Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

25.01.2024 до Ірпінського міського суду Київської області з Тетіївського районного суду Київської області згідно ухвали про направлення справи за підсудністю від 08.12.2023 надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Позов обґрунтовано по тим підставам, що 01.06.2023\~року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики. Факт укладення даного договору підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою від 01.06.2023 року, оригінал якої знаходиться в [PERSON] . [PERSON] отримав в позику у позивача грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США. Строк виконання обов?язку з повернення позичених коштів датується 01.07.2023\~року. Крім того, відповідач взяв на себе обов?язки сплатити [PERSON] 5 000,00 доларів США в якості процентів за користування отриманими в борг коштами. У розписці зазначені [PERSON] суми позичених ним коштів та процентів як цифровим, так і літерним способом, а також міститься підпис позичальника. Жодних виправлень розписка не містить. На численні прохання та телефонні дзвінки [PERSON] не реагує, ухиляється від повернення боргу в сумі 55 000,00 доларів США, чим порушує взяті на себе зобов?язання. Отже, розписка від 01.06.2023\~року про отримання грошових коштів підтверджує факт укладення договору позики, факт отримання коштів відповідачем від позивача на суму 50 000,00 доларів США, а також обов?язок їх повернення до 01.07.2023\~року. Вказує про те, що оскільки [PERSON] надав відповідачу на підставі розписки від 01.06.2023 року грошові кошти в сумі 50\~000,00 доларів США на умовах їх поворотності, однак відповідач свої зобов`язання у встановлений договором строк не виконав, на вимоги щодо повернення грошових коштів не реагує, з метою захисту своїх майнових прав, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом з вимогою про примусове стягнення з [PERSON] вказаної суми коштів у валюті виконання основного зобов`язання. Крім того, з огляду на те, що у договорі позики сторонами обумовлено умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, з [PERSON] на користь позивача також підлягають стягненню 5000,00 доларів США в якості неповернутої суми процентів за користування позиченими коштами, так само визначених у валюті основного зобов`язання. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за розпискою від 01.06.2023 року в сумі 55\~000,00 доларів США. Стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 26.01.2024 по справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 07.08.2024 закрито підготовче судове провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи належним чином повідомлений. До суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що стверджується оголошенням про виклик до суду на сайті «Судова влада України». Так, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовну заяву з доданими до неї документами направлено відповідачу за останньою відомою адресою зареєстрованого місця проживання, проте, рекомендований лист з рекомендованим повідомленням повернулись на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Разом з тим, суд зазначає про те, що 11.04.2024 від представника [PERSON] адвоката Кравець Т.В. надходила заява про відкладення розгляду справи, до заяви адвоката долучено також заяву [PERSON] , який вказав про те, що на даний час перебуває за кордоном, з позовною заявою не ознайомлювався. 15.05.2024 до суду від представника [PERSON] адвоката Кравець Т.В. надходила аналогічного змісту заява, в якій, разом з тим, [PERSON] зазначив про те, що планує орієнтовно повернутися до України після 15.06.2024. Так, 08.07.2024 відповідач по справі [PERSON] приймав участь у підготовчому судовому засіданні, просив розгляд справи відкласти. В наступні судові засідання відповідач та його представник не прибували, про розгляд справи повідомлялись, причини неявки суду не відомі. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Інших клопотань до суду від сторін також не надходило. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам частини 4 статті 223 та статей 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно зі\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, Згідно з частинами першою та другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). За змістом статей 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17-ц (провадження № 14-144цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 зазначено, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частина друга\~статті 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.2\~ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно\~ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 01.06.2023\~року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики у формі розписки, згідно якої [PERSON] 01.06.2023 року отримав в позику від [PERSON] грошові кошти в розмірі 50000,00 доларів США, які зобов`язується повернути до 01.07.2023 року і сплатити додатково відсотки у розмірі 5000,00 доларів США. В розписці зазначено дані позичальника боржник [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , кредитора [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та стоїть підпис боржника. Відповідно до ч.\~2 ст.\~509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з\~підстав, встановлених ст.\~11 Цивільного кодексу України. Відповідно до п.\~1\~ч.\~2 ст.\~11 Цивільного кодексу України, договори та інші правочини є\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.\~1 ст.\~626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до принципу свободи договору, закріпленого в ст. 6 та ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ст.\~629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2\~ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до приписів\~ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на викладене, суд виходить з того, що між сторонами була дотримана форма договору позики та представленим договором, а саме розпискою від 01.06.2023 року, посвідчено передання позивачем відповідачу у борг 50000,00 доларів США. Крім того, в розписці сторони узгодили, що боржник сплачує додатково позикодавцеві 5000,00 доларів США. Відповідно до\~статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.\~1 ст.\~530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є\~його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.\~1 ст.\~612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у\~строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.\~2 ст.\~612 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. В статті 525 ЦК України вказано на недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.\~ Згідно положень\~ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Як встановлено, у позивача знаходиться оригінал боргової розписки від 01.06.2023 року, що свідчить про те, що відповідач не виконав свої зобов`язання та не повернув борг. Стаття 524 ЦК України\~вказує, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. При цьому також зазначено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Зобов`язання відповідача за договором позики грошей від 01.06.2023 року обумовлено його сторонами у доларах США. Відповідно до\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки, з боку позичальника зобов`язання, взяті ним 01.06.2023 року не виконані, позика в розмірі 50000,00 доларів США та передбачені сторонами додаткові відсотки в розмірі 5000,00 доларів США, не повернуті, враховуючи, що будь яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача боргу за договором позики у загальній сумі 55000,00 доларів США. При цьому, суд також враховує, що відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за розпискою від 01.06.2023 року року в добровільному порядку, а також про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до статті 617 ЦК України. Враховуючи викладене, оцінюючи надані суду докази, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позову повністю. Крім того, оскільки вимоги позивача задоволено в повному обсязі, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 13420,00 грн.

Outcome: approved