Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

28 серпня 2024 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю. Позов обгрунтовано тим, 07.06.2021 року в м. Лубни, Полтавської області на перегоні "Лубни-Солоницька" (180 км залізничного шляху) потяг скоїв наїзд на гp. [PERSON] [INFO] , який від отриманих травм помер. Вказують, що між наїздом на [PERSON] (тобто дією джерела підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України) та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок. 08.06.2021 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021170570000326 та розпочато досудове розслідування, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.3 ст.276 КК України. В ході досудового розслідування було встановлено, що смерть [PERSON] наступила в результаті травмування при зіткненні з поїздом. Постановою слідчого Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області від 26.06.2021 дане кримінальне провадження було закрито в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, так як відсутня суб`єктивна та об`єктивна сторона складу злочину, оскільки машиніст потяга не мав реальної можливості уникнути зіткнення через криву ділянку місцевості, поворот та малу відстань до людини, що перебувала на коліях, хоча вчасно розпочав екстрене гальмування та подав звуковий сигнал. Внаслідок смерті [PERSON] позивачі назавжди позбавлені можливості отримувати від нього підтримку та допомогу, як моральну так і матеріальну і жодні зусилля із їх сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Сталий життєвий устрій позивачів непоправно змінено з незалежних від них обставин, вони не зможуть отримати ви нього пораду, запросити на святкування радісних подій в житті або розраховувати на допомогу, як сина та батька. [PERSON] є пенсіонером за віком, її чоловік помер, вона мала правомірні сподівання отримувати від свого сина [PERSON] допомогу, вона проживала разом з сином, вела з ним спільний побут, у всьому покладалась на нього, а тепер їй доволі складно самостійно організовувати своє життя. [PERSON] мав близькі, теплі відносини з батьком [PERSON] , вони часто бачились, спілкувались, проживали недалеко. В доволі молодому віці втратив батька, хоча потребує батьківської поради, настанови та допомоги. Смерть батька є різкою і психотравматичною подією, яка викликає надзвичайний стрес і виключення з нормального способу життя. В результаті наїзду потягу на [PERSON] та його смерті, позивачам спричинена моральна шкода, оскільки вони втратили близьку людину, страждання пов`язані зі смертю є триваючими, потрібен час та зусилля для відновлення попереднього стану, однак в цілому такий стан ніколи не може бути відновлений, тому що втрата є непоправною трагедією в їх житті. Враховуючи вище зазначене та те, що шкоду було заподіяно джерелом підвищеної небезпеки - така шкода підлягає відшкодуванню незалежно від наявності вини, просять стягнути з відповідача спричинену моральну шкоду по 250000 грн. кожному, із врахуванням того, що така шкода може бути стягнута одноразово. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02.09.2024 року за позовною заявою відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 20.09.2024 року АТ «Укрзалізниця» подано відзив на позовну заяву, в якому товариство просило позов залишити без задоволення. Відзив мотивовано тим, що підстави для відшкодування шкоди відсутні, оскільки причиною смертельного травмування [PERSON] [INFO] є грубе порушення останнім «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», тобто спричинення шкоди обумовлено умисними діями потерпілого. Внаслідок пригоди [PERSON] отримав політравму, ЗЧМТ, забій головного мозку, перелом ІІІ-VIII ребер зліва, забій тканин лівого плеча. В крові виявлено етанол в концентрації 2,4г/л. У постанові про закриття кримінального провадження, яка винесена 26.06.2021 року слідчим СВ Лубенського РВП ГУНП України в Полтавській області лейтенантом міліції Бондаренко В.Ю., зазначено, що під час досудового розслідування не встановлено факту вчинення будь-якого кримінального правопорушення, крім того, при проведенні судово - медичної експертизи у загиблого [PERSON] виявлено спирту етилового в концентрації 1,0 проміле. Смерть [PERSON] настала внаслідок сполучної травми голови, грудної клітки що супроводжувалось шоком-крововтратою. Відповідач стверджує, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження моральних страждань. Дії самого потерпілого, а саме сидіння біля залізничної колії, не реагування на сигнали локомотивної бригади, є обставинами, що обтяжують вину загиблого та свідчать про наявність умислу в його діях. Залізницею не було порушено норми права щодо технічної експлуатації залізниць, застосовано екстрене гальмування поїзду, а тому вини залізниці в транспортній події не вбачається. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29.11.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Таргоній В.М. позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві, просив позовні вимоги позивачів задовольнити. Представник відповідача - Ольховський В.М. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав зазначених у відзиві. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 07.06.2021 року на перегоні «Лубни-Солоницька» (180 км залізничного шляху) потяг здійснив наїзд на гр. [PERSON] [INFO] , який від отриманих травм помер. 08.06.2021 року слідчим Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021170570000326 та розпочато досудове розслідування, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.3 ст.276 КК України. В ході досудового розслідування було встановлено, що смерть [PERSON] наступила в результаті травмування при зіткненні з поїздом. Згідно лікарського свідоцтва про смерть №146 від 09.06.2021 року, причиною смерті [PERSON] [INFO] , є шок крововтрата та сполучна травма голови та грудної клітки, травмований при зіткненні з поїздом. Як вбачається із пояснень машиніста [PERSON] , що працює в локомотивному ДЕПО Гребінка, 07.06.2021року він перебував на зміні, тримав робочий маршрут від ст.Гребінка до ст.Лазірки та слідуючи маршруту в районі 180км., здійснив наїзд на невідомого йому чоловіка, при цьому на сигнал з тепловозу, цей чоловік не реагував, тому він розпочав екстрене гальмування. Із відповіді Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області від 11.06.2021року №7342/115/117-2021 на запит щодо невиробничого травматизму з сторонньою особа на залізничному транспорті, що стався 07.06.2021 о 17 годині 47 хвилин на 180 ПК2 непарної колії перегону м. Лубни - Солоницька, встановлено, що СВ Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №120201170570000326 від 08.06.2021 за ч.3 ст.276 КК України. Потерпілою особою внаслідок невиробничого травматизму є [PERSON] , [INFO] , мешканець [ADDRESS] , не працюючий. До лікарні [PERSON] був доставлений із діагнозом: закрита черепно мозкова травма, забій головного мозку, кома, алкогольне сп`яніння, де [INFO] від отриманих травм помер. На даний час з метою встановлення причин смерті в рамках досудового розслідування кримінального провадження призначено судово-медичну експертизу трупа [PERSON] . Ознак суїциду в ході досудового розслідування не встановлено. Відповідно до результату токсикологічного дослідження № 1538 від 09.06.2021року, що здійнювалося ПП «ЛЛІЛ» ЛМР при токсикологічному дослідженні крові [PERSON] виявлено етанол в концентрації 2,4 г/л. Постановою слідчого Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області від 26.06.2021 дане кримінальне провадження було закрито в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.276 КК України, так як відсутня суб`єктивна та об`єктивна сторона складу злочину, оскільки машиніст потяга не мав реальної можливості уникнути зіткнення через криву ділянку місцевості, поворот та малу відстань до людини, що перебувала на коліях, хоча вчасно розпочав екстрене гальмування та подав звуковий сигнал. Відповідно до Висновку експерта №145 встановлено, що причиною смерті [PERSON] стала сполучна травма голови, грудної клітини, що супроводжувалось шоком-крововтратою. Під час судово-токсикологічної експертизи крові трупа [PERSON] виявлений етиловий спирт в концентрації 1,0 проміле, що відповідає легкому ступеню алкогольного сп`яніння. Судово-медичну експертизу трупа проведено експертом Лубенського міжрайонного відділення Полтавського обласного бюро СМЕ ДОЗ Полтавської облдержадміністрації Гребенюк П.В., який має кваліфікацію експерта з правом проведення судово-медичної експертизи за спеціальністю «судово-медична експертиза» та відповідно до ч.2 ст.102 та ст.70 КПК України був попереджений про відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України. Із врахуванням того, що вказаний висновок зроблено на підставі постанови слідчого Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області Я. Фалюш від 08.06.2021року, в ньому вказано про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, суд вважає, що зазначені обставини у ньому зокрема наявності у крові трупа [PERSON] етилового спирту в концентрації 1,0 проміле, що відповідає легкому ступеню алкогольного сп`яніння, відповідають дійсності, вказаний висновок є належним доказом у справі. Згідно інформації АТ «Укрзалізниця» від 16.05.2024 року Тепловоз ЧМЕЗ-4380 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Гребінка» регіональної філії «Південна залізниця» AT «Укрзалізниця». [PERSON] працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Гребінка» регіональної філії «Південна залізниця» AT «Укрзалізниця» на посаді машиніста тепловоза з 14.08.2008 до цього часу. Згідно Акту від 07.06.2021 складеного комісійно в локомотивному депо Гребінка встановлено наступне: буферні ліхтарі та підкузовне освітлення, прожектори з обох боків тепловоза, сигналізація, місцезнаходження машиніста в справному стані, система подачі звукових сигналів («Тифон», «Свисток»), радіостанція «Оріон» РВ-4 КХ/УКХ працюють справно, автогальма знаходяться в справному стані, повітророздільники включено в режим «П» («порожній»), система подачі піску під колісні пари в справному стані, пісок в бункерах в наявності, елементів екіпажної частини кузова, виступаючих за межі габаритів не виявлено. З огляду на зазначене, працівниками залізничного транспорту не були порушенні правила безпеки руху або експлуатації транспорту, а також відсутні недоброякісний ремонт транспортних засобів, колій, засобів сигналізації та зв`язку тощо. Отже, судом встановлено, що [PERSON] загинув внаслідок смертельного травмування потягом ЧМЕЗ 4380 з трьома порожніми вагонами під керуванням машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] (локомотивна бригада ТЧ-12), володільцем якого, як джерела підвищеної небезпеки є АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебуває у трудових відносинах. Між наїздом поїзда на [PERSON] та його смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок. Позивач [PERSON] є матір`ю загиблого [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.12.1972 року виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Лубенського міськвиконкому Полтавської області. Позивач [PERSON] є сином загиблого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.11.2000 року виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Лубенського міськвиконкому Полтавської області. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом. Підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів - це комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв (частини 1-2 статті 11 Закону України «Про залізничний транспорт»). Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї. За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Крім того слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України застосовуються тоді, коли шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки. Таким чином головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від наявності його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини 1 статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид, умисний злочин). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина 2 статті 1193 ЦК України). Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина 2 статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Згідно з пунктом 3 «Правил поведінки громадян на залізничному транспорті», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 1995 року № 903, (далі - Правила поведінки громадян) особи, які не належать до працівників залізничного транспорту, не мають права ходити по залізничних коліях, знаходитися у службових приміщеннях залізниці, крім приміщень, де здійснюється прийом громадян, у вагонах під час їх відстою. Відповідно до пунктів 2.2, та 2.3 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року № 54. (далі - Правила безпеки громадян) перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо), при наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Згідно з пунктом 2.5 вказаних Правил безпеки громадян пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань не менше 5 м. Цілком очевидно, що загиблий [PERSON] перебуваючи поряд із колією не дотримався вище зазначених Правил, що свідчить про грубу необережність з його боку, та на час наїзду на нього потягу перебував у стані алкогольного сп`яніння, однак будь яких даних які б свідчили про намір завдання собі тілесних ушкоджень чи суїциду, що призвела до його загибелі, судом не встановлено та відповідачем не доведено, тоді як чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. Матеріали справи не містять даних щодо фізичного стану постраждалого, причин та підстав його можливого різкого погіршення. Встановивши, що причиною загибелі [PERSON] стали травми, завдані внаслідок наїзду на нього потягу, які були спричинені джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку зі здійсненням експлуатації останнього та грубим порушенням потерпілим правил безпеки на залізничному транспорті (за недоведеності умислу потерпілого або існування обставин непереборної сили), суд приходить до висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої матері загиблого [PERSON] та сину [PERSON] . Разом з тим, суд звертає увагу на те, що виключно грубе порушення постраждалим [PERSON] «Правил поведінки громадян на залізничному транспорті», «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» та стало причиною загибелі останнього. З матеріалів справи вбачається, що постраждалий перебував на залізничній колії, в районі 180 кілометр Перегону в м. Лубни Полтавської області, він був помічений машиністом вантажного потягу, яким були вжиті усі можливі заходи для уникнення наїзду, проте [PERSON] не реагував на попереджувальні звукові сигнали підвищеної гучності, та наближення потягу. Факт загибелі [PERSON] є безумовним свідченням спричинення позивачам глибоких моральних страждань та спричинення моральної шкоди, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями через передчасну смерть загиблого, порушення звичного укладу їх життя, відповідач, будучи власником джерела підвищеної небезпеки, зобов`язаний відшкодувати позивачам моральну шкоду, завдану смертю [PERSON] , незалежно від вини. Проте із врахуванням того, що мала місце груба необережність потерпілого, який був у стані алкогольного сп`яніння, розмір відшкодування завданої позивачам моральної шкоди смертю потерпілого заявлений позивачами у сумі по 250000 грн. кожному не відповідає засадам розумності та справедливості, та відповідно до ст. 1193 ЦК України підлягає зменшенню. Суд зауважує, що гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19). Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. З урахуванням відсутності доказів порушення працівниками залізниці правил безпеки руху або експлуатації транспорту, водночас за наявності особистої грубої необережності самого потерпілого, перебування у стані алкогольного сп`яніння, глибини та тривалості моральних страждань позивачів, а також принципів розумності, пропорційності та справедливості, суд дійшов висновку про відшкодування позивачам моральної шкоди у розмірі по 100000 грн. кожному. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з врахуванням ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати в розмірі 1211 грн.20 коп. (3028*40%/100) за кожну вимогу. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial