Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

позивачі звернулись до суду з цим позовом у порядку підсудності, визначеної Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в квітні 2022 року [PERSON] , (далі - позивачка-1) та [PERSON] (далі - позивач-2) через початок бойових дій вимушено перемістилися з міста Сєвєродонецьк Луганської області на тимчасове місце проживання до міста Хмельницький Хмельницької області. Позивачка-1 стала на облік як внутрішньо переміщена особа та отримала довідку про взяття на обік внутрішньо переміщеної особи № 6825-5000878527. 08 лютого 1994 року позивачка-1 та позивач-2 набули у власність в рівних частках квартиру [ADDRESS] , на підтвердження чого отримали Свідоцтво про право власності на житло, видане 08 лютого 1994 року. Свідоцтво видане на підставі розпорядження Житлово-комунальної контори концерну «Луганськбуд» № 54 від 04 лютого 1994 року, зареєстровано в Сєвєродонецькому бюро технічної інвентаризації і записаної в реєстрову книгу за № 660. Відповідно до технічного паспорту, виданого власникам позивачці-1 та позивачу-2 на квартиру [ADDRESS] , зареєстрованого в Комунальному підприємстві Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації і записаної в реєстрову книгу за № 660, трикімнатна квартира знаходиться на третьому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку. Квартира має загальну площу 56,5 кв. м, житлову площу - 40,4 кв. м та складається з кімнат 16,8 кв. м, 10,5 кв. м та 13,1 кв м, кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору, вбудованої шафи та балкону. В квітні 2024 року позивачі звернулися до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Хмельницької міської ради із заявами № 60398411 та № 60435496 щодо проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . У відповідь позивачкою-1 отримано Рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій від 27 травня 2024 року за № 73336076, а позивачем-2 Рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій від 08 липня 2024 року за № 74000575. В обґрунтування рішень про відмову у вчиненні реєстраційних дій державний реєстратор поклав відсутність відповіді на запит до відповідного органу БТІ про підтвердження факту державної реєстрації. Позивачі вказують, що таке обґрунтування державного реєстратора є незаконним, оскільки нормою п. 3 ст. 23 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачено можливості відмови у проведенні реєстраційних дій внаслідок не надходження відповіді на запит протягом 30 робочих днів з моменту прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав. Додатково позивачі вказуються, що позивачка-1 зверталась з запитом від 09 квітня 2024 року до Сєвєродонецької міської військової адміністрації, на який 16 квітня 2024 року отримала відповідь про неможливість надати підтвердження реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості з тих причин, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській ТГ зберігалась в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації на паперових носіях. Архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької ТГ є тимчасово окупованою рф, тому БТІ не може виконувати свої функції та надавати інформацію на запити про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року. Причиною звернення до суду є те, що позивачі бажають скористатися правом на компенсацію збитків, спричинених збройною агресією російської федерації, з використанням електронної публічної послуги «єВідновлення», для використання якої необхідне підтвердження права власності на об`єкт нерухомості. Враховуючи відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення невизнаного права власності на квартиру, позивачі звернулися до суду з цим позовом у порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України. Постановленою суддею ухвалою від 29 липня 2024 року відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. Постановленою судом ухвалою від 14 жовтня 2024 року від позивачів витребувано для огляду в судовому засіданні оригінали доказів, доданих у копіях до позову та закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. 06 листопада 2024 року позивачами на виконання ухвали суду надано засвідчені нотаріусом документи. В судове засідання позивачі, представник позивачів не з`явилися. Представником позивачів, адвокатом Лимарем А. В., подано клопотання про розгляд справи у його відсутність та підтримання вимог позовної заяви. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши доводи позовної заяви, перевіривши їх наданими доказами, висновує таке. Надане у засвідченій копії свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 25 квітня 1985 року свідчить, що [PERSON] є сином [PERSON] /а.с.8/. Судом установлено, що 05 лютого 1994 року Житлово-комунальною конторою концерну «Трансстрой» видане свідоцтво про право власності на житло, згідно з яким посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві власності [PERSON] та членам її родини [PERSON] . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 56,5 кв.м., а відновна вартість на момент приватизації 28\~250 крб. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) № 54 від 04 лютого 1994 року. Зворотна сторона засвідченої нотаріусом копії свідоцтва /а.с.40/ містить: штамп та печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк про реєстрацію права власності на нерухоме майно за позивачами з підписом посадової особи, про що здійснено запис у реєстрову книгу за № 660 21 липня 1994 року; штамп та печатку Житлово-комунальної контори концерну «Трансстрой» та підпис посадової особи про реєстрацію права спільної сумісної власності в реєстрову книгу за № 325 від 29 серпня 2001 року. Згідно з засвідченою представником позивача копією технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності громадян [PERSON] та [PERSON] від 31 січня 1994 року, який містить штамп та печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецька з підписом посадової особи /а.с.12-13, 19-20, 24-26/, трикімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 56,50 кв.м, житловою площею 40,40 кв.м. З досліджених копій паспортів громадян України позивачів /а.с.10-11, 14-16/, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 09 квітня 2022 року № 6825-5000878527 /а.с.17/, вбачається, що: [PERSON] з 21 квітня 1987 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; з 09 квітня 2022 року місце проживання/перебування зареєстроване: [ADDRESS] ; [PERSON] з 20 червня 2001 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 11 квітня 2024 року за № 60435496 [PERSON] подано до державного реєстратора Хмельницької міської ради заяву про державну реєстрацію прав на квартиру за адресою: [ADDRESS] /а.с.23/. 16 квітня 2024 року листом № 487ВС/ЗГ Сєвєродонецької МВА Сєвєродонецького району Луганської області [PERSON] повідомлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] приватизована на підставі розпорядження Житлово-комунальної контори концерну «Луганськбуд» від 04 лютого 1994 року № 54 на ім`я: « [PERSON] , [PERSON] » (російською мовою). Загальна площа 56,5 м2, житлова площа 40,4 м2. Інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке БТІ (далі - БТІ) на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою російською федерацією, БТІ не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на запити про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року /а.с.22/. Як свідчить надане позивачами у копії рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 73336076, 27 травня 2024 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно Хмельницької міської ради Савчук Н. С. при розгляді заяви від 10 квітня 2024 року за реєстраційним номером 60398411 відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав встановлено наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій, а саме після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, а саме: на виконання пп. 3 п. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» надіслано запит про надання інформації про реєстрацію права власності, хто є власником квартири та в яких частках за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 23 Закону протягом 30 робочих днів не надійшла відповідь на запит /а.с.21/. З наданого позивачами у копії рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 74000575 від 08 липня 2024 року вбачається, що Державний реєстратор прав на нерухоме майно Хмельницької міської ради Савчук Н. С., розглянувши заяву від 11 квітня 2024 за реєстраційним номером 60435496 (далі - Заява) повідомила позивача-2, що відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, встановлено наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій: після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, а саме: 15 квітня 2024 року надіслано запит № 04-11/550 до Сєвєродонецької міської військової адміністрації з питань відповідно до вимог пп. 3 п. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» просила надати інформацію про реєстрацію права власності, хто є власником квартири та в яких частках за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 3 ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо протягом 30 робочих днів з моменту рішення про зупинення розгляду заяви 73336192 від 27 травня 2024 року про державну реєстрацію прав не прийшла відповідь на запит формується відмова. Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачам майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності. Вирішуючи позов, суд ураховує таке. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо. Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції, чинній на 26 лютого 1996 року передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. У позивачів наявні документи, що засвідчують їх право власності (свідоцтво про право власності на житло), яке зареєстроване згідно з чинного на момент його видачі законодавства, однак відсутність можливості перевірки дійсності його видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивачів права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, позбавляє позивачів можливості довести своє право. Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. На день розгляду справи територія Сєвєродонецької міської територіальної громади є окупованою. Сєвєродонецька міська територіальна громада зазначена в Переліку територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженому наказом Мінреінтеграції від 25 квітня 2022 року № 75. Вона також зазначена як тимчасово окупована територія російською федерацією у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженому наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309, який став на заміну зазначеному вище Переліку. Внаслідок викладеного відновити документ, отримати його дублікат чи засвідчену з оригіналу копію як позивач, так і суд позбавлені можливості. Позивачами право власності набуте у 1994 році. Надані позивачами докази у виді свідоцтва про право власності на житло, технічного паспорту видані та посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1994 рік Сєвєродонецьким БТІ, з відповідними відмітками про реєстрацію набуття права власності, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації права власності на квартиру. Реєстрація місця проживання у спірній квартирі позивачів підтверджує їх доводи про набуття права власності на спірну квартиру. Оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про право власності позивачів, отримання інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачів на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) є неможливим, іншого порядку підтвердження права власності у відносинах, що склалися, державою не встановлено, суд висновує, що позивачі не можуть розпоряджатися своїм майном через невизнання державою їх права власності, що, в свою чергу, порушує таке їх право. Щодо частки позивачів у праві власності. За ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Зважаючи на те, що у правовстановлюючому документі вказано про належність майна до спільної сумісної власності позивачів, позов підлягає задоволенню та за позивачами слід визнати право спільної сумісної власності на майно. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачами доведено їх право власності на спірну квартиру належними та допустимими, достатніми доказами та існуючі перешкоди для його реалізації. На підставі викладеного та

Outcome: approved