Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-24 00:00:00

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , про поділ спільного сумісного майна подружжя та позовом [PERSON] до [PERSON] , про поділ майна між подружжям. В липні 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про поділ спільного сумісного майна подружжя. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2023 року дану справу прийнято до розгляду судді Бойка О.М. та відкрито провадження по справі. Також, в проваджені Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа №175/5974/23 (провадження 2/175/1532/23) за позовом [PERSON] до [PERSON] , про поділ майна між подружжям, яка подана до суду 27 вересня 2023 року та ухвалою суду\~від 29\~вересня 2023\~року відкрито\~провадження по\~справі. Ухвалою суду від 15 липня 2024 року було об`єднано в одне провадження цивільні справи:№175/3710/23 (провадження 2/175/999/23) за позовом [PERSON] до [PERSON] , про поділ спільного сумісного майна подружжя, яка подана до суду 31 липня 2023 року та ухвалою суду від 07 серпня 2023 року відкрито провадження по справі №175/5974/23 (провадження 2/175/1532/23) за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~про поділ\~майна між\~подружжям,\~яка подана\~до суду\~27\~вересня 2023\~року та\~ухвалою суду\~від 29\~вересня 2023\~року відкрито\~провадження по\~справі, присвоїв об`єднаній цивільній справі єдиний унікальний номер справи №175/3710/23 (провадження 2/175/999/23). В уточненому позові (а.с. 35а-37) поданому до суду під час підготовчого судового засідання 26.12.2023 року первісний позивач [PERSON] стосовно майна придбаного під час шлюбу просить суд: Визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , [PERSON] та право власності за [PERSON] на 1/2 частину: -житлового саманого, обкладеного цеглою будинку А, загальною площею 75,0 кв.м., з яких жила площа складає 48,6 кв.м. та наступних господарських будівель і споруд: літньої кухні-сарая, шлакоблочного Б, сарая саманого В, вбиральні дерев`яної Г, гаражу цегляного Д, сарая цегляного Ж, колодязя металеві труби к, зливної ями шлакобетонної з.я., огорожі дерев`яної, металевої 1-2, що знаходяться в [ADDRESS] ; -земельної ділянки площею 0,276 га за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер ділянки 1221455400:02:002:0183; -земельної ділянки площею 0,15 га за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер ділянки 1221455400:02:002:0182; -квартири [ADDRESS] , загальною площею 49,1 кв.м; -квартири [ADDRESS] , загальною площею 32,9 кв.м.; - -Визнати за [PERSON] право власності на: автомобіль «Ford Focus», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль «Ford Focus», 2017 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; - -Визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Mercedes-Benz Citan», 2016 року випуску. Первісний позивач [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що 15 квітня 2003 року [PERSON] та [PERSON] одружилися. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] », актовий запис про шлюб №15, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] , видане 15 квітня 2003 року виконкомом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. В період шлюбу у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилися діти: - донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , видане 20 травня 2003 року \~ \~ \~ \~виконкомом Кіровської селищної ради Дніпропетровського \~ \~ \~ \~району Дніпропетровської області; - донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , видане 28 грудня 2013 року виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. З липня 2022 року [PERSON] та [PERSON] не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільного господарства, проживають окремо, під час спільного проживання переконалися, що у них немає спільних інтересів. В період шлюбу подружжя [PERSON] та [PERSON] придбали за рахунок спільних накопичених грошових коштів подружжя майно на ім`я [PERSON] , а саме: - житлового саманого, обкладеного цеглою будинку А, загальною площею 75,0 кв.м., з яких жила площа складає 48,6 кв.м. та наступних господарських будівель і споруд: літньої кухні-сарая, шлакоблочного Б, сарая саманого В, вбиральні дерев`яної Г, гаражу цегляного Д, сарая цегляного Ж, колодязя металеві труби к, зливної ями шлакобетонної з.я., огорожі дерев`яної, металевої 1-2, що знаходяться в [ADDRESS] (договір купівлі-продажу, посвідчений 03 серпня 2004 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу за реєстровим №4800); - автомобіль марки «Mercedes-Benz Citan», 2016 року випуску, яким користується [PERSON] ; - автомобіль «Ford Focus», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , яким користується син [PERSON] [PERSON] . На ім`я [PERSON] під час шлюбу були придбані: -земельну ділянку площею 0,276 га за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер ділянки 1221455400:02:002:0183; -земельну ділянку площею 0,15 га за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер ділянки 1221455400:02:002:0182; -квартиру [ADDRESS] , загальною площею 49,1 кв.м; -квартиру [ADDRESS] , загальною площею 32,9 кв.м.; -автомобіль «Ford Focus», 2017 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , яким користується [PERSON] . На теперішній час [PERSON] та її доньки [PERSON] , [PERSON] мешкають в будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконкому Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 19 липня 2023 року за №740. За твердженнями позивачки, [PERSON] не реагує на пропозиції [PERSON] , щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, тому вона звертається до суду із вказаним позовом. У зустрічному позові [PERSON] просить суд поділити придбане під час шлюбу майно: Визнати за [PERSON] право власності на: -земельну ділянку площею 0,276 га за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер ділянки 1221455400:02:002:0183; -квартиру [ADDRESS] , загальною площею 49,1 кв.м; -квартиру [ADDRESS] , загальною площею 32,9 кв.м.; Припинивши право спільної сумісної власності на вказані об`єкти. Визнати за [PERSON] право власності на: - житловий саманий, обкладеного цеглою будинку А, загальною площею 75,0 кв.м., з яких жила площа складає 48,6 кв.м. та наступних господарських будівель і споруд: літньої кухні-сарая, шлакоблочного Б, сарая саманого В, вбиральні дерев`яної Г, гаражу цегляного Д, сарая цегляного Ж, колодязя металеві труби к, зливної ями шлакобетонної з.я., огорожі дерев`яної, металевої 1-2, що знаходяться в [ADDRESS] ; -житловий саманий будинок А, загальною площею 51 кв.м., літня кухня саманна Б, сарай шлакобетонний Г, сарай дерев`яний Д, погріб (вхід) шлакобетоний Е, сарай дерев`яний 2-4, що знаходяться в [ADDRESS] ; -земельну ділянку площею 0,15 га за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер ділянки 1221455400:02:002:0182; -автомобіль «Ford Focus», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; -автомобіль «Ford Focus», 2017 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Припинивши право спільної сумісної власності на ці об`єкти. [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що 15 квітня 2003 року [PERSON] та [PERSON] одружилися актовий запис №15, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] , видане 15 квітня 2003 року виконкомом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. В період шлюбу у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилися діти: - донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , видане 20 травня 2003 року \~ \~ \~ \~виконкомом Кіровської селищної ради Дніпропетровського \~ \~ \~ \~району Дніпропетровської області; - донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , видане 28 грудня 2013 року виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. З липня 2022 року [PERSON] та [PERSON] не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільного господарства, проживають окремо, під час спільного проживання переконалися, що у них немає спільних інтересів. В період шлюбу подружжя [PERSON] та [PERSON] придбали за рахунок спільних накопичених грошових коштів наступне майно: - земельну ділянку площею 0,276 га за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер ділянки 1221455400:02:002:0183; -квартиру [ADDRESS] , загальною площею 49,1 кв.м; -квартири [ADDRESS] , загальною площею 32,9 кв.м.; - житловий саманий, обкладеного цеглою будинку А, загальною площею 75,0 кв.м., з яких жила площа складає 48,6 кв.м. та наступних господарських будівель і споруд: літньої кухні-сарая, шлакоблочного Б, сарая саманого В, вбиральні дерев`яної Г, гаражу цегляного Д, сарая цегляного Ж, колодязя металеві труби к, зливної ями шлакобетонної з.я., огорожі дерев`яної, металевої 1-2, що знаходяться в [ADDRESS] ; -житловий саманий будинок А, загальною площею 51 кв.м., літня кухня саманна Б, сарай шлакобетонний Г, сарай дерев`яний Д, погріб (вхід) шлакобетоний Е, сарай дерев`яний 2-4, що знаходяться в [ADDRESS] ; -земельну ділянку площею 0,15 га за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер ділянки 1221455400:02:002:0182; -автомобіль «Ford Focus», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; -автомобіль «Ford Focus», 2017 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . [PERSON] стверджує, що сам він постійно проживає у м. Києві, а [PERSON] майже увесь свій час проживає у смт. Обухівка, Дніпровського району, Дніпропетровської області. Періодично [PERSON] перебуває у м. Дніпрі, коли його запрошують за професійними потребами. Автомобілі «Ford Focus», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та «Ford Focus», 2017 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] перебувають у власності [PERSON] та ними користується сама [PERSON] та її син від попереднього шлюбу - [PERSON] . Внаслідок цього вважає, що слід поділити спільне майно подружжя за його позовом, оскільки це буде найбільш доцільне та справедливе розподілення спільного майна. У судовому засіданні представник [PERSON] - адвокат Келембет І.М. підтримала уточнені позовні вимоги та просила суд задовольнити їх, а також відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Представник [PERSON] адвокат Панченко О.В., заперечувала проти позову [PERSON] та просила задовольнити зустрічні позовні вимоги, вказавши, що усім майном належним подружжю Хмаладзе, окрім автомобілю Мерседес, користується первісний позивач [PERSON] , та у разі задоволення первісних позовних вимог, реального розподілу майна подружжя не відбудеться, окрім розділу автомобілів. Тому, для більш справедливого розподілу просила розділити внатурі спільне майно подружжя. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для частково задоволення позову [PERSON] та часткового задоволення позову [PERSON] . Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наданні докази, суд встановив, що наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. 15 квітня 2003 року [PERSON] та [PERSON] одружилися актовий запис №15, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] , видане 15 квітня 2003 року виконкомом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Шлюб сторін розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2024 року. В період шлюбу у подружжя [PERSON] та [PERSON] народилися діти: - донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , видане 20 травня 2003 року \~ \~ \~ \~виконкомом Кіровської селищної ради Дніпропетровського \~ \~ \~ \~району Дніпропетровської області; - донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , видане 28 грудня 2013 року виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. З липня 2022 року [PERSON] та [PERSON] не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільного господарства, проживають окремо, під час спільного проживання переконалися, що у них немає спільних інтересів. В період шлюбу подружжя [PERSON] та [PERSON] придбали за рахунок спільних накопичених грошових коштів наступне майно: - земельну ділянку площею 0,276 га за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер ділянки 1221455400:02:002:0183; -квартиру [ADDRESS] , загальною площею 49,1 кв.м; -квартири [ADDRESS] , загальною площею 32,9 кв.м.; - житловий саманий, обкладеного цеглою будинку А, загальною площею 75,0 кв.м., з яких жила площа складає 48,6 кв.м. та наступних господарських будівель і споруд: літньої кухні-сарая, шлакоблочного Б, сарая саманого В, вбиральні дерев`яної Г, гаражу цегляного Д, сарая цегляного Ж, колодязя металеві труби к, зливної ями шлакобетонної з.я., огорожі дерев`яної, металевої 1-2, що знаходяться в [ADDRESS] ; -житловий саманий будинок А, загальною площею 51 кв.м., літня кухня саманна Б, сарай шлакобетонний Г, сарай дерев`яний Д, погріб (вхід) шлакобетоний Е, сарай дерев`яний 2-4, що знаходяться в [ADDRESS] ; -земельну ділянку площею 0,15 га за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер ділянки 1221455400:02:002:0182; -автомобіль «Ford Focus», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; -автомобіль «Ford Focus», 2017 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . -автомобіль «Mercedes-Benz Citan», 2016 року випуску, що підтверджується наданою інформацією з ГСЦ МВС в Дніпропетровській області Територіальному сервісному центрі МВС №1241 №31/4-1241-21аз-2013 від 25 липня 2023 року, в якій вказано, що за [PERSON] з 14 січня 2019 року в ТСЦ МВС №8047 зареєстровано вказаний автомобіль. (т.1 а.с.60) Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об?єкту, ринкова вартість квартири за адресою: квартири [ADDRESS] , загальною площею 32,9 кв.м. складає 1\~384\~451,25 грн. (т.2 а.с. 35) Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об?єкту, ринкова вартість квартири за адресою: квартира [ADDRESS] , загальною площею 49,1 кв.м складає 1\~298\~734,27 грн. (т.2 а.с. 55) Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об?єкту, ринкова вартість земельної ділянки площею 0,15 га за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер ділянки 1221455400:02:002:0182 складає 538\~655,48 грн. (т. 2 а.с. 76) Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об?єкту, ринкова вартість земельної ділянки площею 0,276 га за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер ділянки 1221455400:02:002:0183 складає 42390,32 грн. (т.2 а.с. 87) Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об?єкту, ринкова вартість житлового саманого будинку А, загальною площею 51 кв.м., літня кухня саманна Б, сарай шлакобетонний Г, сарай дерев`яний Д, погріб (вхід) шлакобетоний Е, сарай дерев`яний 2-4, що знаходяться в [ADDRESS] складає 649\~429,81 грн. (т.2 а.с. 99) Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об?єкту, ринкова вартість житлового саманого, обкладеного цеглою будинку А, загальною площею 75,0 кв.м., з яких жила площа складає 48,6 кв.м. та наступних господарських будівель і споруд: літньої кухні-сарая, шлакоблочного Б, сарая саманого В, вбиральні дерев`яної Г, гаражу цегляного Д, сарая цегляного Ж, колодязя металеві труби к, зливної ями шлакобетонної з.я., огорожі дерев`яної, металевої 1-2, що знаходяться в [ADDRESS] складає 1\~335\~064,73 грн. (т.2 а.с. 116) Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об?єкту, ринкова вартість автомобіля «Ford Focus», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] складає 213\~597,00 грн.(т.2 а.с. 18) Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об?єкту, ринкова вартість автомобіля автомобіль «Ford Focus», 2017 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] складає 494 170,00 грн. (т.2 а.с. 26) Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об?єкту, середньоринкова вартість автомобіля автомобіль «Mercedes-Benz Citan», 2016 року випуску складає 501 068,00 грн. (т.1 ас. 64) Як визнала сама Позивач [PERSON] у судовому засіданні, усе придбане під час шлюбу майно, окрім автомобілю Мерседес, фактично знаходиться у її користуванні. Представник відповідача [PERSON] адвокат зазначила, що у разі поділу спільного майна за запропонованим варіантом поділу первісним позивачем, реального розподілу майна не відбудеться, окрім як розподілу автомобілів. Суд не може погодитись із позовними вимогами у позові [PERSON] , оскільки з матеріалів справи вбачається, що у її фактичному користуванні перебувають 2 автомобіль фірми «Форд», та житлові будинки із земельними ділянками у смт. Обухівка, Дніпровського району, Дніпропетровської області. Тому, задоволення позову [PERSON] у вигляді повного поділу спільного майна подружжя, не має належного обґрунтування та у користуванні [PERSON] буде фактично більша частина майна придбаного подружжям під час шлюбу, ніж у [PERSON] , що буде не рівноцінним поділом. Тому, з позову [PERSON] вбачається за можливе поділити спільно набуте майно шляхом визнання за [PERSON] право власності на автомобіль «Ford Focus», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль «Ford Focus», 2017 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , а також визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Mercedes-Benz Citan», 2016 року випуску, що є частковим задоволенням позову [PERSON] . Що стосується поділу майна подружжя в частині об`єктів нерухомості, то позовні вимоги [PERSON] є більш обґрунтованими та рівноцінними в частині поділу квартир та домоволодінь. Зокрема, судом встановлено, та жодної із сторін не заперечується, що [PERSON] та її доньки [PERSON] , [PERSON] проживають та зареєстровані в будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконкому Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 19 липня 2023 року за №740. Побут [PERSON] фактично проходить у смт. Обухівка, Дніпровського району, Дніпропетровської області. В той же час [PERSON] більше часу проводить у м. Києві, та лише інколи приїжджає до м. Дніпро, за професійними потребами. Загальна вартість об`єктів нерухомості та транспортних засобі придбаних подружжям під час шлюбу, станом на момент розгляду справи складає 6 460552,86 грн. При вирішенні питання розподілу спільного майна подружжя суд виходив із наданої сторонами вартості об`єктів нерухомості та транспортних засобів, враховує об`єкти права власності, якими сторони фактично користуються та будуть поділені після рішення суду, а також з урахуванням проживання позивача [PERSON] із доньками в с. Обухівка (Дніпровського району Дніпропетровської області) суд вважає за доцільне поділити майно подружжя таким чином: Так, за принципом рівноцінності вартості майна та з урахуванням усталених відносин сторін щодо користування спільно нажитим майном, суд приходить до висновку, що за [PERSON] слід визнати право власності на майно загальною вартістю 3\~227\~307,34 грн., яке складаються з наступного: -житловий саманий, обкладеного цеглою будинку А, загальною площею 75,0 кв.м., з яких жила площа складає 48,6 кв.м. та наступних господарських будівель і споруд: літньої кухні-сарая, шлакоблочного Б, сарая саманого В, вбиральні дерев`яної Г, гаражу цегляного Д, сарая цегляного Ж, колодязя металеві труби к, зливної ями шлакобетонної з.я., огорожі дерев`яної, металевої 1-2, що знаходяться в [ADDRESS] вартістю 1\~335\~064,73 грн.; (т.2 а.с.116) -житловий саманий будинок А, загальною площею 51 кв.м., літня кухня саманна Б, сарай шлакобетонний Г, сарай дерев`яний Д, погріб (вхід) шлакобетоний Е, сарай дерев`яний 2-4, що знаходяться в [ADDRESS] вартістю 649 429,81 грн.; (т.2 а.с.99) -земельну ділянку площею 0,15 га за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер ділянки 1221455400:02:002:0182 вартістю 538\~655,48 грн.; (т.2 а.с.76) -земельну ділянку площею 0,276 га за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер ділянки 1221455400:02:002:0183 вартістю 42\~390,32 грн.; (т.2 а.с.87) -автомобіль «Ford Focus», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 213\~597,00 грн.; (т.2 а.с.18) -автомобіль «Ford Focus», 2017 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 494\~170,00 грн. (т.2 а.с.26) Також, за принципом рівноцінності вартості майна та з урахуванням усталених відносин сторін, щодо користування спільно нажитим майном, суд приходить до висновку, що За [PERSON] слід визнати право власності на майно вартістю 3\~184\~253,52 грн., яке складається з наступного: -квартиру [ADDRESS] , загальною площею 49,1 кв.м вартістю 1\~298 734,27 грн.; (т.2 а.с.55); -квартиру [ADDRESS] , загальною площею 32,9 кв.м. вартістю 1\~384\~451,25 грн.; (т.2 а.с.35) -автомобіль «Mercedes-Benz Citan», 2016 року випуску вартістю 501 068,00 грн.; (т.1 а.с.64). Тому, з цього вбачається, що поділ майна за позовом [PERSON] до [PERSON] є більш рівноцінним та справедливим, а отже, враховуючи, що питання поділу транспортних засобів було вирішено сторонами особисто, до розгляду позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , то позов [PERSON] також підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Зокрема, суд погоджується із доводами [PERSON] , що більшу частину часу він проводить у м. Києві та лише інколи відвідує місто Дніпро, а тому на його користь слід поділити майно подружжя шляхом виділу йому квартири у м. Києві та квартири у м. Дніпрі. [PERSON] більше часу проводить у сел. Обухівка, Дніпровського району, Дніпропетровської області, зареєстрована та проживає там, а тому земельні ділянки та домоволодіння розташовані у Дніпровському районі Дніпропетровської області слід залишити за нею. -Щодо поділу автомобілів, суд вважає за необхідне залишити відносини з приводу вказаних об`єктів права власності на тих умовах, що склались між сторонами до вирішення питання про розподіл права власності, тобто у праві власності [PERSON] залишити автомобіль «Ford Focus», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль «Ford Focus», 2017 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . У праві власності [PERSON] залишити автомобіль «Mercedes-Benz Citan», 2016 року випуску. Відповідно до ч. 1, ст. 81 ЦПК України, - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». ... Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Статтею 15 ЦК України встановлено, - Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, ст. 16 того ж ЦК України, - Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. 16 ЦК у країни визначено способи захисту порушеного права, серед яких визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов?язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Останнім абзацом частини 2, ст. 16 ЦК України визначено, - Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Отже, будь-яке порушено право заявника повинно бути захищено. Спосіб захисту такого права має відповідати всім обставинам справи у сукупності з поданими заявником доказами. Згідно з частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 2 статті 60 СК України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з?ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов?язальними правовідносинами, тощо. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно 13 законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім?я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч. 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об?єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. На противагу цьому слід зазначити, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім?ї, створює обов?язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім?ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об?єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім?ї, а не власні, не пов?язані із сім?єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім?ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Відповідно до ч.ч 1 та 2, ст. 372 ЦК України, - Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За приписами ч.1 ст.69 СК України зазначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з вимог ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частики майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У сторін не було шлюбного договору і ніякий інший порядок поділу майна не визначався. Про право спільної власності на майно також вказано і в Цивільному кодексі України, зокрема, згідно з вимог ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 (надалі - Постанова), сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Натомість відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Отже при визначенні права спільної сумісної власності подружжя на майно встановленню підлягають не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (правові висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від 07.09.2016 року у справі №6-801цс16; від 12.10.2016 року у справі №6-846цс16; від 07.12.2016 року у справі №6-1568цс16). Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що конструкція статті 60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанови ВС від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 22 лютого 2021 року у справі №264/2232/19, постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17). Співвідношення положень п.3 ч.1 ст.57 та ст.60 СК дає правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуте подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тим із подружжя, який її спростовує. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що спірне нерухоме майно та транспортні засоби було придбано під час перебування сторін у шлюбі. Будь-яких доказів того, що кошти на придбання майна були особистими коштами сторін по справі, суду не надано. За таких обставин, суд доходить висновку, що вказане спірне нерухоме майно було придбано в період зареєстрованого шлюбу між сторонами, за спільні кошти подружжя, є об`єктом спільної сумісної власності сторін і у зв`язку з розірванням шлюбу може бути об`єктом поділу майна подружжя. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Зокрема слід зауважити, що фактично після поділу спільного майна подружжя за [PERSON] залишається майно загальною вартістю 3\~227\~307,34 грн., а вартість майна, яке залишилось за [PERSON] - 3\~184\~253,52 грн., що не є близьким до рівноцінного значення. Тому, з урахуванням вказаного висновку суду, слід за доцільне здійснити стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] половину різниці вартості майна, яке подружжя набуло під час шлюбних відносин. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц,\~провадження № 14-67цс20\~(пункт 58); постанова Великої Палата Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, провадження № 14-182цс21, яка стосується саме поділу нерухомого майна подружжя (пункти 23-27, 36). Зокрема, у пункті 36 наведеної постанови Великої Палати Верховного Суду зазначено таке:\~«Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України)». Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). При вирішенні\~спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №615/1364/16-ц,\~провадження № 61-6575св19, від 17 серпня 2022 року у справі № 522/8676/20,\~провадження № 61-1714св22, від 17 січня 2024 року у справі № 522/17831/20,\~провадження № 61-7951св23. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Тому, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає відшкодуванню половина різниці вартості спільного майна, як компенсація різниці вартості майна у розмірі 44526,91 грн. Згідно ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог,\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що позовні вимоги за двома позовами задоволені частково, то суд вбачає за необхідне стягнути судові витрати зі сторін пропорційно до задоволених вимог. Разом із цим, суд зауважує наступне. За приписами абз.2 п.п.1. п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Як вбачається з матеріалів справи, а саме наданих представниками позивача та відповідачів експертними звітами щодо вартості спірних об`єктів нерухомості, то: -Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об?єкту, ринкова вартість квартири за адресою: квартира [ADDRESS] , загальною площею 32,9 кв.м. складає 1\~384\~451,25 грн.; (т.2 а.с.35) -Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об?єкту, ринкова вартість квартири за адресою: квартира [ADDRESS] , загальною площею 49,1 кв.м складає 1\~298 734,27 грн.; (т.2 а.с.55) -Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об?єкту, ринкова вартість земельної ділянки площею 0,15 га за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер ділянки 1221455400:02:002:0182 складає 538\~655,48 грн.; (т.2 а.с.76) -Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об?єкту, ринкова вартість земельної ділянки площею 0,276 га за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер ділянки 1221455400:02:002:0183 складає 42\~390,32 грн.; (т.2 а.с.87) -Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об?єкту, ринкова вартість житлового саманого будинку А, загальною площею 51 кв.м., літня кухня саманна Б, сарай шлакобетонний Г, сарай дерев`яний Д, погріб (вхід) шлакобетоний Е, сарай дерев`яний 2-4, що знаходяться в [ADDRESS] складає 649 429,81 грн.; (т.2 а.с.99) -Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об?єкту, ринкова вартість житлового саманого, обкладеного цеглою будинку А, загальною площею 75,0 кв.м., з яких жила площа складає 48,6 кв.м. та наступних господарських будівель і споруд: літньої кухні-сарая, шлакоблочного Б, сарая саманого В, вбиральні дерев`яної Г, гаражу цегляного Д, сарая цегляного Ж, колодязя металеві труби к, зливної ями шлакобетонної з.я., огорожі дерев`яної, металевої 1-2, що знаходяться в [ADDRESS] складає 1\~335\~064,73 грн.; (т.2 а.с.116) -Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об?єкту, ринкова вартість автомобіля «Ford Focus», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] складає 213\~597,00 грн.; (т.2 а.с.18) -Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об?єкту, ринкова вартість автомобіля автомобіль «Ford Focus», 2017 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] складає 494\~170,00 грн. (т.2 а.с.26) Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості об?єкту, ринкова вартість автомобіля автомобіль «Mercedes-Benz Citan», 2016 року випуску складає 501 068,00 грн.; (т.1 а.с.64). Тобто, загалом ціна позовних вимог за позовом [PERSON] складає 3332129,93 грн., яка складається з поділу усього нерухомого майна за кожним з подружжя у розмірі 1/2 частки кожного об`єкту нерухомості (загальна вартість нерухомого майна у частці 1/2 2\~624\~362,93 грн.), а також з залишених за [PERSON] двох автомобілів Форд 2007 року випуску та Форд 2017 року випуску (загальна вартість двох автомобілів складає 707\~767,00 грн.). Позов [PERSON] задоволено частково, та фактично вона отримала за своїм позовом право власності на два автомобілі Форд, загальна ціна яких складає 707767,00 грн. [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 13420,00 грн., що відповідає нормам абз.2 п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» в якому вказано, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому,\~у відповідності\~до п.3\~ч.2\~ст.141\~ЦПК України,\~у разі\~часткового задоволення\~позову -\~на обидві\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 2850,50 грн. З матеріалів справи вбачається що в інтересах [PERSON] адвокат Немировський Ю.В. сплатив судовий збір лише у розмірі 8052,00 грн., що підтверджується квитанціями про сплату судового збору, які наявні в матеріалах справи. (т.2 а.с.1) Сума позовних вимог [PERSON] складає 2725575,84 грн., яка складається з поділу майна у вигляді залишення за [PERSON] права власності на квартири у м. Дніпрі та м. Києві, а також земельної ділянки у смт. Обухівка, Дніпровського району, Дніпропетровської області. Позовні вимоги [PERSON] задоволено частково на суму 2683185,52 грн., що є загальною вартістю, залишених за ним квартир у м. Дніпрі та м. Києві Тобто, фактично [PERSON] не сплатив належну суму судового збору у відповідності до абз.2 п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» в якому вказано, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме кошти у сумі 5368,00 грн. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Дане положення кореспондується зі статтею 55 Конституції України в якій закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Реалізується право особи на захист у суді шляхом подачі позову до суду, яка підлягає оплаті судовим збором. У\~ ст. 1, 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір\~\~це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат та справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Рекомендації R (81) 7 Комітету міністрів державам?членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя від 14.05.1981 року та практику Європейського суду з прав людини, які встановлюють, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету. За практикою ЄСПЛ, судовий збір не повинен обмежувати право заявників на доступ до правосуддя та має бути «розумним». Разом з тим, на думку ЄСПЛ, судовий збір є таким собі обмежувальним заходом, який попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. У рішеннях у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000р. ЕСПЛ\~ зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тобто, враховуючи той факт, що [PERSON] по справі не було сплачено у повному розмірі судовий збір на суму 13420,00 грн., а питання розподілу здійснюється під час ухвалення рішення по справі, а також той факт, що не повна сплата судового збору не повинна позбавляти громадян права на доступ до правосуддя, а тому суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь Держави суму судового збору, яка не була повністю сплачена позивачем за зустрічним позовом при зверненні до суду пропорційно до задоволених позовних вимог. В разі сплати [PERSON] судового збору у повному обсязі, з [PERSON] підлягало б відшкодуванню сума судового збору у розмірі 13211,28 грн. Проте, з урахуванням часткового задоволення позову з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 8052,00 грн. Також, з [PERSON] на користь Держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору за зустрічним позовом несплаченого [PERSON] у сумі 5159,28 грн. (з урахуванням висновку суду про часткове задоволення зустрічного позову) Проте, з урахуванням, що позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, з [PERSON] підлягає стягненню лише сума судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у відсотковому заначенні відповідно до часткового задоволення позову 13211,28 грн. Враховуючи, що максимальна ставка судового збору за позовними вимогами [PERSON] складає 13420,00 грн., то суд вбачає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь Держави різницю між сумою загального судового збору за подання позовної заяви до суду та сумою судового збору яка підлягає стягненню за частково задоволенні вимоги, а саме 208,72 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, надані до неї докази та посилання на докази, прослухавши ствердження сторін по справі, вважає, що первісні позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, та позовні вимоги за позовом [PERSON] також слід задовольнити частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial