Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

заявник [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Муха М.В., звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, в якій просить встановити факт смерті її сина - [PERSON] , який помер [INFO] , під час виконання обов`язків військової служби поблизу населеного пункту Часів Яр Бахмутського району Донецької області. На підтвердження своїх вимог представник заявника зазначив, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , який за інформацією військової частини [NUMBER] , залишаючись вірним присязі, загинув [INFO] під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини, поблизу населеного пункту Часів Яр Бахмутського району Донецької області внаслідок мінометного обстрілу з боку противника. Внаслідок інтенсивних бойових дій евакуювати тіло [PERSON] не вбачається можливим. Весь особовий склад військової частини постійно вживає заходів щодо розшуку полеглих побратимів та їх евакуації, проте суворі реалії війни не дозволяють евакуювати всіх загиблих. За фактом загибелі молодшого сержанта [PERSON] у військовій частині [NUMBER] проведено службове розслідування. Розслідування проведено відповідно до вимог керівних документів Міністерства оборони України. У подальшому наказом командира військової частини [NUMBER] від 21.07.2024 №3620 «Про призначення службового розслідування за фактом загибелі солдата [PERSON] » було призначено службове розслідування. З акту вбачається, що у зв`язку з великою інтенсивністю бойових дій евакуація загиблого неможлива. [PERSON] з поля бою евакуювати не вдалося та станом на 15.11.2024, загиблий по теперішній час залишається на полі бою. Підставою звернення заявника до суду є неможливість реєстрації факту смерті її сина [PERSON] , тому вона змушена звернутись до суду з вказаною заявою. Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.12.2024 прийнято до розгляду заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами окремого провадження, призначено судове засідання. У судове засідання сторони у справі не з`явилися. Представник заявника [PERSON] адвокат Муха М.В. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності та відсутності заявника, заяву підтримав та просила її задовольнити. Представник зацікавленої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного по Довгинцівському та Саксаганському районах у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений. Дослідивши всебічно матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] приходиться матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Сповіщенням від 20.07.2024 №639, складеним Військової частиною [NUMBER] Міністерства оборони України на ім`я начальника [INFO] , [PERSON] було повідомлено, що її син [PERSON] , стрілець-снайпер механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини [NUMBER] , військовослужбовець, призваний за мобілізацією, прийнятий на військову службу 04.05.2022 [INFO] , безвісті зник при захисті Батьківщини, під час ведення бойових дій поблизу н.п. Часів Яр Бахмутського району Донецької області [INFO] (а.с. 10 зв.). Згідно наданих заявником документів, 21.07.2024 наказом командира військової частини [NUMBER] було призначено службове розслідування (а.с. 9). Актом службового розслідування за фактом загибелі молодшого сержанта [PERSON] від 18.08.2024 засвідчено, що [INFO] о 22 год. 25 хв. у ході оборонних дій на лінії зіткнення зі збройними силами російської федерації в районі населеного пункту Часів Яр Бахмутського району Донецької області внаслідок здійснення мінометного обстрілу з боку противника отримав поранення не сумісні з життям та загинув на полі бою стрілець-снайпер 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини [NUMBER] молодший сержант [PERSON] , про що зроблено запис в журнал ведення бойових дій. Після довготривалих спроб евакуації, загиблий по теперішній час залишається на полі бою. У зв`язку з великою інтенсивністю бойових дій евакуація загиблого неможлива (а.с. 9, 10). У ході службового розслідування було складено Акт про настання смерті від 01.08.2024, складений командиром військової частини [NUMBER] (а.с. 9 зв.). Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 21.08.2024 №2101 «Про результати проведення службового розслідування», наказано вважати факт загибелі молодшого сержанта [PERSON] , стрільця-снайпера 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини [NUMBER] , таким, що стався під час проходження служби в Збройних Силах України, та пов`язаний з виконанням військового обов`язку військової служби в Збройних Силах України, та не пов`язаний з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушень, і не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Смертельне поранення військовослужбовцем отримано під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності України, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації на території Донецької області (а.с. 10 зв.). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За положеннями передбаченими п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. Згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно зі ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. За положеннями частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення, суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити тощо. Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема п. 8, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Зазначеною нормою передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За вимогами частини 2 статті 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" зазначено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву з посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті і полягає у з`ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану та від оголошення особи померлою, яке провадиться за іншими правилами ЦПК. На відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Як зазначав Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.12.2022 у справі № 490/6057/19-ц, що «встановлення факту, що має юридичне значення, щодо загибелі військовослужбовця під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії рф проти України можливе лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між смертю військовослужбовця та військовою агресією рф. Від встановлення факту загибелі військовослужбовця при виконанні військової служби внаслідок збройної агресії рф проти України залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника як члена сім`ї загиблого військовослужбовця. Тобто, відповідний юридичний факт має індивідуальний характер, оскільки породжує правові наслідки лише для заявника. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях уразі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 зазначеного Закону України). Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви. Встановлення факту має юридичне значення, оскільки необхідне заявнику для реєстрації факту смерті сина. Оскільки, державна реєстрація смерті сина заявника - [PERSON] , в органах державної реєстрації актів цивільного стану на території України не проводилась, то є підстави в судовому порядку встановити факт його смерті, задовольнивши дану заяву на підставі наданих заявником доказів. Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному судочинству, суд за таких обставин вважає обґрунтованим твердження заявника про неможливість отримання на території, де ведуться бойові дії, документів, що підтверджують факт смерті за формою, встановленою чинним законодавством України, на теперішній час з об`єктивних причин. Відповідно до п. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Ураховуючи те, що військова агресія російської федерації проти України розпочалася 24.02.2022, наразі чинним законодавством України не встановлений порядок набрання рішенням у справах про встановлення факту смерті на території, на якій ведуться бойові дії законної сили, суд вважає за необхідне застосувати аналогію закону та відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України визначити, що рішення про встановлення факту смерті особи на території, де ведуться бойові дії, підлягає до негайного виконання. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 317 ЦПК України - ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення факту народження або смерті, поданих у зв`язку із воєнним станом, надзвичайним станом, збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру. Отже, заявник у силу закону звільнений від сплати судового збору під час розгляду цієї справи, а тому судові витрати, пов`язані з провадженням даної справи, відносяться за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved