Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] через представника, адвоката Козакевича Ростислава Васильовича, звернулася в суд із позовом до відповідача Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна, у якому просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 1,0185 га, кадастровий номер 4622785900:13:000:0028, що розташована на території колишньої Мокротинської сільської ради, на сьогоднішній день Жовківської міської ради Львівського (раніше Жовківського) району Львівської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також право власності на земельну ділянку площею 0,2737 га, кадастровий номер 4622785900:06:000:0108, що розташована на території колишньої Мокротинської сільської ради, на сьогоднішній день Жовківської міської ради Львівського (раніше Жовківського) району Львівської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що батьком позивача є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , якій було передано у власність земельні ділянки разом площею 1,2922 га, з яких площею 1,0185 га рілля, кадастровий номер 4622785900:13:000:0028, та площею 0,2737 га кормові угіддя, кадастровий номер 4622785900:06:000:0108 та 27 грудня 2012 року були видано державні акти на землю. Після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на право власності на земельні ділянки. Позивач зазначає, що так як заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, а тому спадкування після її смерті відбувається за законом, а позивач [PERSON] як дочка [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після її смерті. Так як позивач була зареєстрована та постійно проживала разом із матір`ю, [PERSON] , на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті, не заявила про відмову від прийняття спадщини, а тому вона прийняла спадщину після смерті [PERSON] , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Внаслідок звернення позивача 09 вересня 2024 року до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівни було зареєстровано спадкову справу № 120/2024, однак приватний нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку площею 1,0185 га, кадастровий номер: 4622785900:13:000:0028 та земельну ділянку площею 0,2737 га, кадастровий номер 4622785900:06:000:0108 через неподання правовстановлюючих документів на зазначені земельні ділянки. Враховуючи, що мати позивача [PERSON] , - [PERSON] , на законних підставах набула право власності на вказані вище земельні ділянки, але за життя не отримала правовстановлюючі документи, у зв`язку з чим приватний нотаріус правомірно прийняла рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивач позбавлена можливості оформити спадкове майно в нотаріальному порядку. Як наслідок позивач вважає, що є всі підстави для визнання за [PERSON] права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 02 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 09 січня 2025 року о 13 год. 00 хв. На клопотання позивача витребувано у приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівни належним чином засвідчену (прошиті та пронумеровані, скріплені гербовою печаткою всі аркуші) копію спадкової справи № 120/2024, яка зареєстрована 09 вересня 2024 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] та її представник, адвокат Козакевич Ростислав Васильович, в підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак подали на адресу суду письмову заяву, у якій просять справу розглядати у їх відсутності. Зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять такі задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі (арк.спр.41,42). Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, та зазначено, що міська рада не заперечує проти задоволення позовних вимог. Третя особа, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору, приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна, в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що при вирішенні справи покладається на думку суду. Крім того на виконання вимог ухвали суду від приватного нотаріуса Кобзар Л. В. на адресу суду надійшла належним чином засвідчена копія спадкової справи № 120/2024, яка зареєстрована 09 вересня 2024 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . А тому суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника позивача, представника відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, були належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в підготовче судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, покладається при вирішенні справи на думку суду, фактично визнав позовні вимоги, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] у селі Сагур Амурський, Селемджинського району Амурської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 12 серпня 2004 року (арк.спр.10). З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане Семертакською сільською радою Селемджинського району Амурської області 09 листопада 2005 року та перекладом такого з російської на українську мову, встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] , про що 19 листопада 1956 року було складено актовий запис про народження № 84. Батьком позивачки є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (арк.спр.16-17). З розпорядження голови Жовківської районної державної адміністрації від 22 березня 2011 року № 195 «Про затвердження технічної документації із землеустрою», встановлено, що було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо виділення земельних ділянок у власність з розрахунку середньої земельної частки (паю) із земель пайового фонду Мокротинської сільської ради громадянам Мокротинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 451,1253 га, з них 361,5677 га ріллі та 89,5576 га кормових угідь на території Мокротинської сільської ради. Передано земельні ділянки з розрахунку середньої земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства по Мокротинській сільській раді із земель пайового фонду Мокротинської сільської ради у власність громадянам Мокротинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у відповідності з проектом згідно з додатком. Громадянам Мокротинської сільської ради згідно з додатком необхідно було звернутись у відповідні ліцензовані землевпорядні організації для оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Викладеним у списку громадян Мокротинської сільської ради Жовківського району, яким передаються земельні частки (паї) у власність як додатку до розпорядження голови Жовківської районної державної адміністрації від 22 березня 2011 року № 195, зокрема у пункті № 60, стверджується, що [PERSON] було передано земельні ділянки разом площею 1,2922 га, з яких 1,0185 га рілля, 0,2737 га кормові угіддя (арк.спр.19-20). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0002201052024 від 09 вересня 2024 року, встановлено, що 23 грудня 2011 року СПД [PERSON] розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 1,0185 га, кадастровий номер 4622785900:13:000:0028 та 27 грудня 2012 року видано державний акт на землю серії ЯМ № 333375 (арк.спр.21-26). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-000220942024 від 09 вересня 2024 року, встановлено, що 23 грудня 2011 року СПД [PERSON] розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 0,2737 га, кадастровий номер 4622785900:06:000:0108 та 27 грудня 2012 року видано державний акт на землю серії ЯМ № 326331 (арк.спр.27-32). Мати позивачки [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , про що 08 жовтня 2012 року складено відповідний актовий запис № 17, що підтверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , яке видане Мокротинською сільською радою Жовківського району Львівської області 08 жовтня 2012 року (арк.спр.33). Отже, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельні ділянки розроблена за життя [PERSON] , а державні акти були видані вже після її смерті. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). А тому після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на право власності на земельні ділянки. Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Нормою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Нормою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. З довідки № 551, яка видана 02 вересня 2024 року виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, встановлено, що від імені [PERSON] , яка померла [INFO] , заповіт Мокротинською сільською радою не посвідчувався (арк.спр.34). Факт відсутності посвідчення заповіту від імені [PERSON] у Мокротинській сільській раді за місцем її проживання чи нотаріусом підтверджується копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 78276307, яка видана 09 вересня 2024 року приватним нотаріусом Кобзар Л.В. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Так як заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, а тому спадкування після її смерті відбувається за законом. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] як дочка [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після її смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Із довідки № 552, виданої 02 вересня 2024 року виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, встановлено, що [PERSON] , померла [INFO] , до дня смерті проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] (арк.спр.37). З довідки № 553, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 02 вересня 2024 року, встановлено, що [PERSON] до дня смерті, [INFO] , була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] разом з: [PERSON] , [INFO] , тобто позивачем, та [PERSON] , [INFO] (арк.спр.38). Так як позивач була зареєстрована та постійно проживала разом із матір`ю, [PERSON] , на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті, не заявила про відмову від прийняття спадщини, а тому вона прийняла спадщину після смерті [PERSON] , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Позивач єдиний спадкоємець за законом після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, і прийняли таку внаслідок звернення до нотаріуса чи внаслідок спільного постійного проживання зі спадкодавцем з матеріалів справи не встановлено. Внаслідок звернення позивача 09 вересня 2024 року до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівни із заявою про видачу їй свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на земельну ділянку площею 1,0185 га, кадастровий номер 4622785900:13:000:0028 та земельну ділянку площею 0,2737 га, кадастровий номер 4622785900:06:000:0108, 09 вересня 2024 року, зареєстровано спадкову справу № 120/2024, номер у Спадковому реєстрі 72949658, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 78276445 від 09 вересня 2024 року. Однак, приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівна постановою від 09 вересня 2024 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме - на земельну ділянку площею 1,0185 га, кадастровий номер: 4622785900:13:000:0028 та на земельну ділянку площею 0,2737 га, кадастровий номер 4622785900:06:000:0108 через неподання правовстановлюючих документів на зазначені земельні ділянки (арк.спр.40). Як встановлено із матеріалів справи, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельні ділянки була розроблена за життя матері позивача, а державні акти були видані вже після смерті матері позивача. На день смерті [PERSON] мала у власності земельну ділянки площею 1,0185 га, кадастровий номер: 4622785900:13:000:0028 та земельну ділянку площею 0,2737 га, кадастровий номер 4622785900:06:000:0108, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території колишньої Мокротинської сільської ради, на сьогоднішній день Жовківської міської ради Львівського (раніше Жовківського) району Львівської області. Право власності на вказані земельні ділянки згідно з Витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку посвідчується державним актом серії ЯМ № 333375 від 27 грудня 2012 року та державним актом серії ЯМ № 326331 від 27 грудня 2012 року, які були видані на підставі розпорядження Жовківської районної державної адміністрації Львівської області № 195 від 22 березня 2011 року. Позивач стверджує, що державні акти у неї відсутні, так як вони видані вже після смерті спадкодавця. Згідно із ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. В абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004 зазначено, що «відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Усі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.». Отже, право позивача, яке перейшло в порядку спадкування від спадкодавця, не може бути звужено чи обмежено. Частина 3 ст. 22 Конституції України стверджує, що при ухваленні нових законів або внесенні змін в чинні закони не допускається звуження обсягу та змісту існуючих прав і свобод. Ця норма згідно зі ст. 8 Конституції України має найвищу юридичну силу і є нормою прямої дії, вона не може ігноруватися з тієї причини, що суперечить міжнародному договору або практиці Європейського суду. Відповідно до п. 6 Перехідних положень ЗК України, громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, не може бути позбавлений права переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Громадяни та юридичні особи, відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України, набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно з частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, на час смерті матері, [PERSON] , а саме станом на [INFO] , документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності. Державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно спадкодавця, спадкоємець має право, згідно з пунктом 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25 грудня 2015 року № 1127, подати документи, необхідні для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця. Перелік документів передбачений в статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та в Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. До них належать: документи, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Підставою для державної реєстрації права власності, відповідно до статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, видані до 1 січня 2013 року. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації згідно з підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, проводиться нотаріусом після подачі документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. Відповідно до п. "г" ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З 1 січня 2013 року у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Державний земельний кадастр» правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку замість державного акта є свідоцтво про право власності на земельну ділянку, у разі набуття права на земельну ділянку в межах норм безоплатного виділення відповідно до ЗКУ, чи витяг із реєстру нерухомого майна та їх обтяжень, у разі переходу права на земельну ділянку від однієї особи до іншої. Чіткий порядок спадкування як за законом, так і за заповітом передбачений Цивільним Кодексом України, Законом України «Про нотаріат». Враховуючи, що мати позивачки [PERSON] , - [PERSON] , на законних підставах набула право власності на вказані вище земельні ділянки, але за життя не отримала правовстановлюючі документи, у зв`язку з чим приватний нотаріус прийняла рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивач позбавлена можливості оформити спадкове майно в нотаріальному порядку. А тому, до позивача відповідно до ст. 1216 ЦК України переходить таке ж право власності у повному обсязі, яке набула спадкодавець. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд також враховує те, що відповідач не заперечує проти визнання за позивачем права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, дане право ніким не оспорюється, інші спадкоємці з відповідними вимогами не звертались. З урахування наведеного вище, суд дійшов висновку, про наявність підстав для визнання за [PERSON] права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , як наслідок позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved