Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області та просить визнати за нею право власності на житловий будинок та господарські споруди, що розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування. Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що [INFO] померла її баба [PERSON] , та [INFO] помер її дід [PERSON] . Після смерті діда відкрилась спадщина на нерухоме майно, зокрема, на житловий будинок та господарські споруди, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав йому на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті дружини [PERSON] . [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав у житловому будинку по [ADDRESS] один. На даний час зареєстрованих чи проживаючих осіб у спадковому житловому будинку немає. Назва вулиці та номер будинку не змінювалися. За даним будинком закріплена земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового господарства загальною площею 0,15 га. Свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] видане 10.03.1990 на підставі рішення № 23 Городенківського райвиконкому від 14.02.1990. Ринкова вартість даного будинку становить 135 595 гривень. [PERSON] заповітного розпорядження на випадок своєї смерті не залишив. Проведення поховання, встановлення могильного пам`ятника позивачка здійснювала за власні кошти разом із своєю мамою [PERSON] . Станом на 15.04.1991 в господарстві по [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: голова домогосподарства [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] ; зять [PERSON] , [INFO] . Позивачка, як спадкоємець за законом, у серпні 2024 року звернулася до державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.08.2024 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, зареєстрованих в органах БТІ. Ухвалою суду від 20.09.2024 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 31.10.2024 до участі у справі залучено співвідповідачку [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 14.11.2024 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися. Від позивачки судом 11.10.2024 та 29.11.2024 засобами поштового зв`язку отримано заяви про розгляд справи у її відсутності, позов просить задовольнити. Городенківська міська рада через систему «Електронний суд» 14.10.2024 надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі представника міської ради за наявними в матеріалах справи документами, рішення просить прийняти відповідно до вимог чинного законодавства. Від співвідповідачки[PERSON] судом 14.11.2024 засобами поштового зв`язку отримано заяву про розгляд справи у її відсутності, щодо задоволення позову [PERSON] не заперечує. Дії сторін не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач та співвідповідачка не скористалися правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 10 березня 1990 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 23 від 14 лютого 1990 р., та Інформації про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно № 82385, виданої 11.11.2024 ОКП «КМБТІ» згідно архівних даних станом на 31.12.2012, жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] , дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період видачі вищезгаданих свідоцтв на право особистої власності на жилий будинок (з 31.01.1966 по 19.01.1996) регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Копією витягу з погосподарської книги Поточищенської сільської ради за 1991-1995 роки, виданою Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради, стверджується, що суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] , - «колгоспники». Оскільки право власності на майно колишнього колгоспного двору, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення колгоспних дворів) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Частки всіх членів колгоспного двору є рівними (ст.123 цього ж Кодексу). Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Зі змісту ч.2 ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Станом на 15.04.1991 за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані і проживали: голова домогосподарства [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 12-446, виданою 16.09.2024 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради. Проте, у погосподарських книгах Поточищенської сільської ради допущено помилку у даті народження [PERSON] ([INFO] ), хоча фактично датою його народження є [INFO] , про що свідчить довідка № 12-8, видана 07.01.2025 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради. Отже, житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/3 кожному, як членам колишнього колгоспного двору, які не втратили права на частку в його майні. За заповітом, посвідченим 26.06.2009 секретарем Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 23, [PERSON] , [INFO] , жителька с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, все своє майно заповіла своїй дочці [PERSON] . Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 48298942 (номер в реєстрі нотаріальних дій 22), що стверджується копією Інформаційної довідки № 28040780 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданої 12.09.2011 Городенківською районною державною нотаріальною конторою. [PERSON] померла [INFO] у с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 2 від 04 січня 2010 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04 січня 2010 р. виконавчим комітетом Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Оскільки [PERSON] померла після [INFO] , у вказаних правовідносинах суд застосовує норми Цивільного кодексу України 2003 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 ст.1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України. За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; разом з нею проживали і були зареєстровані: дочка [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідками № 12-532 від 23.10.2024 та № 12-8 від 07.01.2025, виданими Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради. Родинні відносини між [PERSON] , [INFO] , та спадкодавцем [PERSON] , як дочкою та матір`ю, підтверджено копіями: свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 26 квітня 1963 р., актовий запис № 54 від 26 квітня 1963 р.; свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 02 травня 1963 р. Поточищенською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, з якого вбачається, що [PERSON] , 1945 р.н., у зв`язку із реєстрацією одруження із [PERSON] , 1936 року народження, змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 4 від 02 травня 1963 р. [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] та прийняли спадщину, - судом не встановлено. Того, хто пережив подружжя, у померлої немає. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 454/2011, наданої суду державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори, вбачається, що [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті матері [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, 12.09.2011 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно спадкодавця. Їй, державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори 12.09.2011, видано три свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за № 1480, № 1481 та за № 1478, на: земельну ділянку площею 0,8709 га, кадастровий номер 2621683400:07:001:0062, що належала померлій на підставі Державного акту серії ІФ № 062813; грошовий вклад з процентами в ВАТ Державний Ощадний Банк України філії Івано-Франківського обласного управління в ТВБВ № 10008/079 Городенківського району Івано-Франківської області по рахунках № [NUMBER] , № [NUMBER] з усіма видами компенсацій та індексацій, які належали померлій; цілий житловий будинок, позначеного в плані під літерою «А», розміром житлової площі 30,3 кв.м., загальною площею 57,9 кв.м з приналежними господарськими прибудовами, що знаходиться по [ADDRESS] . Даний житловий будинок належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності № б/н від 10.03.1990, виданого Городенківським райвиконкомом (рішення № 23 від 28.02.1990). Суд критично оцінює видане 12.09.2011 [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 1478, на спадкове майно, яке складається із цілого житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, визнає його неналежним доказом, так як згадане свідоцтво видане з порушенням вимог спадкового права, визначених ЦК УРСР (1963 р.), оскільки до складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить тільки 1/3 частка даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що належала їй як члену колишнього колгоспного двору. За заповітом, посвідченим 25.01.2012 секретарем Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 2, [PERSON] , [INFO] , жителька с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, належний їй житловий будинок з господарськими будівлями і присадибною ділянкою по [ADDRESS] , всі земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, земельні паї, що знаходяться в оренді в ПФГ «Поточище», та все інше майно рухоме і нерухоме, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і на що вона за законом матиме право заповіла своїй дочці [PERSON] . Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 53706166 (номер в реєстрі нотаріальних дій 2), що стверджується копією Інформаційної довідки № 44783779 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданої 16.08.2016 Першою Снятинською державною нотаріальною конторою. [PERSON] померла [INFO] у с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 1 від 11 січня 2016 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11 січня 2016 р. виконкомом Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Оскільки [PERSON] померла після [INFO] , у вказаних правовідносинах суд застосовує норми Цивільного кодексу України 2003 року. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; разом з нею проживав і був зареєстрований чоловік [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідками № 12-533 від 23.10.2024 та № 12-8 від 07.01.2025, виданими Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради. Співвідповідачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та спадкодавця [PERSON] , що підтверджується копіями: свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 25 квітня 1964 р. Поточищенською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 13 від 25 квітня 1964 р.; свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 14 грудня 1985 р. Поточищенською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із укладенням шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис за № 18 від 14 грудня 1985 р. Згідно копії спадкової справи № 241/2016, наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою, співвідповідачка [PERSON] , будучи спадкоємцем за заповітом, спадщину після смерті матері [PERSON] не прийняла, оскільки не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. 16.08.2016 [PERSON] подала до Городенківської районної державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , зазначивши, що звертатися до суду із заявою про продовження строку на прийняття спадщини не буде, від видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовляється. Суд звертає увагу на те, що дана заява подана нотаріусу з порушенням строку, визначеного ч.1 ст.1273 ЦК України. Оскільки співвідповідачка не прийняла спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , тому, відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, право на спадкування на все спадкове майно спадкодавця [PERSON] одержав [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, який вважається таким, що прийняв спадщину після смерті дружини, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] , які б прийняли спадщину, судом не встановлено. [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті дружини [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, 16.08.2016 подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця та йому в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори 03.11.2016 видано чотири свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за № 917, № 918, № 919 та за № 920, на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, площами: 0,3689 га, кадастровий номер 2621683400:02:001:0222; 0,8709 га, кадастровий номер 2621683400:07:001:0062; 0,3294 га, кадастровий номер 2621683400:02:001:0284; 0,3241 га, кадастровий номер 2621683400:02:001:0160, що належали померлій на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки серії: ІФ № 062948, ІФ № 062813, ІФ № 062995, ІФ № 062901. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , 1/3 частки якого належала їй, як члену колишнього колгоспного двору, а 1/3 частки успадкована нею після смерті матері [PERSON] , як спадкоємцем за заповітом. [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, успадкував після смерті дружини [PERSON] вищезгадані частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, однак до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом на дані частки спадкового майна не звертався. Згідно ч.3 ст.1296 ЦПК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За заповітом, посвідченим 06.02.2017 секретарем Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 2, [PERSON] , [INFO] , житель с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати і на що він за законом матиме право (жилий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] , земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, всі земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, земельні паї, що знаходяться в оренді ПФГ «Поточище», всі грошові вклади) заповів внучці [PERSON] , [INFO] . Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 61857340 (номер в реєстрі нотаріальних дій 2), що стверджується копією Інформаційної довідки № 57253768 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданої 16.08.2019 Городенківською районною державною нотаріальною конторою. Родинні відносини між позивачкою [PERSON] та [PERSON] , як онукою та дідом, підтверджується наступними доказами. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03 грудня 1988 р., батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 197 від 03 грудня 1988 року; [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із реєстрацією шлюбу 10.08.2007 змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 1301 від 10.08.2007, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10.08.2007 відділом Рацс Івано-Франківського міського управління юстиції. Даний шлюб розірвано рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 травня 2015 р., яке набрало законної сили 26.05.2015, після розірвання шлюбу [PERSON] залишено шлюбне прізвище « [PERSON] » (справа № 352/761/15-ц, провадження № 2/352/533/15). Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом; [PERSON] , [INFO] , 09 липня 2015 р. зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 1073 від 09 липня 2015 р., після реєстрації шлюбу [PERSON] продовжує іменуватися прізвищем « [PERSON] », що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 09 липня 2015 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції. Оскільки співвідповідачка [PERSON] є дочкою [PERSON] та матір?ю позивачки [PERSON] , отже позивачка [PERSON] є онукою [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 7 від 19 лютого 2019 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19.02.2019 виконкомом Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Оскільки [PERSON] помер після [INFO] , у вказаних правовідносинах суд застосовує норми Цивільного кодексу України 2003 року. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) проживав і був зареєстрований один за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою № 12-445, виданою 16.09.2024 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради. Із копії спадкової справи № 282/2019, наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що позивачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом (16.08.2019). Копією Витягу № 57253803 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 16.08.2019 Городенківською районною державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 64621051 (номер у нотаріуса 282/2019), спадкодавець - [PERSON] , дата народження: [INFO] , дата смерті: [INFO] . Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] та прийняли спадщину, - судом не встановлено. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , 1/3 частки якого належала йому, як члену колишнього колгоспного двору, а 2/3 частки успадкована ним після смерті дружини [PERSON] , як спадкоємцем першої черги за законом, однак документи на успадковане майно [PERSON] не оформив. Підставою звернення позивачки до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області № 1487/02-31 від 27 серпня 2024 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , після смерті діда [PERSON] , з посиланням на те, що житловий будинок не зареєстрований у Реєстрі прав власності за спадкодавцем. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 10.08.2024, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1937/1980 роках, господарські будівлі та споруди - в 1972, 1974, 1991 роках. Ринкова вартість житлового будинку «А» (згідно технічного паспорту загальною площею 69,9 кв.м, житловою площею 41,7 кв.м), господарських будівель та споруд, що знаходяться за вищевказаною адресою, станом на 12.09.2024 становить 135595 грн, що стверджується копією звіту про оцінку житлового будинку № 12092024_01316/С, складеного ФОП [PERSON] . За житловим будинком по [ADDRESS] числиться земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських споруд орієнтовною площею 0,15 га, про що свідчить довідка № 12-448, видана 16.09.2024 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 391640658, сформованої 20.08.2024, вбачається, що власником спадкового житлового будинку [ADDRESS] була [PERSON] , яка померла [INFO] , а не спадкодавець [PERSON] . Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що [PERSON] , як голові колгоспного двору, 10.03.1990 був виданий документ, що посвідчував її право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області. Однак, даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав їй, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/3 кожному, як членам колишнього колгоспного двору. [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, успадкувала після смерті матері [PERSON] належну їй 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] належить 1/3 частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить по 2/3 частки. [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, успадкував після смерті дружини [PERSON] 2/3 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , однак до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом на дані частки спадкового майна не звертався. З урахуванням належної [PERSON] частки у даному житловому будинку, останній фактично став власником цілого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за вищезгаданою адресою. Позивачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, успадкувала після смерті діда [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , однак через те, що житловий будинок не зареєстрований у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за спадкодавцем немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на дане нерухоме майно. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 182, 316, 317, 325, 328, 368, 370, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1258, 1261, 1267-1270, 1272, 1296-1297 ЦК України (2003 р.), 1296-1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved