Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно заінтересованої особи [PERSON] . У заяві вказує, що 19.11.2001 року рішенням Ленінського районного суду розірвано шлюб між нею та [PERSON] . Однак, після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] продовжували підтримувати соціальні зв`язки у вигляді звичайного побутового спілкування. [PERSON] , на постійній основі, вживає алкогольні напої, веде антисоціальний спосіб життя, вчиняє повторювальні й систематичні акти домашнього насильства щодо своєї матері, а згодом такі протиправні дії почав вчиняти і відносно неї , як колишньої дружини. \~ \~ \~ \~Вироком Шевченківського районного суду міста Чернівці від 10 лютого 2021 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України, зокрема вчинення систематичного домашнього насилля щодо його матері, , та призначено покарання у вигляді 1-го року позбавлення волі з одночасним звільненням від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом одного року не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки. Та вироком Шевченківського районного суду міста Чернівці від 30 вересня 2022 року [PERSON] було визнано винним за вчинення аналогічного кримінального правопорушення та призначено покарання у виді 1 (одного) року 8 ( восьми) місяців позбавлення волі. 29 серпня 2024 року закінчився строк відбування покарання [PERSON] .. Починаючи із вказаного періоду, заявниця систематично стала зазнавати психологічного насильства, що проявляється у вигляді прямих погроз вчинення фізичної розправи (вчинення вбивства) та завдання шкоди її життю та здоров`ю, що супроводжуються брутальною нецензурною лексикою у її бік. Окрім того, [PERSON] у письмовій формі та електронній формах за допомогою засобів електронного, мобільного зв`язку надсилає смс-повідомлення аналогічного змісту з погрозами вчинити фізичну розправу, залишає паперові записки у вхідних дверях квартири заявниці за адресою [ADDRESS] . На паперових аркушах вказує недостовірну та неправдиву інформацію з безпідставними звинуваченнями образливого змісту. Мешканці будинку за адресою [ADDRESS] були очевидцями неодноразових побутових конфліктів між заявницею та заінтересованою особою. 29 жовтня 2024 року інспектором СПДН ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області на підставі ст. 25 Закону України «Про запобігання домашньому насильству» та з урахування існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи винесено терміновий заборонний припис стосовно Заінтересованої особи на 10 діб строком дії до 08 листопада 2024 року. Впродовж вказаного періоду, на який винесено терміновий заборонний припис, [PERSON] постійно порушував вимоги заборони. 31 жовтня 2024 року [PERSON] , знехтувавши вимогами, наявними у тексті припису, повторно вчинив психологічне насильство щодо заявниці, що змусило її в черговий раз викликати поліцію. Внаслідок систематичного вчинення домашнього насилля заявниця почала страждати безсонням та розладом адаптації. Просить видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , строком на шість місяців, яким заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; заборони особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборони вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою суду від 23.12.2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. У судове засіданні заявник [PERSON] не з`явилася, спрямувала до суду заяву в якій просила розглянути справу у її відсутності , заяву про видачу обмежувального припису підтримала в повному обсязі, просила заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2\~ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ст.ст.\~12,13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, приходить до наступних висновків. Зокрема, судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду від 19.11.2001 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.10) Згідно постанови від 29 жовтня 2024 року інспектором СПДН ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області винесено тепчасовий заборонний припис стосовно [PERSON] на 10 діб строком дії до 08 листопада 2024 року (а.с.14) Із дослідженого судом відеозапису розмови, між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] неодноразово погрожує колишній дружині фізичною розправою. Заявник долучила до матеріалів справи фотографії вхідних дверей її квартири із розміщеними на них оголошеннями про те, що " [PERSON] розшукує поліція" ( а.с.12-13) Відповідно до правил ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства. Частиною 2 ст.3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою. Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно п.14 ч.1 ст.1 цього Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п.17 ч.1 ст.1 Закону). Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до п.2 ч.1\~ст.24\~\~Закону України\~\~«Про запобігання\~\~та протидію домашньому насильству»\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною 2 ст. 26 вказаного Закону передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно ч.4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Згідно з п.3 ч.1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч.1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Таким чином, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису необхідно встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. З урахуванням встановлених судом обставин, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] піддавалася різним формам домашнього насильства та враховуючи те, що [PERSON] продовжує вчиняти дії, спрямовані на влаштування зустрічі та подальшого спілкування із заявницею, приходить до висновку, що наявні ризики продовження у майбутньому домашнього насильства. Згідно з ч.4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зроблено висновок, що враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. При вирішенні питання застосування заходів тимчасового обмеження прав особи щодо заборони перебувати у місці проживання - перебування заявника, а також щодо заборони наближатися на визначену відстань до місця проживання заявника, суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 квітня 2020 року по справі №754/11171/19. Також Верховний Суд у зазначеній постанові зробив висновок, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом №2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. З огляду на встановлені судом обставини щодо наявності психологічного/фізичного насильства, яке чинить [PERSON] щодо колишньої дружини [PERSON] , існування між сторонами неприязних відносин, а також наявності факту неправомірного переслідування, суд приходить до висновку, що існує реальна ймовірність повторного вчинення домашнього насильства кривдником, а тому заявниця, яка є жертвою такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». \~ \~ \~ \~Тому для забезпечення ефективного захисту, слід застосувати обмежувальний припис шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, встановлених\~ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», зокрема: заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори, в будь-який спосіб спілкуватися з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Відповідно до вимог ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи відносяться за рахунок держави. Згідно ч.4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. На підставі викладеного та

Outcome: partial