Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 49/200 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, за набувальною давністю. В обґрунтування вимог вказано, що 08.02.1991 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, у зв`язку з чим [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». 18.05.2002 на підставі договору дарування частини жилого будинку, зареєстрованого в реєстрі за №1777, [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожен прийняли в дар 49/100 ідеальних частин жилого будинку за адресою: [ADDRESS] . Як підтверджується реєстраційними написами на правовстановлюючому документі, здійсненими ЖОДКП по ТІ на договорі, [PERSON] належали 49/200 частин будинку, [PERSON] належали 49/200 частин будинку. Як зазначено в абз. 2 п. 2 договору: "В конкретне користування гр. [PERSON] та гр. [PERSON] перейшли слідуючі приміщення: 1-1 кухня, 1-2 ванна, 1-3 жила кімната площею 13,6 кв.м, 1-4 жила кімната площею 11,1 кв.м, частина огорожі №1, частина уборної "Г", 60/100 сараю "В". [INFO] [PERSON] померла. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.12.2009, право власності на належні [PERSON] 49/200 частин будинку перейшло в порядку спадкування за законом до [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] та його похованням займався позивач за власний рахунок. Водночас, з моменту смерті [PERSON] , позивач розпочав відкрито та безперервно володіти і належними [PERSON] до моменту його смерті 49/200 частинами будинку. Даний факт підтверджується, зокрема, тим, що приміщення будинку, які перейшли у конкретне користування відповідно до положень абз. 2 ч. 2 договору, як вказано в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 28.10.2009, є квартирою [ADDRESS] є прохідними, а не ізольованими, а тому користуватися лише частиною кімнат є неможливим. Позивач оплачує комунальні послуги за всі 49/100 частин будинку, а значить і за належну [PERSON] частину. Наскільки відомо позивачу, за життя [PERSON] заповіту не склав, а тому спадкування після нього здійснюється за законом. З моменту смерті [PERSON] і до даного часу жодна особа не заявляла позивачу про будь-які свої права на належні [PERSON] 49/200 частин будинку та за іншими особами право власності на зазначене майно не зареєстроване. Разом з позовною заявою позивач подав клопотання про витребування доказів, у якому просив витребувати від Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області засвідчені належним чином копії усіх матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (номер у нотаріуса: 800/2009, номер у Спадковому реєстрі: 48273903). Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 11.06.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання; витребувано від Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області (вул. Леха Качинського, 12а, м. Житомир), засвідчені належним чином копії усіх матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (номер у нотаріуса: 800/2009, номер у Спадковому реєстрі: 48273903). 05.07.2024 від Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області до суду надійшла інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) щодо [PERSON] та рекомендовано звернутися до Житомирського обласного державного нотаріального архіву. У судовому засіданні 24.07.2024 представник позивача [PERSON] заяви клопотання про витребування доказів та просив витребувати у Житомирського обласного державного нотаріального архіву матеріали спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (номер у нотаріуса: 800/2009, номер у Спадковому реєстрі: 48273903). Протокольною ухвалою суду від 24.07.2024 витребувано від Житомирського обласного державного нотаріального архіву засвідчені належним чином копії усіх матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (номер у нотаріуса: 800/2009, номер у Спадковому реєстрі: 48273903). 29.08.2024 від Житомирського обласного державного нотаріального архіву до суду надійшли належним засвідчені копії матеріалів спадкової справи №800/2009, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Інших заява по суті справи до суду не надійшло. Протокольною ухвалою суду від 09.10.2024 підготовче провадження у справі завершено та призначено розгляд справи по суті. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, у якій позов просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, у матеріалах справи міститься заява представника Житомирської міської ради Сищук Н.П. про розгляд справи у відсутність представника міської ради. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних матеріалів справи. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання, яким завершується розгляд справи, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стосовно складення повного тексту рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, суд бере до уваги висновки щодо визначення дати ухвалення судового рішення Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, наведені у відповідній постанові Верховного Суду від 05.09.2022 у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21). Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 08.02.1991 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, прізвище дружини після укладення шлюбу « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 08.02.1991 серії [NUMBER] (а.с. 8). Відповідно до договору дарування частини жилого будинку від 08.05.2002, посвідченого Катюхою О.В., приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу за реєстром №1777, [PERSON] та [PERSON] набули в рівних частках 49/100 ідеальних частин жилого будинку, що знаходиться у [ADDRESS] . Жилий будинок цегляний, жилою площею 55,2 кв.м. До будинку належать: сараї літ «В», «Д», убога літ. «Г», огорожа №1. В конкретне користування гр. [PERSON] та гр. [PERSON] перейшли слідуючі приміщення: 1-1 кухня, 1-2 ванна, 1-3 жила кімната площею 13,6 кв.м, 1-4 жила кімната площею 11,1 кв.м, частина огорожі №1, частина уборної "Г", 60/100 сараю "В". Згідно з реєстраційними написами на договорі, здійсненими Житомирським обласним державним комунальним підприємством по технічній інвентаризації, 49/200 частин будинку належить [PERSON] , 49/200 частин будинку належать [PERSON] (а.с. 9). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10). Спадкоємцем після смерті [PERSON] є її брат [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане 14.12.2009 державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за №4-954. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з: 49/200 частин житлового будинку [ADDRESS] , що належали померлій на підставі договору дарування частини жилого будинку, посвідченого Катюхою О.В., приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу 08.05.2002 за реєстром №1777, зареєстрованого Житомирським обласним державним комунальним підприємством по технічній інвентаризації 28.05.2002 за реєстром №10608. Житловий будинок цегляний, загальною площею - 85,1 кв. м., в тому числі жилою площею - 55,2 кв. м. До будинку належать: сараї «В», «Д», туалет «Г», огорожа № 1 (а.с. 11). Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.02.2010, 49/200 будинку за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 12). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 13). Організацією поховання [PERSON] здійснював [PERSON] , що підтверджується копіями накладної від 13.05.2009 та договору-замовлення на організацію та проведення поховання [PERSON] від 13.05.2009, який було укладено між [PERSON] та КП «Спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування» (а.с.14-16). Як вбачається зі змісту технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , приміщення будинку 1-1 кухня, 1-2 ванна, 1-3 жила кімната площею 13,6 кв.м, 1-4 жила кімната площею 11,1 кв.м, є прохідними між собою та ізольованими від решти будинку (а.с. 17-19). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 49/200 будинку за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , право власності на 49/200 будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] (а.с. 24). Як вбачається з матеріалів спадкової справи №800/2009, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] . Інші особи із заявами про прийняття спадщини не звертались (а.с. 60-68). Відомості про оформлення спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у матеріалах справи відсутні. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що з моменту смерті [PERSON] , він розпочав відкрито та безперервно володіти належними [PERSON] 49/200 частинами будинку, оскільки належні позивачу 49/200 частинами будинку не є відокремленими від частини будинку, яка належала померлому, приміщення зазначених частину будинку є прохідними та їх ізольоване використання неможливе, тобто добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти цим нерухомим майном більше десяти років. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Тобто йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.\~ Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б із ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другий частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Верховного Суду у цій справі наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 у справі №910/17274/17 не знайшла підстав для відступу від наведених вище висновків, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15.11.2022 у справі №293/1061/21, від 15.06.2023 у справі № 359/8844/20 та від 27.03.2024 у справі №462/2756/18. З матеріалів справи вбачається, що власник спірної частини будинку помер, отже його правоздатність, відповідно до положень статті 25 ЦК України, припинилась. Спадщину після смерті [PERSON] ніхто не прийняв, та право власності на 49/200 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за померлою особою, отже зазначене майно фактично власника не має. При цьому, [PERSON] з моменту смерті [PERSON] відкрито та безперервно володіє зазначеним майном. На це майно не претендують інші особи. Доказів протилежного матеріали справи не містять. На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти 49/200 частинами житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , протягом десяти років, таке володіння є без титульним, отже наявні підстави, визначені ст. 344 ЦК України, для набуттч позивачем права власності на це майно, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved