Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

27.09.2024 року позивач Орган опіки та піклування Красилівської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що до Служби у справах дітей Красилівської міської ради з письмовою заявою звернувся гр. [PERSON] про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Комісією з питань захисту прав дитини при Красилівській міській раді було прийняте рішення про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки, враховуючи те, що мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям дитини, не приймає участі у її вихованні та добровільно надала нотаріально завірену заяву про відмову від виховання та утримання дитини в майбутньому. У зв`язку із наведеним, враховуючи інтереси дитини, Орган опіки та піклування Красилівської міської ради звертається до суду з вимогою позбавити батьківських прав [PERSON] , а також стягнути з останньої аліменти на утримання доньки. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.11.2024 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.12.2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила поданий позов задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечила. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.07.2012 року. Дитина [PERSON] на даний час проживає за адресою: [ADDRESS] , про що свідчать дані витягу з реєстру територіальної громади від 12.07.2024 року. Факт неналежного виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків щодо [PERSON] , її забезпечення, виховання, навчання та розвитку підтверджується наступними доказами: даними характеристики та психолого-педагогічної характеристики [PERSON] , наданої Чепелівською гімназією імені Петра Шемчука Красилівської міської ради Хмельницької області, листа КНП «Красилівський Центр первинної медико-санітарної допомоги» №1327 від 03.09.2024 року, нотаріально посвідченою заявою [PERSON] від 18.10.2023 року про відмову від виховання та утримання дитини в майбутньому, згідно якої остання не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав. 24.09.2024 року Виконавчим комітетом було затверджено висновок Служби у справах дітей Красилівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно з наданими у судовому засіданні показами свідка [PERSON] , яка є бабусею дитини, [PERSON] на даний час проживає разом із бабусею та [PERSON] займається її вихованням, в той час як мати [PERSON] не бере участі у вихованні та утриманні дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. За змістом роз`яснень, викладених у п. п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків (рішення від 7 грудня 2006 по справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111/. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 20 Конвенції про права дитини, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Відповідно до п.8 Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою КМУ № 866 від 24.09.2008 року протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем проживання дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав. Судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] не цікавиться життям, вихованням та розвитком дитини, не виконує обов`язки по утриманню своєї доньки та її матеріального забезпечення, не вчиняє будь-яких дій спрямованих на забезпечення фізичного і духовного розвитку малолітньої [PERSON] , її навчання, підготовки до самостійного життя, не надає доступу до культурних та духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. Суду не надано будь-яких доказів щодо здійснення перешкод відповідачці у реалізації її батьківських прав та обов`язків щодо дитини. Водночас, відповідачка визнала позовні вимоги, що підтверджує небажання останньої брати участь у вихованні дитини. Тому, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню та слід позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Щодо вимоги про стягнення з відповідачки [PERSON] на утримання [PERSON] аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону до досягнення нею повноліття, в сумі прожиткового мінімуму на дітей від 6 до 18 років - 3196 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Суд зауважує, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, як передбачено частиною другою статті 166 СК України. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідачка в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. На підставі вищевикладеного та беручи до уваги те, що відповідачка є особою працездатного віку, доказів про неможливість сплачувати аліменти відповідачем суду не надано, виходячи з мінімальних потреб дитини для забезпечення їй належного рівня життя, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню та з [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , слід стягувати аліменти у у твердій грошовій сумі у розмірі 1800 грн. щомісячно, починаючи з 27.09.2024 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь юридичної чи фізичної особи, на утриманні якої буде перебувати малолітня дитина. Зазначений вище розмір аліментів суд вважає таким, що відповідає законодавчій вимозі про мінімальний гарантований розмір аліментів, що належить до сплати на дитину відповідного віку, а також таким, що зберігає необхідний баланс між інтересами матері, батька та їхньої спільної дитини. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах стягнення суми платежу за один місяць. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1364,30 грн. Таким чином, на підставі наведеного та

Outcome: partial