Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною заявою. В обґрунтування вимог вказує, що в період з 27 лютого 2009 року по 07 грудня 2023 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На разі [PERSON] проживає в Республіці Польща. Рішенням суду від 20 червня 2024 року визначено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх доходів щомісячно. Однак, станом на сьогодні [PERSON] вказані платежі не сплачує, станом на 10 вересня 2024 року має заборгованість у розмірі 17209,53 грн. Як мати дітей остання самоусунулась від їх виховання та нехтує батьківськими обов`язками: не виявляє турботи, не цікавиться їх особистим життям, здоров`ям та вихованням. Діти перебувають на повному утриманні батька та проживають з ним. На підставі наведеного, позивач просить суд, позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Представник позивача до початку судового засідання подав до суду заяву про слухання справи без участі сторони позивача, в якій підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи. Правом подачі відзиву на позов не скористалась. Представник Органу опіки та піклування Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області подала заяву про розгляд справи без її участі з долученням до матеріалів справи висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Враховуючи наведене, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 лютого 2009 року по 07 грудня 2023 року (а.с. 8-9). За період шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10,11). На даний час діти проживають з позивачем та перебувають на його утриманні (а.с. 15-24). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2024 року ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно (а.с. 25-26, 27). Відповідач вказані платежі належним чином не сплачує, заборгованість [PERSON] станом на 10 вересня 2024 року становить 17209,63 грн. (а.с. 28). З висновку Органу опіки та піклування Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області № 596 від 28 листопада 2024 року, вбачається, що [PERSON] проживає разом з дітьми, виховує їх самостійно. Місце перебування матері невідомо. Відповідно до інформації з ТОВ «КСМ» Біхелсі» клініки сімейної медицини з 2023 по 2024 роки [PERSON] та [PERSON] звертались за допомогою до сімейного лікаря в супроводі батька. Матір станом здоров`я дітей не цікавиться. Згідно з інформації з КЗЗСО «Гіркополонівський ліцей Боратинської сільської ради» батько контролює навчання дітей, цікавиться їх поведінкою у закладі освіти, діти забезпечені усім необхідним. Матір перебуває за кордоном, навчанням дітей не цікавиться, батьківських зборів не відвідує, з класним керівником не спілкується. Відомостей щодо аморального способу життя чи повідомлень щодо неналежного виконання матір`ю дітей батьківських обов`язків відносно дітей не надходило. Згідно висновку, орган опіки вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] . За положенням ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Статтею 157 СК України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того законодавством зобов`язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно. Однак, відповідач, проживаючи окремо від дитини не виконує належним чином свої батьківські обов`язки без поважних та обґрунтованих причин. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 ( v0020700-08 ) від 19.12.2008 року ) роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Суд зауважує, що встановленні обставини свідчать про те, що [PERSON] як матір неповнолітніх дітей свідомо ухиляється від їх виховання, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, матеріально не забезпечує. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач жодних доказів на спростування доводів позивача не надала та у судове засідання для розгляду справи по суті не з`явилась, що, на думку суду, свідчить про її байдуже ставлення до дітей. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved