Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Нововоронцовської селищної ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності на спадкове майно. Позов обґрунтований тим, що [INFO] помер [PERSON] . На праві власності останньому належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] який є батьком позивача заповіт не складав, тому спадкування здійснюється за законом. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входить житловий будинок з будівлями та спорудами, що зазначені в технічному паспорті під літерами: А-житловий будинок, загальною площею 76,4 кв. м, в тому числі житловою 52,2 кв. м; а-прибудова; а1-прибудова; Б-літня кухня; б-веранда; підБ-підвал; В-вхід до підвалу; Г-сарай; Д-туалет; Е-гараж; Ж-сарай; №1-хвіртка; №2-ворота; №3-огорожа, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Окрім позивача право на спадкування цього житлового будинку після смерті [PERSON] , немає. Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем належного її батькові житлового будинку з будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Під час звернення до нотаріальної контори з проханням видати необхідні документи для оформлення спадкових прав після смерті батька на вказаний будинок позивачу було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючого документа на право приватної власності на житловий будинок та не проведення первісної реєстрації права власності на будинок. За життя батько не встиг оформити в бюро технічної інвентаризації первісну реєстрацію права власності на будинок, так як раніше в сільській місцевості таких документів не було, право власності підтверджувалось записом в погосподарській книзі сільської ради. Вищевказаний житловий будинок з будівлями та спорудами згідно погосподарської книги № 1 (за 2021-2025 роки), особовий рахунок № [NUMBER] , є власністю [PERSON] . Він був власником будинку станом на серпень 1992 року та на час своєї смерті. Отримати зараз правовстановлюючий документ в позасудовому порядку неможливо, так як власник будинку помер, тому й успадкувати вказаний будинок без належних правовстановлюючих документів позивач не може. Приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Виноградовою Н. М. після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу №183/2023 від 16.08.2023. Нотаріус рекомендувала позивачу звернутися із позовом до суду для визначення права власності на спадковий житловий будинок з будівлями та спорудами. Враховуючи зазначені обставини, представник позивача просив визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач, її представник у підготовче засідання не з`явилися, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без їхньої участі. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Так, суд встановив та підтверджується наявними в справі доказами, що [PERSON] помер [INFO] (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Пришибської сільської ради 11.08.2023, актовий запис №20). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.08.2023, (повторно) батьками [PERSON] є [PERSON] (батько), [PERSON] (мати). Згідно з копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00040956475 від 14.08.2023 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після його укладення позивач присвоїла прізвище " [PERSON] ". Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1217 ЦПК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). З повідомлення приватного нотаріуса Нововоронцовського районного нотаріального округу Херсонської області Виноградової Н. М. від 27.11.2024 №01-16/1204 вбачається, що у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] відмовлено, оскільки не надано правовстановлюючих документів щодо належності житлового будинку спадкодавцю. Вирішуючи питання про належність на праві власності спадкодавцю вказаного житлового будинку, суд керувався наступним. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01 липня 2004 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56; Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 і зареєстрованим у Міністерства юстиції України від 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року. Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. У погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985 - 1988 роках, сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Разом з тим, вказана Інструкція не передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь, розташованих у сільській місцевості. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З копій довідок №№ 253, 254, 255 від 27.11.2024, виданих Нововоронцовською селищною радою Бериславського району Херсонської області, станом на 05.08.1992 та 10.08.2023 (в день смерті спадкодавця), власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , значився [PERSON] . Разом з ним на день його смерті проживали донька [PERSON] та онук [PERSON] . У копії погосподарської книги № 3; особовий рахунок № [NUMBER] за 1991-1995 роки зазначено, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (голова), [PERSON] (донька), [PERSON] (онук). Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок садибного типу, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зазначено літерами: А-житловий будинок, загальною площею 76,4 кв. м, в тому числі житловою 52,2 кв. м; а-прибудова; а1-прибудова; Б-літня кухня; б-веранда; підБ-підвал; В-вхід до підвалу; Г-сарай; Д-туалет; Е-гараж; Ж-сарай; №1-хвіртка; №2-ворота; №3-огорожа, загальною вартістю 166391,35 грн. З огляду на викладене, спадкодавцю на праві власності належав житловий будинок, однак, останній не здійснив державну реєстрацію права власності, оскільки на час введення житлового будинку в експлуатацію, чинне законодавство не зобов`язувало вчиняти такі дії. Отже, суд встановив, що [PERSON] , померлому [INFO] , на праві власності належав житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , даний будинок входить в спадкову масу після смерті [PERSON] , та оскільки встановити право власності у позасудовому порядку неможливо, що позбавляє позивача [PERSON] права успадкувати будинок, тому зібрані в справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі ст. ст. 376, 1217, 1261, 1268, 1297 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved