Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

представник [PERSON] адвокат Балуцький Р.М. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на частку житлового будинку та просив постановити судове рішення, яким визнати за [PERSON] , право власності на 5/9 частки житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що цей житловий будинок відносився до типу колгоспного двору та до його складу на той час входили [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, право власності як майно колгоспного двору після припинення колгоспних дворів в Україні перетворилась на спільну часткову власність членів припиненого колгоспного двору в рівних частках по 1/9 частці кожного члена. Так, рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 13.08.2021 визнано за [PERSON] право власності на 1/18 частку житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті її бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] . Однак, постановою Львівського апеляційного суду від 22.03.2022 вищевказане рішення Яворівського районного суду Львівської області змінено та визнано за онукою [PERSON] , - [PERSON] право власності на 5/54 частки житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами. Частка [PERSON] у житловому будинку із господарськими будівлями та спорудами становить 5/9 та складається із часток членів припиненого колгоспного двору, а саме: частки позивача [PERSON] , частки чоловіка позивача [PERSON] , який помер [INFO] , частки сина позивача [PERSON] , який помер [INFO] , частки дочки позивача [PERSON] , частки дочки позивача [PERSON] . Так, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не заперечують щодо виділення своєї частки в даному житловому будинку позивачу - [PERSON] . Відтак, позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті чоловіка [PERSON] та сина [PERSON] . Однак, позивач позбавлена можливості в повній мірі реалізувати належне їй право власності на частку у вказаному житловому будинку через відсутність правовстановлюючих документів на нього, а тому звертається до суду за захистом своїх прав та інтересів. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 16.10.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Також 29.02.2024 проведено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду, витребувано у Яворівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) витяг з реєстру актів цивільного стану про народження [PERSON] та інформацію про його батьків. 05.06.2024 до суду надійшла відповідь на ухвалу про неможливість її виконання. Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивача адвокат Балуцький Р.М. надіслав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Відповідачі [PERSON] \~та [PERSON] \~у судове засідання подали заяви про слухання справи без їх участі. Позов визнали повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповічі [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~будучи належним\~чином повідомленими\~про час\~та місце\~розгляду справи,\~ у\~судове засідання\~не зявилися, причини своєї неявки суду не повідомили, правом на надання відзиву не скористалися та клопотання про відкладення розгляду справи не подавали. Представник третьої особи Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б ). Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Частинами 4, 5\~статті 268 ЦПК України\~передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 13.08.2021\~рішенням Яворівського районного\~суду Львівської\~області у\~справі № 460/4149/15-ц первісний позов [PERSON] до Новояворівської міської ради, [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на 1/18 частку житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В решті позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , Новояворівської міської ради, [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно - відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду від 22.03.2022 рішення Яворівського районного суду Львівської області від 13.08.2021 -змінено, визнано за [PERSON] право власності на 5/54 частки житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . В решті рішення від 13.08.2021 залишено без змін. Як встановлено судом, відповідно до довідки № 613 від 05.10.2015, виданої Обласним комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, станом на 31.12.2012 згідно архівних даних житловий будинок [ADDRESS] на праві особистої власності не зареєстровано і свідоцтво про право власності не видавалося. Право власності на житловий будинок належним чином не оформлено, проте даний будинок відповідає технічним вимогам, що підтверджується технічним паспортом, який виготовлено 21.08.2015. Згідно із довідкою № 62 від 21.01.2016, виданою виконавчим комітетом Прилбичівської сільської ради Яворівського району Львівської області та витягу з погосподарської книги, особовий рахунок № [NUMBER] , погосподарський двір померлої [PERSON] станом на 01.01.1991 був колгоспним і склад сім`ї на той час був таким: [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Прилбичівської сільської ради Яворівського району Львівської області 06.03.2015. Відповідно до довідки №136/02-14 від 20.02.2020, виданої Новояворівською державною нотаріальною конторою, [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у встановлений шестимісячний термін. Відповідно до довідки №318/02-14 від 10.06.2020, виданої Новояворівською державною нотаріальною конторою, частка [PERSON] у спадковому майні [PERSON] становить 1/1 (в цілому); [PERSON] (дочка спадкодавця) на дооформлення спадкових прав не претендує. Як передбачено\~ст. 328 ЦК України,\~право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року, колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів , визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Відповідно до п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно Закону України Про власність від 15.04.1991, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності № 20 від 22.12.1995, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно роз`яснень викладених у пункті 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20\~Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до ст.ст.120,\~123 ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 Про практику розгляду судами України справ про спадкування та в підпункті г пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах права приватної власності , правила\~ст.563 ЦК УРСР\~про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Таким чином право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору після припинення колгоспних дворів в Україні перетворилося на спільну часткову власність членів припиненого колгоспного двору в рівних частинах по 1/9 частці кожного. Окрім цього, судом встановлено, що оскільки [PERSON] помер до оформлення права власності, право обов`язкової частки в спадщині відносно частки [PERSON] втрачається. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі наявних у матеріалах цивільної справи документів встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 03.10.1976 зареєстрували шлюб у Прилбичівській сільській раді, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб потворно виданого 15.06.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Яворівського районного управління юстиції Львівської області серії [NUMBER] . Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданим 02.10.2019 Виконавчим комітетом Прилбичівської сільської ради Яворівського району Львівської області, чоловік позивачки [PERSON] помер [INFO] у віці 66 років. Також [PERSON] помер [INFO] у віці 26 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданим 07.02.2005 Прилбичівською сільською радою Яворівського району Львівської області. Як встановлено із копії свідоцтва про одруження виданого 16.12.1997 Прилбичівською сільською радою Яворівського району Львівської області, 21.10.1995 [PERSON] та [PERSON] одружилися, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва про одруження виданого 29.12.2002 Прилбичівською сільською радою Яворівського району Львівської області, 29.12.2002 [PERSON] та [PERSON] одружилися, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Згідно із Інформацією з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ІН 342734143 від 14.08.2023 за [PERSON] зареєстровано спільну часткову власність 5/54 на житловий будинок [ADDRESS] на підставі рішенні суду у справі №460/4149/15-ц. Відповідно до положень ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. У відповідності до cт. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно cт. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частина 3 ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З матеріалів справи вбачається, що спірне домогосподарство належало до колгоспного двору, де проживали: [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Право власності на яке як майно колгоспного двору після припинення колгоспних дворів в Україні перетворилося на спільну часткову власність членів припиненого колгоспного двору. Проте, частки в колгоспному дворі не виділялися. Судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] (частка у спадковому майні 1/1 в цілому). Позивач через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок, не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України). Також, судом встановлено, що частка у майні колгоспного двору належить позивачу, у силу закону. Неоформлення права власності документально не позбавляє її права на належну їй частку у майні колгоспного двору. Таким чином\~суд,\~належно оцінивши\~зібрані у\~справі докази,\~вважає,\~що позовні\~вимоги [PERSON] \~підлягають частковому\~задоволенню,\~а саме слід визнати за нею право власності на 1/9 частку житлового будинку із господарськими спорудами - як члену колишнього колгоспного двору та на 1/9 частку, яка належала її чоловіку [PERSON] , спадкоємцем якого є позивач, яка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але юридично не оформила свої спадкові права. В іншій\~частині позову\~слід відмовити\~у зв`язку\~з тим,\~що право\~спільної часткової\~власності членів\~припиненого колгоспного\~двору по 1/9 частці вищевказаного житлового будинку із господарськими спорудами належать відповідачам та у відповідності до норм ЦК України для оформлення права власності на належне їм майно, їм необхідно визнати право власності на визначений розмір частки у приватній спільній сумісній власності, а саме у вказаному домогосподарстві, яке відносилося до колгоспного двору. Щодо посилань позивача на те, що вона є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] , суд не приймає такі до уваги за недоведеністю тих обставин, що вказана особа є носієм прав та обов`язків спадкодавця. Судові витрати у виді судового збору розподілити у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: partial