Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

У квітні 2024 року позивачка [PERSON] , а також позивач [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] , звернулись до суду з позовом до держави Російська Федерація особі посольства держави Російської Федерації (далі - РФ) в Україні, про відшкодування шкоди, в якої просили суд стягнути з РФ на кожного з позивачів на відшкодування моральної шкоди по 35 000,00 євро, що еквівалентно 1 475 663,00 грн, та матеріальної шкоди по 274 156,04 дол США, що еквівалентно 10 849 369,03 грн. В обґрунтування позову посилаються на те, що згідно заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройної агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VIII, збройна агресія РФ проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії). Незаконно анексувавши Автономну Республіку Крим, Росія продовжила свою військову агресію проти України, розпочавши у квітні 2014 року другу фазу збройної агресії, коли контрольовані, керовані і фінансові спецслужбами РФ озброєнні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року). 23 серпня 2014 року почались масові вторгнення на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил РФ. Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Даний указ винесено у зв`язку з початком війни, яку РФ розпочала та здійснює на території незалежної держави Україна відносно громадян України. Своїми протиправними діями РФ заподіяла як матеріальну, так і нематеріальну шкоду не тільки України, а й її громадянам, порушуючи їхні права на життя, право мирно володіти, розпоряджатися своїм майном і майновими правами на території АРК, Донецької та Луганської областей, а також на шельфі Чорного моря в економічній зоні України. РФ несе відповідальність за порушення права і свободи українського народу та за незаконну експропріацію майна громадян України, які проживають на її території. Згідно даних статті «Чисельність населення на 01 лютого 2014 року та середня чисельність за січень 2014 року», розміщеної в мережі інтернет, на лютий 2014 року в Україні проживало 45 229 716 громадян. Згідно абзацу 1 преамбули Конституції України Український народ - це громадяни всіх національностей. Нормами статей 8,13 Конституції України визначено, що земля, надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, включаючи (морські) економічні зони є об`єктами права власності всіх громадян, які проживали до початку збройної агресії рф проти України. У позові вказується, що кожен громадянин України, в тому числі і сім`я позивачів, є об`єктами права власності частки всіх природних ресурсів, яка дорівнює 1: 45229716 на кожного. Позивачі зазначають, що згідно із статтею у газеті The Washington Post (WP) «In the Ukraine war, a battle for the nation's mineral and energy wealth», розміщеної в мережі інтернет, РФ контролює територію України з покладами енергоресурсів, металів та мінералів, які оцінюються як мінімум у 12,4 трильйонів доларів США. Отже, громадяни України понесли збитків в сумі 12 трильйона 400 мільярдів доларів США, що на кожного громадянина України припадає 274 156,04 доларів США (2 400 000 000 000:45 229 716 = 274 156,04). Вказується, що агресія РФ призвела до понесених позивачам та їх доньки матеріальної шкоди у розмірі 274 156,04 дол США кожному. На відшкодування моральної шкоди позивачі вказують наступне. Позивач [PERSON] зазначає, що його дружина [PERSON] та донька [PERSON] у липні 2022 року виїхали до Румунії, за майже два роки їх відсутності бачились всього два рази; на час подачі позову позивачу [PERSON] стало відомо, що дружина з донькою планують приїхати до України. Позивач [PERSON] повідомляє, що зазнає душевних страждань через: неможливість відвідати членів свої сім`ї за кордоном, так як військовозобов`язані чоловіки не можуть виїжджати за кордон; неможливість проводити довільний час з дитиною, влаштовувати сімейні фотосесії, неможливість лікувати зуби доньці в Києві; неможливість дозволити собі народити другу дитину; неможливість відвідати разом з донькою дідуся; загибель брата [PERSON] , як учасника бойових дій. Душевні страждання позивача [PERSON] також виникли, через те, що дружина [PERSON] боїться повертається до України через постійні ракетні та дронові атаки, вона залишилась без роботи, так як її роботодавець АТ КБ «ПриватБанк» наказом від 31 березня 2022 року припинив дію її трудового договору та нарахування зарплати. Позивач [PERSON] вказує, що його діяльність як фізичної-підприємця перестала бути рентабельною, та в умовах фінансових збитків прийнято рішення про припинення його діяльності як підприємця. Позивачка [PERSON] вказує, що зазнає моральних страждань через залишення в м. Києві свого дому. Переїзд до іншої країни з дитиною через військову агресію РФ потягнули у даного позивача певні труднощі щодо пошуку роботи, забезпечення дитини освітою; складнощі в освоєнні румунської мови; віддаленість від рідних, близьких та позбавлення можливості у спілкуванні. Все це зумовило відчуття самотності, відсутності підтримки, поради від довірених осіб. З чоловіком [PERSON] спілкування перетворилось на короткі дзвінки та зустрічі, за два роки вони бачилися лише два рази, що стало приводом обговорювати питання розлучення. Вказується про відсутність повноцінного побачення, спілкування із мамою, сестрою, племінницею. На відшкодування моральної шкоди на користь дитини [PERSON] , в інтересах якої діє позивач [PERSON] , вказується наступне. Дитина страждає через відсутність можливості проживати вдома разом з мамою та татом, відсутність можливості спілкуватися з друзями зі школи. Дитина вчиться віддалено в школі № 85 міста Києва та навчається у школі в місті Бухарест. У позові вказується, що позивачі зазнають моральні стражданні через збройну агресію РФ, оскільки унеможливлено зміцнення сім`ї як соціального інституту, побудову сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові, поваги, забезпечення дитині сімейним вихованням. Позивачі зазначають, що саме збройна агресія РФ порушила низку прав позивачів, а моральна шкода, завдана позивачам, пов`язана з порушенням права на мир, що спричинило душевні страждання і приниження - вони пережили неодноразові стреси і побоювання за свою безпеку, безпеку своїх близьких, порушено нормальні життєві в`язки. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху (а.с.175,176). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 липня 2024 року у праві відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.228-230). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (а.с.240, 241). У судове засідання позивачі, будучи належним чином повідомленими про судовий розгляду, не з`явилися. Позивач [PERSON] та [PERSON] подали заяву про розгляд справи без їх участі. Судом на офіційному сайті веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про розгляд справи № 752/8658/24 від 09 липня 2024 року, 09 серпня 2024 року, 09 жовтня року та 04 грудня 2024 року про розгляд даної справи. Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України. 24 лютого 2022 розпочалось повномасштабне вторгнення Російської Федерації на території України, у зв`язку із чим Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України», в Україні введено військовий стан строком на 30 діб, та який наступними указами Президента України неодноразово продовжувався, та триває станом на момент постановлення судового рішення по даній справі. Зазначені обставини є загальновідомими та ніким не оспорюються, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до заяви Міністерства закордонних справ України, що розміщена 24 лютого 2022 року об 11 год 52 вх на офіційному сайті міністерства та є у вільному доступі, Президент України підтримав пропозицію Міністерства закордонних справ України про розрив дипломатичних відносин України з російською федерацією у відповідь на акт збройної агресії рф проти України, вторгнення російський військ задля знищення Української держави, захоплення силою української території та встановлення окупаційного контролю. Згідно з листом Міністерства закордонних справ України від 13 жовтня 2022 року № 72/11-612/1-81401 адресованого Міністерству юстиції України, Кабінету міністрів України, Офісу Президента України, Апарату Верховної Ради України, що також розміщений на офіційному сайті міністерства та є у вільному доступі, після повідомлення російській стороні про рішення української сторони розірвати дипломатичні відносини, встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною і російською федерацією, здійсненим у м. Мінську 14 лютого 1992 року, зазначений міжнародний договір припинив свою дію 24 лютого 2022 року. Відповідно до статті 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004), що відображає звичаєве міжнародне право, держава не має права посилатися на судовий імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю та майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду. Отже, судовий імунітет російської федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення російською федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням російською федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом, а тому держава російська федерація є належним відповідачем у даній справі. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18 травня 2022 року по справі № 760/17232/20-ц. У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства Російської Федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України. Отже, починаючи з 2014 року відсутня необхідність у направленні до посольства Російської Федерації в Україні запитів щодо згоди Російської Федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням Російською Федерацією збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. Починаючи з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й у зв`язку із розірванням дипломатичних зносин України з Російською Федерацією. Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 вказав, що в разі застосування деліктного винятку (наявність факту заподіяння шкоди) будь-який спір, що виник на території України в громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема РФ, може бути розглянутий і вирішений судом України як належним та повноважним судом. Суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено РФ, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії РФ за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Верховний Суд також встановив підстави для висновку про те, що, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства РФ в Україні запитів щодо згоди РФ бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням РФ збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з РФ у зв`язку з повномасштабною збройною агресією. У зв`язку з викладеним, суд не направляв запиту до відповідача для отримання згоди РФ бути відповідачем у цій справі. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності відповідача у справі. У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи,

Outcome: partial