Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

До Білоцерківського міськрайонного суду з вказаним позовом звернулася [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кишеня В.С., з посиланням на те, що позивач та відповідач з 24.11.2007 по 30.11.2022 перебували в зареєстрованому шлюбі під час якого 16.11.2017 придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,2 кв.м, житловою площею 28.7 кв.м. Враховуючи, що договір купівлі-продажу квартири був укладений в період перебування сторін в шлюбі, кошти на її придбання сплачувалися спільні, тому набуте за цим договором майно повинну бути визнане спільною сумісною власністю подружжя. Спільної згоди на поділ майна подружжя дійти не може. Позивач просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру, [ADDRESS] , придбану за договором купівлі-продажу укладеного 16.11.2017 між [PERSON] та [PERSON] ; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 частку вказаної квартири, за кожним; припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на вищезазначену квартиру та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2024 року вказану справу направлено за підсудністю для розгляду до Ставищенського районного суду (а. с. 35-36). Ухвалою судді Ставищенського районного суду Київської області від 14 жовтня 2024 року відкрито провадження у вказаній справі, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 57-58). В судовому засіданні представник позивача в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимогу зв`язку з неефективним способом захисту, оскільки спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін. Ухвалою Ставищенського районного суду від 26 грудня 2024 року відзив на позовну заяву та додані документи до нього, подані представником відповідача\~ [PERSON] \~-\~адвокатом Кочином\~С.С.\~ залишено без розгляду. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 24.11.2007 по 30.11.2022 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 6). Під час шлюбу, 16.11.2017, [PERSON] , як подружжя, надала згоду [PERSON] на укладення договору купівлі-продажу\~квартири [ADDRESS] ,\~загальною площею\~44,2\~кв.м,\~житловою площею\~28.7\~кв.м. за спільні кошти подружжя для подальшого використання його в інтересах сім`ї, що підтверджується копіями договору купівлі-продажу квартири (а.с. 7-8), технічного паспорту на квартиру, виготовленого 9 червня 2011 року КП КОР Білоцерківське МБТІ (а.с. 9-10), інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів (а.с. 11), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.11.2017 (а.с. 12) . Відповідно до Звіту про оцінку майна № 14-240807-007 від 08.08.2024 (а.с. 13-14) ринкова вартість вищевказаної квартири становить 1031870,66 грн.. У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. У відповідності ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п.п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Враховуючи вищевикладене та висновки Верховного Суду, проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що вищевказана квартира придбана сторонами в період шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, їх частки є рівними, тому позовні вимоги слід задовольнити, і за кожною із сторін слід визнати право власності на частину вказаного майна. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 9084 грн. слід стягнути із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved