Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов вмотивований тим, що 16.11.2006 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є погіршення сімейних відносин, різні непорозуміння, сварки та конфлікти, окреме проживання. В позовній заяві позивач просить суд шлюб, який укладений з відповідачем розірвати. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Відзиву на позов відповідач [PERSON] не подавав. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, від представника позивача [PERSON] надійшла\~ заява про розгляд справи без участі позивача та її представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, клопотань не заявляв, про час і місце судового розгляду повідомлявся шляхом направлення йому поштової кореспонденції за адресою реєстрації місця проживання, яка однак повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до приписів п.4 ч.8 ст. 128, п.5 ч.6 ст. 272 ЦПК України свідчить про вручення йому відповідної кореспонденції. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 16 листопада 2006 року у виконкомі Горінчівської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом №37 (а.с.6). Від даного шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.7, 9). Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання». Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищевикладене, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти його розірвання, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Також позивач [PERSON] у відповідності до ст. 113 СК України, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір сплачений за пред`явлення позову у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved