ з картки на картку. Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2024 року (справа ЄУН 389/1952/23), яке залишено без змін ухвалою Кропивницькьго апеляційного суду від 16 квітня 2024 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення вказаних грошових коштів як боргу за усним договором позики, відмовлено. Відмова мотивована тим, що позивач не підтвердив свого права вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, оскільки позивачем не надано письмового договору, який би беззаперечно засвідчував правову природу укладеного договору позики та підтвердження факту укладання договору, зобов`язання сторін щодо порядку виконання умов та строків їх дотримання, самі по собі усні домовленості між сторонами та узгодження загальної суми позики в сумі 300000,00 грн, суперечить вимогам статті 1047 Цивільного кодексу України. Разом з цим, судом не встановлена наявність між сторонами інших договірних зобов`язань, які б могли слугувати правовою підставою для набуття відповідачем грошових коштів в сумі 300000 грн, які позивач наразі просить з нього стягнути. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). У пункті VII.-2:101 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 зроблено висновок про те, що «Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України». Отже, зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків. Положення статті 1212 ЦК України застосовуються, зокрема у випадку якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Дослідженими у справі доказами встановлено, що позивач 01 та 02 вересня 2022 року зі своєї банківської картки здійснив декілька переказів грошових коштів на банківську картку відповідача на загальну суму 300000 грн 00 коп. Як на підставу заявлених позовних вимог про зобов`язання відповідача повернути зазначені грошові кошти позивач посилається на те, що перерахував відповідачу 30000 грн 00 коп в позику, проте останній після отримання грошових відмовився надавати йому розписку на підтвердження факту отримання грошових коштів у позику, а також відмовився повертати грошові кошти. Згідно зі ст.12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, тим самим не заперечив викладених у позові доводів позивача і в той же час не довів наявності із ним певних договірних правовідносин, які б слугували підставою для здійснення перерахунку на його користь спірних грошових коштів. Відтак, існування між сторонами будь-яких договірних правовідносини по справі не доведено і судом не встановлено. У зв`язку із цим наявні підстави вважати, що перерахувані позивачем грошових коштів в сумі 300000 грн 00 коп на рахунок відповідача набуті останнім безпідставно. В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Таким чином, враховуючи відсутність між сторонами будь-яких договірних правовідносини та неспростовність відповідачем належними, допустимими і достатніми доказами доводів позивача, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог та наявність підстав для застосування у спірних правовідносинах положень ст.1212 ЦК України. У зв`язку з наведеним позов підлягає задоволенню, а отримані відповідачем грошові кошти в сумі 300000 грн 00 коп - стягненню з нього на користь позивача. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір за подання даного позову до суду.

Outcome: approved