Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-01 00:00:00

25 червня 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом, уточнивши в подальшому позовні вимоги, у якому просять: зобов`язати [PERSON] за власні кошти привести будинок №14 літ. «Б-2» у відповідність до ДБН, які діяли станом на 2001 рік, а саме здійснити перебудову належного їй житлового будинку [ADDRESS] шляхом зблокування будинку [ADDRESS] до житлового будинку [ADDRESS] ; зобов`язати привести дах будинку [ADDRESS] , які діяли станом на 2001 рік. В обґрунтування своїх вимог покликаються на те, що вони є власниками по частки житлового будинку [ADDRESS] . Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку та технічної документації, земельна ділянка, що за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . На кадастровому плані земельної ділянки зображено житловий будинок [ADDRESS] , де вона межує із землекористувачем [PERSON] . Житловий будинок під літерою 2-Б у [ADDRESS] є самочинно побудований. Відстань між житловими будинками [ADDRESS] та №14 літ. «Б-2» не відповідає вимогам державних будівельних норм щодо протипожежних розривів. Враховуючи наявну між цими будинками відстань, яка становить 0,46 м, внаслідок недотримання протипожежних розривів під час будівництва житлового будинку №14 літ. «Б-2» (2001 року побудови), існуючий нахил покрівлі житлового будинку [ADDRESS] , відбувається системне залиття приміщення будинку [ADDRESS] . Згідно ДБН 360-92** Планування і забудова міських і сільських поселень, визначено П.3.13 Відстань між житловими будинками, житловими і громадськими, а також між виробничими будинками треба приймати на основі розрахунків інсоляції і освітленості відповідно до норм (розділ 10), протипожежних вимог. Між довгими сторонами житлових будинків заввишки 2-3 поверхи треба приймати відстані (побутові розриви) не менше 15м, а заввишки в 4 поверхи і більше 20м, між довгими сторонами і торцями з вікнами із житлових кімнат цих будинків не менше 15 м. Разом з тим, між двома будинками розташовані газові труби, що являється порушенням, оскільки відстань між будинками становить 0,46 м. Відповідно, відповідач при будівництві будинку №14 літ. «Б-2» не дотримався норм чинного на той період законодавства, а саме ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» і не відступив протипожежну відстань від уже збудованого житлового будинку [ADDRESS] . У зв`язку з наведеним просять позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.07.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 21.02.2022 представником відповідача подано заяву про залишення позову без розгляду, у задоволенні якої ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.05.2022 відмовлено. 29.02.2024 представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності та заяву про закриття провадження у справі на підставі п.3 ч. 1 ст. 225 ЦПК України, у задоволенні якої ухвалою, занесеною у протокол судового засідання - відмовлено. Ухвалою Залізничного\~районного суду\~м.\~Львова від 31.07.2024, занесеною у протокол судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та представник позивачів в судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічно неведеним у позовній заяві та пояснили, що позивачами не збільшувалась площа добудови, незважаючи на те, що така здійснена після зведення будинку [ADDRESS] . При проведенні судової експертизи у 2013 році не проводилась зйомка земельних ділянок і будинків, що вказує на неточне визначення відстаней чи порушень, які мали місце. З долученого до матеріалів справи інженерно-геодезичного вишукування видно, що будинок відповідачів розміщений на частині земельної ділянки, яка належить позивачам. В 2018 році відповідачі проводили заміну покрівлі даху будинку [ADDRESS] , при цьому збільшили виступ даху в напрямку будинку [ADDRESS] . Окрім цього, згідно з висновком експертизи, проведеної у даній справі, будинок [ADDRESS] не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, в частині протипожежних відстаней між житловими будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] , а також залиття приміщень будинку позивачів може відбуватись з розташованої над його покрівлею та зовнішньою стіною покрівлі будинку [ADDRESS] під літ.-Б2 та недотриманням вимог ДБН щодо протипожежних розривів під час будівництва будинку [ADDRESS] літ.-Б2. Просять позов задовольнити. Представник відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечила та зазначила, що судові процеси між власниками будинковолодіння [ADDRESS] та [ADDRESS] провулок тривають, починаючи з 2011 року. Рішеннями Залізничного районного суду м. Львова від 03.12.2013 у справі № 2-626/11 та від 22.03.2016 у справі №462\\476\\15-ц встановлено всі обставини щодо прибудов під літ. «А-1» будинку [ADDRESS] та під літ. «Б-2» будинку [ADDRESS] . Звертає увагу, що [PERSON] набула право власності на житловий будинок «Б-2» по [ADDRESS] відповідно до вимог чинного законодавства, успадкувавши його після смерті своєї матері, ніяких будівельно-монтажних робіт у вказаному будинку, після оформлення її матір`ю права власності на цей будинок, не проводила. Житловий будинок позначений на плані «Б-2» будинковолодіння [ADDRESS] межує з будинковолодінням [ADDRESS] , яке на даний час належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] . Саме [PERSON] після придбання житлового будинку [ADDRESS] з приналежними до нього господарськими будівлями по [ADDRESS] була здійснена самочинна добудова в розмірі 3,49х7,10+2,92х2,92 з порушенням ДБН. Окрім цього, вказує на те, що позивачами не надано будь яких доказів, які б не були досліджені судом у двох вищевказаних судових справах. У 2018 році відповідачі проводили заміну покрівлі свого будинку, не змінюючи конфігурації та розміру даху. Разом з цим, висновок експерта №1773-Е за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складений без врахування правовстановлюючої та технічної документації на будинок [ADDRESS] у повному обсязі та без проектної документації на добудову до житлового будинку [ADDRESS] , які на вимогу експерта позивачами надані не були. Вважає позовні вимоги безпідставними та просить у задоволенні таких відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03.12.2013 в справі № 2-626/11 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин, Львівська міська рада, Львівська регіональна філія державного підприємства Центр державного земельного кадастру, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та будинком шляхом перебудови частини будинку та прибрання із простору земельної ділянки частини даху - відмовлено за безпідставністю вимог. Як вбачається з даного рішення суду у справі № 2-626/11, суд встановивши, що прибудова А-1 до будинку [ADDRESS] споруджена відповідно до вимог ДБН, розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 13.11.2003 прийнята в експлуатацію та зареєстрована ОКП ЛОР "БТі та ЕО", відмовив у задоволенні позову, при цьому врахував висновок судово-будівельно-технічної експертизи № 989 від 27.08.2013, згідно якого фактичні розміри земельних ділянок, виділених для обслуговування будинковолодінь [ADDRESS] та [ADDRESS] , не відповідають розмірам, вказаним у відповідних державних актах. Довжина земельної ділянки, виділеної для обслуговування будинковолодіння по [ADDRESS] повинна бути рівною 40,6м, а фактично становить 41,65 м. Довжина земельної ділянки, виділеної для обслуговування будинковолодіння по [ADDRESS] згідно державного акту становить 50,95 м, а фактично так і становить 50,95 м. (до стіни прибудови А-1 будинку [ADDRESS] ). Частина земельної ділянки між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] шириною 0,46 м. відноситься до земельної ділянки будинковолодіння [ADDRESS] . Причиною відхилення став наданий у 1988 році дозвіл [PERSON] про блокування до його будинку із добудовою [PERSON] . Частина земельної ділянки шириною 0,46 м., яка знаходиться між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] відноситься до земельної ділянки будинковолодіння [ADDRESS] . Окрім того, відповідно до вказаного висновку, житловий будинок по [ADDRESS] споруджено у відповідності з вимогами діючих будівельних норм і у відповідності із проектом за винятком даху змінено проектний двосхилий на фактичний чотирьохсхилий. Однак, відповідно до вказаного висновку основною причиною пошкодження будинку [ADDRESS] є відсутність якісного блокування даних споруд. Для усунення вказаних пошкоджень експертом запропоновано замовити проект блокування будинків та виконати проектні пропозиції, що полягають у продовжені схилу покрівлі прибудови А-1. Також, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22 березня 2016 року у справі №462/476/15-ц у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження районної адміністрації, свідоцтва про право власності, свідоцтва про право на спадщину, зобов`язання не чинити перешкоди в користуванні земельною ділянкою, демонтаж самовільно зведеної добудови, демонтаж газопроводу і вікон відмовлено. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання незаконним акту прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту та його скасування, визнання незаконним розпоряджень районної адміністрації, демонтаж самочинної прибудови. Даним рішенням суду встановлено наступні обставини. Рішенням виконкому Залізничної районної ради народних депутатів м. Львова від 13.02.1990 № 66 «Про розгляд заяв громадян, які здійснили самовільне будівництво на території району» [PERSON] власниці будинку [ADDRESS] , що складається з 3-х кімнат пл. 59,5м2, кухні пл.10,4 м2 без комунальних вигод самовільно переобладнаний гараж-сарай на 2-й житловий будинок де обладнано 2 житлові кімнати пл. 10,5 м2, 12,6 м2, кухня пл.. 4,5 м2, коридор пл.. 3,1 м2, 6,2 м2, гараж пл. 14,7 м2 дозволити здати в експлуатацію з наступним відчуженням у встановленому законом порядку дочці [PERSON] . Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 1138 від 09.11.2001 «Про оформлення права власності на будинковолодіння на [ADDRESS] » вирішено оформити право власності [PERSON] в цілому на будинковолодіння [ADDRESS] : житловий будинок «А-1», «А-2» - загальною площею 162,1 кв.м., житловою площею 86,4 кв.м.; житловий будинок «Б-2» - загальною площею 118,1 кв.м., житловою 60,2 кв.м. 09.11.2011 Львівським обласним державним комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на будинковолодіння на [ADDRESS] , що в цілому складається з житлового будинку «А-1», «А-2» - загальною площею 162,1 кв.м., житловою площею 86,4 кв.м.; житлового будинку «Б-2» - загальною площею 118,1 кв.м., житловою 60,2 кв.м. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.12.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори, [PERSON] після смерті її матері [PERSON] успадкувала 28/50 частини житлового будинку [ADDRESS] . В постійне користування спадкоємця [PERSON] переходять приміщення будинку, позначеного в плані літерою А-1 : 1-1 (житлова кімната) , площею 19,1 кв.м., 1-2 (ванна), площею 3.8 кв.м., 1-3 (кухня), І площею 10,4 кв.м., 1-4 (житлова кімната), площею 9,0 кв.м., 1-5 (коридор), площею 5.5 кв.м., 1-6 (коридор), площею 5.1 кв.м., 1-7 (комора), площею 6.2 кв.м., житловою площею 28.1:/ кв.м., загальною площею 59.1 кв.м., будинок, позначений літерою Б-2, житловою площею 60,2 кв.м:, загальною площею 118.1 кв.м., а також; гараж; (В) і сарай (Г). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.02.2005 року, виданого Львівським обласним державним комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, [PERSON] належить на праві власності 28/50 частини житлового будинку [ADDRESS] . Інші 22/5- частини належать [PERSON] . Таким чином, [PERSON] належить на праві власності будинок, позначений літерою «Б-2», житловою площею 60,2 кв.м, по [ADDRESS] , право власності на який вона набула на підставі, що не заборонені законом, успадкувавши його за заповітом після смерті її матері [PERSON] . 18.05.2002 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Футорянською О.А., зареєстрований в реєстрі № 3045. Відповідно до умов зазначеного договору [PERSON] купив житловий будинок [ADDRESS] , який складався з трьох житлових кімнат, кухні, житлова площа 38,1 кв.м. Відповідно до акту про прийняття в експлуатацію від 28.10.2003 міжвідомчою комісією прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом (реконструкцією) по [ADDRESS] влаштовану прибудову розм. 3,49х7,10+2,92х3,0м, в якій обладнано кухню під літ 1-6 пл. 17,5 м2 і поєднаний санвузол під літ 1-7 пл. 6,7 м2. Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 1040 від 13.11.2003 року «Про затвердження акту прийняття в експлуатацію гр. [PERSON] » вирішено затвердити акт прийняття міжвідомчою комісією в експлуатацію прибудови «А-1» розм. 3,49х7,10+2,92х3,0м на [ADDRESS] , в якій обладнано кухню під літ 1-6 пл. 17,5 м2 і поєднаний санвузол під літ 1-7 пл. 6,7 м2. Загальна площа будинку становить 77,8м2, житлова 48,5 м2. [INFO] [PERSON] помер. Згідно з витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.04.2010, виданих Львівським обласним державним комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, його дружині [PERSON] та синові [PERSON] належить на праві власності по 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS] кожному. Суд, беручи до уваги, що [PERSON] набула право власності на житловий будинок «Б-2» по [ADDRESS] відповідно до вимог чинного законодавства, успадкувавши його після смерті своєї матері, ніяких будівельно-монтажних робіт у вказаному будинку після оформлення її матір`ю права власності на цей будинок на підставі розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №1138 від 09.11.2001 року [PERSON] не проводила, а також те, що будівельно-монтажні роботи по будівництву даного житлового будинку виконано у відповідності до вимог діючих будівельних норм, прийшов до висновку, що відсутні будь-які правові підстави вважати будинок «Б-2» по [ADDRESS] об`єктом самочинного будівництва в розумінні ст. 376 ЦК України. Відмовляючи у задоволенні первісного позову в частині вимог щодо демонтажу даху, двох вікон та газопроводу, суд зазначив, що позивачами за первісними позовом [PERSON] та [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів, які б однозначно вказували на те, що [PERSON] облаштуванням даху, двох вікон та газопроводу в будинку «Б-2» по [ADDRESS] , який був побудований відповідно до вимог діючих будівельних норм значно раніше ніж сім`я [PERSON] здійснила прибудову до свого будинку, якимось чином порушила права останніх. Щодо вимоги первісного позову про зобов`язання відповідача [PERSON] не чинити перешкоди в блокуванні двох будинків за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] , суд відмовив у задоволенні такої з огляду на те, що позивачі за первісним позовом не надали суду проекту блокування даних будинків, який би був розроблений в ліцензованій проектній організації, та не надали проектні пропозиції, які є обов`язковими для здійснення блокування будинків, а відтак правових підстав для зобов`язання [PERSON] не чинити [PERSON] та [PERSON] перешкоди в блокуванні двох будинків немає. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про визнання самочинним будівництвом здійснену прибудову до будинку по [ADDRESS] розм. 3,49х7,10+2,92х3,0м та зобов`язання [PERSON] та [PERSON] демонтувати зазначену прибудову, суд зазначив, що зазначена прибудова була введена в експлуатацію згідно з актом про прийняття в експлуатацію від 28.10.2003 року, який згодом був затверджений розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 1040 від 13.11.2003 року, які на даний час не скасовані ні в адміністративному, ні в судовому порядку, то і підстав для демонтажу вищевказаної прибудови, як самочинної немає. Окрім цього, суд прийшов до висновку, що у задоволенні, як вимог первісного позову про визнання недійсними та скасування розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 1138 від 09.11.2001 року та свідоцтва про право власності на будинковолодіння на [ADDRESS] , так і в задоволенні вимог зустрічного позову про визнання недійсними та скасування розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 1040 від 13.11.2003 року та акту про прийняття в експлуатацію від 28.10.2003 року, слід відмовити в зв`язку з пропуском позивачами, як за первісним, так і за зустрічним позовами строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення (постанова Верховного Суду від 11.12.2019 року по справі №320/938/17). Разом із тим, при вирішенні спору суд відповідно до вимог процесуального закону суд зобов`язаний установити: -чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; - у чому полягає таке порушення прав; -якими доказами воно підтверджується. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. При цьому, цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Тобто, саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, і не застосовує самостійно для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, якщо позивач не обґрунтовує ними свої вимоги з наданням відповідних доказів, і застосування цих норм призводить до зміни предмета позову або обраного способу захисту прав та інтересів. Відповідно до ст.\~321\~ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону чинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Землекористувачі суміжних земельних ділянок повинні жити за правилами добросусідства, тобто зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них, не порушувати законні права один одного (ст.ст.91, 96, 103 ЗК України). Відповідно до статті 91 ЗК України землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (стаття 103 ЗК України). Відповідно до ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 01 грудня 2022 року. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 19.01.2024 залучено [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , як правонаступників відповідача, [PERSON] , до участі у справі №\~462/4433/21\~за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння. Суд не приймає до уваги покликання позивачів на те, що [PERSON] у 2018 році проводила заміну покрівлі даху будинку [ADDRESS] , при цьому збільшила виступ даху в напрямку будинку №16, оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження того і таке спростовується поясненнями представника відповідачів, за якими у 2018 році було змінено лише покрівельний матеріал даху без зміни його конструкцій та розмірів , а також фототаблицями, долученими до висновків експерта №1773-Е від 07.11.2022 та № 989 від 27.08.2013. Окрім цього, як на підставу для задоволення позовних вимог позивачі покликаються на висновок №26 будівельно-технічного експертного дослідження за заявою [PERSON] від 23.10.2020, інженерно-геодезичне вишукування та висновок експерта №1773-Е 07.11.2022. Згідно з висновком №26 будівельно-технічного експертного дослідження за заявою [PERSON] від 23.10.2020, яке проведено на підставі технічної та проектної документації на добудову до житлового будинку [ADDRESS] , проте без врахування документів на будинок [ADDRESS] згідно з яким: за результатами натурного обстеження житлового будинку [ADDRESS] було встановлено, що у приміщенні кухні літ «1-6» наявні ознаки залиття у вигляді патьоків, відшарування фарби на стелі та стінах даного приміщення; розташування житлових будинків [ADDRESS] та №14 літ. «Б-2» на відстані всього 0,46 м внаслідок недотримання протипожежних розривів під час будівництва житлового будинку №14 літ «Б-2» (2001 року побудови), існуючий нахил покрівлі житлового будинку [ADDRESS] може бути причиною залиття приміщень житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26.05.2022, яка постановою Львівського апеляційного суду від 19.02.2024 залишена без змін, за клопотанням представника позивача була призначена судова будівельно-технічна експертиза, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. 14.11.2022 на адресу суду повернулись матеріали цивільної справи з висновком експерта №1773-Е за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складений 07.11.2022. Згідно із вищевказаним висновком, експертом зроблено наступні висновки: будинок [ADDRESS] не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (ДБН) в частині протипожежних відстаней між житловими будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] , а саме не відповідає вимогам п.3.25*, п.1 * Додатку 3.1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та п. 2.10 ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України»; залиття приміщень житлового будинку [ADDRESS] може відбуватися з розташованої над його покрівлею та зовнішньою стіною, покрівлі житлового будинку №14 літ. «Б-2» та недотримання вимог державних будівельних норм щодо протипожежних розривів під час будівництва житлового будинку [ADDRESS] . Суд не приймає до уваги висновок експерта №1773-Е за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 07.11.2022, оскільки дослідження проводилось лише на підставі наданих позивачем доказів, без врахування правовстановлюючої та технічної документації на буд. [ADDRESS] у повному обсязі та без проектної документації на добудову до житлового будинку [ADDRESS] , які на вимогу експерта надані не були, а відтак даний висновок є неповним та не спростовує висновків експерта, викладених у висновку експерта № 989 від 27.08.2013 (справи № 2-626/11). Окрім цього, позивачі не надали суду проекту блокування даних будинків, який би був розроблений в ліцензованій проектній організації, та не надали проектні пропозиції, які є обов`язковими для здійснення блокування будинків. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України,доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 2 ст.\~76\~ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є, показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ст.ст. 77-78 ЦПК України,суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд при ухвалені рішення у даній справі керується усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що позивачами не надано суду належних та допустимих доказів, які б однозначно вказували на те, що [PERSON] облаштуванням даху, двох вікон та газопроводу в будинку «Б-2» по [ADDRESS] , який був побудований відповідно до вимог діючих будівельних норм значно раніше ніж сім`я [PERSON] здійснила прибудову до свого будинку, якимось чином порушила права останніх, суд вважає, що відсутні правові підстави для зобов`язання [PERSON] , правонаступниками якої є [PERSON] \~та [PERSON] , за\~власні кошти\~привести будинок\~№14\~літ.\~«Б-2»\~у відповідність\~до ДБН,\~які діяли\~станом на\~2001\~рік,\~а саме\~здійснити перебудову\~належного їй\~житлового будинку\~ [ADDRESS] шляхом\~зблокування будинку\~№14\~літ.\~«Б-2»\~до житлового\~будинку [ADDRESS] та\~зобов`язання\~привести дах\~будинку №14\~літ.«Б-2»\~у відповідність\~до ДБН\~360-92,\~які діяли\~станом на\~2001\~рік таприходить до висновку про відмову у задоволенні позову за безпідставністю. Згідно статті ст.141 ЦПК України судовий збір покладається у разі відмови в позові на позивача, тому понесені позивачем судові витрати на судовий збір не компенсуються у зв`язку із відмовою у задоволенні позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed