Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~05 грудня 2023 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовна заява обґрунтована тим, що 31.07.2021 року між ТОВ «Маніфою» і [PERSON] було укладено договір позики № 2854918 в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень п. 1 ч. 6 і 12 ст. 3, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України. За цим Договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Сума позики складає 10000,00 гривень, строк позики - до 30.08.2021 року (30 днів). У подальшому, на підставі укладених між сторонами додаткових угод до договору позики строк позики неодноразово продовжувався кожного разу на 30 днів. Середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 0,8955 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1,99000 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1,01 % від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою. [PERSON] здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому ТОВ «Маніфою» було перераховано грошові кошти в розмірі, встановленому договором. Підписанням договору позики відповідач підтвердив, що він вивчив та повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі, і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Маніфою», які є невід`ємною частиною договору; вивчив та повністю погоджується з умовами цього договору позики.\~ 09.02.2022 року між ТОВ «Маніфою» і ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги № 09/02-2022, відповідно до якого, ТОВ «Маніфою» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі, за договором позики № 2854918 від 31.07.2021 року. В свою чергу, згідно договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» права вимоги до боржників, у тому числі, за договором позики № 2854918 від 31.07.2021 року. Станом на 09.11.2023 року загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом становить 130920,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10000,00 гривень; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги -15920,00 гривень; заборгованість з комісії - 4500,00 гривень. Проте, враховуючи принципи розумності, співмірності і пропорційності, позивач прохає суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики 2854918 від 31.07.2021 року в розмірі 49920,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10000,00 гривень; заборгованість за відсотками - 35420,00 гривень; заборгованість з комісії - 4500,00 гривень; понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 2684,00 гривень та правову допомогу в розмірі 13000,00 гривень. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 13 грудня 2023 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.55-56). 09 січня 2024 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому прохав відмовити в задоволенні позову повністю з огляду на наступне. Фактичним місцем його проживання є [ADDRESS] , однак у договорі позики\~ та\~ в\~ усіх додатках вказано [ADDRESS] . Позивачем\~ не\~ підтверджено\~ факт підписання, укладення договору позики та виконання його умов, а саме: не підтверджено факт надання грошових коштів [PERSON] . Документ ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 2782_230317175020 від 17.03.2023 року не відповідає даним по платіжним документам, відсутні первинні документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення, а також виписки по рахунку відповідача, які б дозволили перевірити визначену позивачем суму заборгованості відповідача. Не вказано з якого банківського рахунку (хто є власник рахунку) на який рахунок (отримувач коштів) перераховано кошти. Не зрозуміло на підставі якого документу було передано відступлення права\~ вимоги\~ позивачу.\~ В\~ матеріалах справи відсутні оригінали договорів, а додано\~ лише\~ копії\~ договору відступлення (купівля-продаж) права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року та реєстру боржників до договору відступлення (купівля-продаж) права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року. Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу є завищеними. Вказані у витягу з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 08 листопада 2023 року час, витрачений на надання правничої допомоги, в частині підготовки, складання та друку документів загальною вартістю 10000,00 гривень не є видами адвокатських послуг, перелік яких визначений статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Ці послуги носять не правовий, а організаційно-технічний характер, не належать до витрат на професійну правничу допомогу. З огляду на це, відповідач прохав зменшити розмір витрат на правову допомогу. 29\~ січня 2024 року від представника ТОВ «Коллект Центр» Мостовенка О.І. надійшла відповідь на відзив, в якій прохав задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з огляду на таке. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому ТОВ «Маніфою» було перераховано грошові кошти в розмірі, встановленому договором. До того ж, первісним кредитодавцем були надані докази отримання (перерахування) грошових коштів відповідачу, які підтверджують, що 31.07.2021 о 17:06:49 за номером транзакції в системі iPay.ua - 100564686 кошти в сумі 10000,00 гривень були перераховані на номер карти [NUMBER] . Підписанням договору позики в електронній формі за допомогою одноразового ідентифікатора у вигляді алфавітно-цифрової послідовності f73072, відповідач підтвердив, що він вивчив та повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі, і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Маніфою», які є невід`ємною частиною договору; вивчив та повністю погоджується з умовами цього договору позики.\~ Представник ТОВ «Коллект Центр» Змієвська Т.П. у судовому засіданні позов підтримала та прохала задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнав заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10000,00 гривень, однак заперечував проти стягнення процентів у розмірі 35420,00 гривень, оскільки строк позики становить 30 днів з 31.07.2021 по 30.08.2021 та проценти за користування позикою за цей період складають 2686,50 гривень. Витрати на правову допомогу в розмірі 13000,00 гривень є завищеними та прохав зменшити до 5000,00 гривень. Суд, заслухавши учасників справи, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом установлено, що 31.07.2021 року між ТОВ «Маніфою» і [PERSON] було укладено договір позики № 2854918, пунктом 2.1 якого передбачено, що позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору Сума позики: 10000,00 гривень (пп. 2.3.3 п. 2.3 Договору). Строк позики: до 30 серпня 2021 року (30 днів) (пп. 2.3.4 п. 2.3 Договору). Договір\~ позики\~ №\~ 2854918\~ від 31.07.2021 року підписано [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором f73072 (а.с.9-зворот). Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного, іншого технічного засобу зв`язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (cт. 629 ЦК України). Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Положеннями ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Нормами ч.ч. 3,6,7,8,12 ст. 11 цього Закону встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. У статті 12 цього Закону закріплено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 цього Закону визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону). Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету договір позики не був би укладений, суд вважає, що укладення договору позики в запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року по справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року по справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Викладене вище узгоджується також з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14 червня 2022 року по справі № 757/40395/20-ц. Підписавши договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, [PERSON] засвідчив, що він погодився на отримання грошових коштів у позику саме на умовах, що визначені в договорі позики № 2854918 від 31.07.2021 року. Сторони узгодили всі істотні умови надання грошових коштів у позику, а отже, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними. Таким чином, договір позики № 2854918 від 31.07.2021 року укладено між сторонами відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Також позивачем надано Додаток № 1 до Договору позики № 2854918 від 31.07.2021 року, Додаткову угоду № 1 від 27.08.2021 року до Договору позики № 2854918 від 31.07.2021 року, Додаток № 1 до Додаткової угоди № 1 до Договору позики № 2854918 від 31.07.2021 року, Додаткову угоду № 2 від 23.09.2021 року до Договору позики № 2854918 від 31.07.2021 року, Додаток № 1 до Додаткової угоди № 2 до Договору позики № 2854918 від 31.07.2021 року, Паспорт позики, які підписані електронним підписом позичальника одноразовим ідентифікатором відповідно f73072, g70488, z62604 та z03518 (а.с.10-16).\~ Пунктом 2.6 Договору передбачено, що позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на вебсайті Товариства протягом 3 робочих днів з дати підписання Договору. У пп. 4.1.1 п. 4.1 Договору закріплено обов`язок позикодавця перерахувати на вказані банківські реквізити позичальника суму позики. На виконання ухвали Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27.05.2024 року (а.с.125-127), АТ «Сенс Банк» повідомило, що [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , є клієнтом Банку, номер телефону, який 31.07.2021 року знаходився та на теперішній час знаходиться в анкетних даних клієнта [NUMBER] . На його ім`я відкрито картку № [NUMBER] , рахунок до картки № [NUMBER] (а.с.134). Факт переказу грошових коштів у розмірі 10000,00 гривень на картку № [PERSON] № [NUMBER] підтверджується наданими АТ «Сенс Банк» доказами і довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 17.03.2023 року № 2782_230317175020 (номер транзакції в системі iPay.ua - 100564686) (а.с.17,135-137). Враховуючи викладене вище, суд вважає доведеним факт отримання [PERSON] грошових коштів у сумі 10000,00 гривень. Оскільки відповідач визнав заборгованість за тілом креду в сумі 10000,00 гривень, з нього підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за тілом креду на вказану суму. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача відсотків у розмірі 35420,00 гривень, суд зазначає таке. Проценти за користування позикою нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно до Додатку № 1 Договору позики (пп. 2.4.1 п. 2.4 Договору). Середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 0,8955 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики (пп. 2.4.2 п. 2.4 Договору). Середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1,99000 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики (пп. 2.4.3 п. 2.4 Договору). Базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1,99000 % від суми позики за кожен день користування позикою (пп. 2.4.4 п. 2.4 Договору). Розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1,01 % від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою (п. 2.5 Договору). Проценти за користування позикою нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування позикою з дня надання позики до дня повного погашення заборгованості включно (пп. 3.1.1 п. 3.1 Договору). У межах строку позики проценти за користування позикою нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно до п. 3 Додатку № 1 до Договору (пп. 3.1.2 п. 3.1 Договору). У період прострочення позики проценти за користування позикою нараховуються за базовою процентною ставкою на позику, визначеною п. 2.4.4 (пп. 3.1.3 п. 3.1 Договору). Проценти на прострочену позику нараховуються у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим Договором у розмірі, визначеному п. 2.5 Договору, за кожен день прострочення (пп. 3.2.1 п. 3.2 Договору). Першим днем користування позикою є наступний день з дня надання позики (п. 3.3 Договору). У випадку укладення Додаткової угоди щодо продовження строку позики за цим Договором, проценти за користування позикою в період дії такої Додаткової угоди нараховуються за спадною процентною ставкою (формула\~ розрахунку\~ якої\~ визначена Додатком № 1) на підставі фіксованого базового середньоденного розміру процентів за користування позикою (п. 2.4.3); графік нарахувань визначається відповідною Додатковою угодою (п. 3.6 Договору). Судом установлено, що строк позики становить 30 днів, а саме: з 31.07.2021 по 30.08.2021. При цьому, до закінчення строку позики, а саме 27.08.2021 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору позики № 2854918 від 31.07.2021 року, відповідно до якої, строк позики продовжено на 30 днів, до 26.09.2021 року (а.с.11-зворот-13). До закінчення цього ж строку, а саме 23.09.2021 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 2 до Договору позики № 2854918 від 31.07.2021 року, відповідно до якої, строк позики продовжено на 30 днів, до 23.10.2021 року (а.с.13-зворот-15). 09.02.2022 року між ТОВ «Маніфою» (клієнт) і ТОВ «Вердикт Капітал» (фактор) було укладено договір факторингу № 09/02-2022 (а.с.22-24). Відповідно до Реєстру Боржників до Договору факторингу № 09/02-2022 від 09.02.2022 року, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 30420,00 гривень, з яких: 10000,00 гривень - сума заборгованості за тілом кредиту; 15920,00 гривень - заборгованість за процентами; 4500,00 гривень -заборгованість за комісією (а.с.25-27). У розрахунку заборгованості (а.с.18-зворот-20) зазначено, що станом на 09.02.2022 загальна заборгованість за договором позики № 2854918 від 31.07.2021 року становить 30420,00 гривень. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) і ТОВ «Коллект Центр» (новий кредитор) було укладено договір відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 (а.с.28-30). Відповідно до Реєстру Боржників до Договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 130920,00 гривень, з яких: 10000,00 гривень - сума заборгованості за тілом кредиту; 116420,00 гривень - заборгованість за процентами; 4500,00 гривень -заборгованість за комісією (а.с.31-33). Станом на 09.11.2023 року загальна заборгованість становить 130920,00 гривень (а.с.21). Враховуючи принципи розумності, співмірності і пропорційності, позивач прохає суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики 2854918 від 31.07.2021 року в розмірі 49920,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10000,00 гривень; заборгованість за відсотками - 35420,00 гривень; заборгованість з комісії - 4500,00 гривень Проценти за користування кредитом - проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований частиною 1 статті 1048 ЦК України. Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований частиною 2 статті 625 ЦК України, в зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України. Тобто припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку частини 2 статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточнюючи свій правовий висновок, який викладений в постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17) щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). На підставі укладених між сторонами додаткових угод № 1, № 2 до Договору позики № 2854918 від 31.07.2021 року строк позики продовжувався кожного разу на 30 календарних днів, відповідно з 27.08.2021 по 26.09.2021 та з 23.09.2021 по 23.10.2021. Тому в даному випадку нарахування передбачених договором позики процентів можливе лише до 23.10.2021 року. Позивач, пред`являючи позов, крім заборгованості за основною сумою боргу, просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом, які, відповідно до розрахунку заборгованості, нараховані за межами строку дії договору позики. Враховуючи правові позиції Верховного Суду, суд вважає, що право позивача нараховувати передбачені договором позики проценти припинилося після 23.10.2021 року, а тому з 24.10.2021 року позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а мав право на захист свого порушеного права відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, але таких вимог не заявляв, тому суд вирішує справу в межах заявлених позовних вимог. За підрахунками суду, відсотки за користування позикою з урахуванням процентної ставки 0,8955 % за період з 31.07.2021 по 26.08.2021 та процентної ставки 1,99 % за період з 27.08.2021 по 23.10.2021 становлять 13889,30 гривень. Решта сума заборгованості за відсотками нарахована після спливу визначених договором строку кредитування, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Щодо позовної вимоги про стягнення комісії в розмірі 4500,00 гривень, то умовами договору позики № 2854918 від 31.07.2021 року та додатковими угодами до цього договору не визначено розміру та порядку сплати комісії, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. За ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У статті 612 ЦК України вказано, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. На підставі викладеного вище та враховуючи, що відповідачем отримано грошові кошти за договором позики № 2854918 від 31.07.2021 року, але в порядку та на умовах договору не повернуто, внаслідок чого виникла заборгованість, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 23889,30 гривень, з яких: 10000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 13889,30 гривень - заборгованість за процентами за користування позикою. Щодо розподілу судових витрат. Згідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі виходячи з розрахунку: 23889,30 гривень (задоволені позовні вимоги) х 100 : 49920,00 гривень (ціна позову) = 47,86 % від сплаченого судового збору 2684,00 гривень = 1284,56 гривень. Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частиною 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, надано заявку на надання юридичної допомоги № 16 від 04.11.2023 року, витяг з Акту № 2 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024 року (а.с.48-49). З даних документів вбачається, що надання усної консультації з вивченням документів становить 3000,00 грн. (2 год. - 1500,00 грн.), складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 10000,00 грн. (5 год. - 2000,00 грн.). Відповідно до платіжної інструкції № 0396740000 від 09.11.2023 року (а.с.47), ТОВ «Коллект Центр» сплатило АО «Лігал Ассістанс» 52000,00 гривень згідно договору про надання правової допомоги № 02-01/2023 від 02.01.2023 року. ТОВ «Коллект Центр» прохав суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 13000,00 гривень. За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто в розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони в разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Втручання суду в договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, в положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що витрати на правову допомогу в розмірі 13000,00 гривень є завищеними та прохав зменшити до 5000,00 гривень з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року по справі № 826/15063/18, додатковій постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц. Враховуючи складність справи, обсяг та характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності, реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, з урахуванням часткового задоволення позову, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою, пропорційно задоволеним позовним вимогам. Оскільки позовні вимоги задоволено на 47,86 %, суд покладає на відповідача понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 6221,80 гривень (13000/100х47,86).

Outcome: partial