Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

28.11.2024 року [PERSON] звернулась до Луцького міськрайонного\~суду Волинської\~області із заявою про встановлення юридичного факту, в якій просить суд встановити факт постійного проживання її - [PERSON] , 1954 року народження, зі своєю матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини смерті останньої, за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначила, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Доросинівською сільською радою Луцького району Волинської області 12 квітня 2022 року. У померлої [PERSON] , крім заявника, є ще четверо дітей - заінтересовані особи у даній цивільній справі. На протязі останніх років , а саме, з 2017 року по день смерті [PERSON] , проживала з заявником у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] померла у віці 90 (дев`яносто ) років , тому до її смерті за нею необхідний був догляд, піклування та лікування. Заявник останні роки життя [PERSON] доглядала її, проживаючи разом з нею у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в т.ч. і у вигляді зазначеного житлового будинку, в якому після смерті [PERSON] , заявник продовжує проживати. Проживаючи постійно разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заявник прийняла спадщину, оскільки не заявляла про відмову від неї. З метою оформлення своїх спадкових прав заявник звернулась до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Гордійчук М.В., однак, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.11.2024 року, в якій зазначено про пропуск заявником строку для подання заяви про прийняття спадщини. У своїй постанові нотаріус зазначає, що оскільки місце реєстрації [PERSON] у [ADDRESS] не збігається з останнім місцем реєстрації [PERSON] , вона не може видати заявниці свідоцтво про право на спадщину без встановлення юридичного факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк вона не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкова справа нотаріусом не була заведена. Таким чином, незважаючи на те, що всі інші діти спадкодавця не заперечують факту прийняття спадщини після смерті [PERSON] , саме заявницею - [PERSON] , остання змушена звертатись до суду з даною заявою. Факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] , підтверджується письмовими доказами, а саме, довідкою Доросинівської сільської ради № 1060 від 26.11.2024 року, в якій зазначено, що спадкодавець [PERSON] до дня смерті була зареєстрована і постійно проживала за адресою: [ADDRESS] в спадковому будинку з дочкою [PERSON] (яка фактично проживала разом, але за вказаною адресою не зареєстрована ). Крім того, даний факт стверджується Актом від 22.11.2024 року № 181, складеним старостою Береського старостинського округу [PERSON] в присутності сусідів: [PERSON] , [PERSON] про те, що за адресою [ADDRESS] не зареєстрована, але проживає з 2017 року по даний час [PERSON] ,1954 р. н. На підставі викладеного просить встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем - [PERSON] , на час відкриття спадщини смерті останньої, за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2024 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено її до судового розгляду в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні (а. с. 16). Заявник, [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги, викладені в заяві, підтримує повністю та просить їх задовольнити (а.с. 28). Заінтересовані особи, кожна зокрема, у судове засідання також не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, подали до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи без їх участі. Проти задоволення заяви не заперечували (а.с.24-27). Враховуючи наведене та вимоги ч. 3 ст. 211, ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність учасників справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з`ясувавши позицію сторін, викладену в письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм належну правову оцінку, вважає, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні норми закону викладені і в ст. ст. 15, 16 ЦК України. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів що мають юридичне значення, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, тощо. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Пунктом 23 зазначеної вище Постанови роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1223, 1258, 1261 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. За змістом п. 3.22 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого 22 лютого 2012 року за № 282/20595, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті проживав разом із спадкодавцем. Судом встановлено,\~що [PERSON] ,\~померла [INFO] ,\~що підтверджуєтьсясвідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Доросинівською сільською радою Луцького району Волинської області 12 квітня 2022 року (а.с.8). [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9) На протязі останніх років, а саме, з 2017 року по день смерті [PERSON] проживала з заявником у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки виконкому Доросинівської сільської ради Луцького району Волинської області № 1060 від 26.11.2024 року та актом від 22.11.2024 року № 181, складеним старостою Береського старостинського округу Штиюк Оксаною Миколаївною в присутності сусідів: [PERSON] , [PERSON] про те, що за адресою [ADDRESS] не зареєстрована, але проживає з 2017 року по даний час [PERSON] ,1954 р. н. (а.с. 10,11). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в т.ч. і у вигляді зазначеного житлового будинку, в якому, після смерті [PERSON] , [PERSON] продовжує проживати (а.с.10). Спадкоємцями після смерті [PERSON] є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не заперечують факту прийняття спадщини. Проживаючи постійно разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заявник прийняла спадщину, оскільки не заявляла про відмову від неї. Факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті матері стверджується письмовими доказами, а саме: з довідки виконкому Доросинівської сільської ради Луцького району Волинської області № 1060 від 26.11.2024 року вбачається, що місце проживання [PERSON] до дня її смерті ( [INFO] ) було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою станом на 10.04.2022 проживала дочка спадкодавця [PERSON] (яка фактично проживала разом, але за вказаною адресою не зареєстрована ) (а.с.10). 18.11.2024 року заявник звернулась до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Гордійчук М.В. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , проте, відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.11.2024 року, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна матері, [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зазначено про пропуск заявником строку для подання заяви про прийняття спадщини, та, нотаріусом зазначено про те, що оскільки місце реєстрації [PERSON] у [ADDRESS] не збігається з останнім місцем реєстрації [PERSON] , вона не може видати заявнику свідоцтво про право на спадщину без встановлення юридичного факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, з огляду також на те, що у встановлений законом шестимісячний строк заявниця не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (а.с. 12-13). Спадкова справа нотаріусом не була заведена. Встановлення в судовому порядку факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідно заявникові для оформлення прав на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] . Перевіривши обґрунтованість вимог заяви, суд приймає до уваги те, що на підставі частин 3 та 5ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу(шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Слід зазначити, що в своїй ухвалі №505/2085/14-ц від 14.09.2016 Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку про те, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця саме по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Судом встановлено, що від встановлення факту постійного проживання заявниці зі спадкодавцем на час смерті останнього залежить виникнення та зміна її майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином, оскільки [PERSON] , [INFO] , протягом останніх років, а саме з 2017 року по день смерті своєї матері ( [INFO] ) постійно проживала разом зі спадкодавцем- [PERSON] , на час відкриття спадщини в одному помешканні ( [ADDRESS] ) та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявила про свою відмову від спадщини, то вона вважається такою, що прийняла спадщину. Таким чином, оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає, що факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час її смерті та відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] , знайшов своє підтвердження під час судового розгляду. Враховуючи те, що підтвердити вищевказаний факт у позасудовому порядку неможливо, суд дійшов висновку, що заяву належить задовольнити, оскільки встановлення факту породить для заявника певні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження даного факту не існує. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved