Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-30 00:00:00

У позовній заяві позивач [PERSON] просить стягнути з Головненського ліцею Головненської селищної ради Ковельського району Волинської області на користь [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 11 серпня 2023 року по 31 грудня 2023 року в розмірі 69 680 (шістдесят дев`ять тисяч шістсот вісімдесят) гривень 91 копійок а також судові витрати по справі. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що Рішенням Любомльського районного суду Волинської області №163/1835/23 від 13.12.2023 визнано незаконним та скасовано наказ Головненського ліцею Головненської селищної ради Ковельського району Волинської області від 07 липня 2023 року № 60-к/тр «Про звільнення [PERSON] ». [PERSON] поновлено на посаді вчителя французької мови Головненського ліцею Головненської селищної ради Ковельського району Волинської області з 15 липня 2023 року. Постановлено стягнути з Головненського ліцею Головненської селищної ради Ковельського району Волинської області на користь [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 15 липня 2023 року по 10 серпня 2023 року в розмірі 13108 (тринадцять тисяч сто вісім) гривень 29 копійок. Також вищезазначеним рішенням встановлено, що згідно довідки Головненського ліцею від 25 липня 2023 року № 13 заробітна плата позивача за два місяці, що передували звільненню, за травень-червень 2023 року складала 31046,04 гривень. Розмір середньоденної заробітної плати складає 689,91 гривень з розрахунку 45 робочих дні за указаний період. Згідно наказу відповідача № 2-к/тр від 08.01.2024 [PERSON] поновлено на роботі на посаді вчителя французької мови з 15.07.2023, виплачено середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період 15.07.2023 по 10.08.2023 згідно рішення Любомльського районного суду № 163/270/23. Згідно довідки про доходи № 1 від 02.02.2024р. [PERSON] відповідачем виплачено середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 13 108,29 грн. за період з 15.07.2023 по 10.08.2023 згідно рішення Любомльського районного суду №163/270/23. Відтак за період з 11.08.2023 по 31.12.2024 відповідачка не отримала середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що складає суму 69 680 грн 91 коп.(689,91 грн. х 101 днів). Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.08.2023 по 13.12.2023 позивачка не зверталася. Ухвалою суду від 05 квітня 2024 року за позовом відкрито провадження, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам згідно їх процесуального статусу надано строки для подання заяв по суті спору у формі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення. Відповідач Головненський ліцей Головненської селищної ради Ковельського району Волинської області в особі його заступника директора Микитюк В. подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог та закрити провадження в справі у зв`язку з відсутністю на даний час предмета спору. В обґрунтування такої позиції зазначив, що при прийнятті рішення 13 грудня 2023 року Любомльським районним судом Волинської області було враховано всі встановлені судом обставини справи та стягнуто на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 15 липня 2023 року по 10 серпня 2023 року, а не більше. У відповіді на відзив представник позивача просить відхилити аргументи зазначення у відзиві та задовольнити позов. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Рішенням Любомльського районного суду Волинської області №163/1835/23 від 13.12.2023 визнано незаконним та скасовано наказ Головненського ліцею Головненської селищної ради Ковельського району Волинської області від 07 липня 2023 року № 60-к/тр «Про звільнення [PERSON] », поновлено [PERSON] на посаді вчителя французької мови Головненського ліцею Головненської селищної ради Ковельського району Волинської області з 15 липня 2023 року. Стягнуто з Головненського ліцею Головненської селищної ради Ковельського району Волинської області на користь [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 15 липня 2023 року по 10 серпня 2023 року в розмірі 13108 гривень 29 копійок. Наказом Головненського ліцею Головненської селищної ради Ковельського району Волинської області від 19.12.2023 № 112-к/тр «Про поновлення [PERSON] » поновлено [PERSON] на посаді вчителя французької мови Головненського ліцею Головненської селищної ради Ковельського району Волинської області з 15 липня 2023 року. Законом України від 01 липня 2022 року N 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: "Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)". Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про виплату всіх сум, що належать працівникові, обмежений трьома місяцями з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому. Спірні правовідносини цієї справи стосуються стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11.08.2023 по 31.12.2023, тобто після змін ст. 233 КЗпП, а тому не заслуговують на увагу аргументи позивача та відповідача, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Велика Палата Верховного Суду у пункті 50 постанови від 11.07.2024 справа N990/156/23 окреслила, що за своїм змістом стаття 233 КЗпП України визначає строки, в межах яких є можливим судовий захист трудових прав, ці строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. За обставинами цієї справи момент початку перебігу тримісячного строку звернення до суду слід рахувати з дня одержання [PERSON] письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені після поновлення її на роботі, адже роботодавець виконуючи рішення суду про поновлення на роботі самостійно в силу ст. 235 КЗпП мав нарахувати та виплатити середній заробіток за той час, що не охоплювалось рішенням суду з урахування того, що рішення Любомльського районного суду від 13.12.2023 року ухвалене в спрощеному порядку без проведення судового засідання за наявними матеріалами справи. Матеріали справи не містять письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені після поновлення [PERSON] на роботі, натомість міститься наказ від 08.01.2024 року за яким поряд із поновленням на роботі є положення про виплату середнього заробітку за період з 15.07.2023 року по 10.08.2023 року. Позов поданий 01.04.2024 року, тобто від дати наказу (08.01.2024 року) тримісячний строк для звернення до суду не сплив. Так, згідно рішення Любомльського районного суду Волинської області від 13.12.2023 року доводи позивачки щодо необхідності стягнення заборгованості по заробітній платі знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. В рішенні визначено, що середньоденний заробіток [PERSON] становить 689,914 грн. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 року у справі №755/12623/19 зазначила, що працівник не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. За рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 13.12.2023 року ухвалено стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.07.2023 року по 10.08.2023 року. Отже вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період після 10.08.2023 року, тобто періоду що не був предметом розгляду в попередній справі є підставними і підлягають задоволенню. Разом з тим [PERSON] було поновлено на роботі 19.12.2023 року, що підтверджується наказом про поновлення на роботі від 19.12.2023 і з яким позивач ознайомлена 20.12.2023 року, а отже середній заробіток слід обраховувати саме до 19.12.2023 а не до 31.12.2023, як просить позивач. Тому позов підлягає частковому задоволенню. Отже за період з 11.08.2023 до 19.12.2023 сума середнього заробітку буде становити (92 робочих дня*689,91 грн.) становить 63471,72 грн. У зв`язку із задоволенням позову підлягають стягненню з відповідача в користь позивача понесені і документально підтвердженні витрати на правничу допомогу в суму 3000 грн. та з відповідача в користь держави судовий збір.

Outcome: partial