Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

Позивач Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~"Діджи\~Фінанс" звернувся в Корабельний районний суд міста Миколаєва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості за Кредитним договором № 2037872632 від 27.10.2021 р. у розмірі 161 866,01 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 27.10.2021 року між Акціонерним товариством ОТП Банк та [PERSON] укладений Кредитний договір № 2037872632. Відповідно до умов Договору, Відповідачу надано Кредит у розмірі 182 862,00 грн. на загальні споживчі цілі, строком на 60 місяців (строк повернення до 27.10.2026 року) шляхом видачі суми Кредиту у вигляді готівкових коштів через касу Банку у строк, визначений кредитним договором, відповідно до меморіального ордеру № 41231795 від 27.10.2021 р. 21.10.2022 року між Акціонерним товариством ОТП Банк та Товариством з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" укладено Договір факторингу № 21/10/22, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами зазначених у відповідних реєстрах. Звернув увагу суд, що постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року по справі № 488/1269/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2023 року та додаткове рішення суду від 14 лютого 2024 року, ухвалені за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором первісне та додаткове рішення суду першої інстанції підлягають скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс», так як колегія суддів не погоджується з вимогами товариства щодо його права вимагати дострокового виконання відповідачем умов договору, оскільки ним не було надано належних доказів повідомлення [PERSON] про наявність заборгованості, що передбачено умовами Закону України «Про споживче кредитування». За такого, на думку колегії суддів позивач має право на часткове задоволення позову у сумі 54 567,89 грн (21 455,55 грн заборгованість за тілом кредиту, 33 112,34 грн заборгованість за відсотками), виходячи з заявлених позовних вимог станом на 21 жовтня 2022 року. Враховуючи висновки апеляційного суду, позивачем повторно здійснено та надано докази повідомлення [PERSON] про наявність заборгованості, яка складається із залишку боргу по кредиту із вирахуванням суми боргу, задоволеної судом апеляційної інстанції. З урахуванням вказаного, станом на 14.05.2024 р., загальний розмір заборгованості за Кредитним договором, яка підлягає оплаті, становить 161 866,01 грн. з яких: заборгованість по тілу кредиту 159 867,00 грн.; заборгованість по відсотках 1 999,01 грн. та яку позивач просив суд стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 17.06.2024 року провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, у зв`язку з чим згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Проте, представник відповідача адвокат Підодвірний Т.І. надав суду заяву про залишення позову без розгляду, в якій фактично просив про закриття провадження у даній справі, вважаючи, що позивач звернувся до суду з позовом з тим самим предметом та з тих самих підстав. Представник позивача у противагу вказаній заяві надав додаткові пояснення, в яких фактично заперечив проти закриття провадження у даній справі, пояснюючи тим, що вказаний позов пред`явлений до відповідача про стягнення залишку заборгованості, яка не була сплачена відповідачем відповідно до умов кредитного договору з вирахуванням частково стягнутої з відповідача суми за рішенням апеляційної інстанції. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд доходить наступного висновку. Під час розгляду судом було встановлено, що 27.10.2021 р. між Акціонерним товариством ОТП Банк та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2037872632, згідно з п. 1.1. якого передбачено, що банк надає позичальнику кредит в розмірі 182 862,00 грн. з датою остаточного повернення 27.10.2026 р. 21 жовтня 2022 року АТ «ОТП Банк» на підставі договору факторингу №21/10/22 передав ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги у тому числі за кредитним договором №2037872632. Судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням умов укладеного договору, 04.05.2023 позивач звертався до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовною вимогою про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором № 2037872632 від 27.10.2021 року, у загальному розмірі 216 433,9 грн., з яких: 181322,55 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 35 111,35 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості по комісії. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєві від 18.12.2023 р. у цивільній справі № 488/1269/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивачу було відмовлено через відсутність доказів на підтвердження виконання АТ ОТБ Банк зобов`язань щодо надання відповідачу кредитних коштів, обумовлених сторонами у кредитному договорі № 2037872632. Проте, постановою Миколаївського апеляційного суду від 17.04.2024 р. рішення Корабельного районного суду м. Миколаєві від 18.12.2023 р. скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ "Діджи Фінанс" до [PERSON] задоволено частково. Стягнуто частину заборгованості за кредитним договором №2037872632 від 27 жовтня 2021 року станом на 21 жовтня 2022 року у сумі 54 567,89 грн, яка складається з 21 455,55 грн заборгованості за тілом кредиту та 33 112,34 грн заборгованості за відсотками. Вказане рішення було обґрунтовано тим, що факт укладання кредитного договору [PERSON] не оспорено. Протягом 14 календарних днів з дня укладання договору позичальник не відмовився від кредитного договору. 06 грудня 2021 року він здійснив погашення кредиту на суму 2130,24 грн. Вказане у сукупності спростовувало факт неотримання ним кредитних коштів. Проте, апеляційний суд не погодився з вимогами товариства щодо його права вимагати дострокового виконання відповідачем умов договору, оскільки ним не було надано належних доказів повідомлення [PERSON] про наявність заборгованості, що передбачено умовами Закону України «Про споживче кредитування». За такого, на думку суддів, позивач мав право на часткове задоволення позову у сумі 54 567,89 грн (21\~455,55 грн заборгованість за тілом кредиту, 33\~112,34 грн заборгованість за відсотками), виходячи з заявлених позовних вимог станом на 21 жовтня 2022 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Положеннями статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Судом встановлено, що на виконання умов Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань за договором № 2037872632 від 27.10.2021 р., на поштову адресу відповідача [PERSON] була направлена адвокатська вимога за вих. № 2782303012-АВ від 14.05.2024 р. про наявність заборгованості у розмірі 161 866,01 грн., з посиланням на застосування права дострокової вимоги,передбаченого ст. 1050 ЦК України. Вказане підтверджується наданою суду копією відповідної вимоги, списком згрупованих поштових відправлень та описом вкладення у лист від 14.05.2024 р. Враховуючи викладене, суд доходить переконання, що ТОВ «Діджи Фінанс» має право вимагати від відповідача належного виконання умов кредитного договору та дострокового стягнення залишку заборгованості за кредитним договром № 2037872632 від 27.10.2021 р. в сумі 161 866,01 грн. з яких: заборгованість по тілу кредиту 159 867,00 грн.; заборгованість по відсотках 1 999,01 грн. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими судом в нарадчій кімнаті, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 422,4 грн., а тому він підлягає до стягнення із відповідача. Крім того, позивач просив відшкодувати йому понесені витрати на правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідни хвитрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішенні справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат позивачем наданий: Договір № 42649746 про надання правової допомоги від 11.12.2023 р.; Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 13.06.2024 р; Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським бюро Анастасії Міньковської, необхідних для надання правничої (правової) допомоги від 13.06.2024 р.; Додаткова угода № 4 від 13.06.2024 р. до Договору № 42649746 про надання правової допомоги від 11.12.2023 р.; Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Під час розгляду справи стороною відповідача не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн. Крім того, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved