Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом, у якому просить стягнути на його користь з фізичної особи-підприємця [PERSON] авансовий платіж у сумі 250 200,00 грн., 50% неустойки від суми боргу, що становить 125 100,00 грн., та 10 000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] було здійснено замовлення меблів у фізичної особи-підприємця [PERSON] , та внесено завдаток у загальному розмірі 9 300,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становило 250 200,00 грн. Під час встановлення частини меблів було виявлено значну кількість дефектів майже на кожній деталі, внаслідок чого між [PERSON] та фізичної особи-підприємця [PERSON] було досягнуто домовленість, що фізична особа-підприємець [PERSON] забирає усі деталі меблів та повертає [PERSON] сплачені кошти. Фізична особа-підприємець [PERSON] забрав усі деталі меблів, проте грошові кошти [PERSON] не повернув та перестав виходити на зв`язок. Наведене призвело до виникнення у [PERSON] моральних страждань. Фізична особа-підприємець [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що [PERSON] не має права розірвати укладені з ним договори на виготовлення меблів, так як ці договори були укладені на відстані та стосуються виготовлення товару на замовлення споживача, тобто виготовлені меблі не можуть бути продані іншим особам без істотних фінансових та часових затрат з його, фізичної особи-підприємця [PERSON] , боку. [PERSON] відмовився приймати меблі через надумані недоліки, останні нічим не підтверджені. [PERSON] не довів наявності істотних дефектів меблів, та навіть не дозволив ці меблі зібрати (здійснити монтаж), чим довести, що недоліки у меблях відсутні. Меблі знаходяться на складі фізичної особи-підприємця [PERSON] , останній готовий поставити їх [PERSON] , зібрати їх та встановити, у разі потреби - переробити та усунути недоліки. Судом з`ясовано, що між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] у літку 2021 р. (точну дату на підставі наявних у справ доказів встановити неможливо) було укладено два договори, відповідно до умов яких фізична особа-підприємець [PERSON] зобов`язався виготовити меблі на замовлення [PERSON] , та встановити (змонтувати) їх у квартирі останнього за адресою: [ADDRESS] . Ці обставини підтверджуються перепискою у месенджері Вайбер між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , замовленням № 368 (без дати) та замовленням № 304 (без дати) на виготовлення меблів - шаф-купе та кухні відповідно (т. 1, а. с. 10 - 13, 21, 22). З замовлення № 304 на виготовлення меблів випливає, що термін встановлення меблів (кухні)- 08-10.09.2021 р., а з замовлення № 368 на виготовлення меблів випливає, що термін встановлення меблів (шаф-купе) - 23.11.2021 р. (т. 1, а. с. 21, 22). З замовлення № 368 та № 304 на виготовлення меблів також вбачається, що [PERSON] видав фізичній особі-підприємцю [PERSON] завдаток у розмірі 81 560,00 грн. та 168 640,00 грн. відповідно, тобто усього 250 200,00 грн. (т. 1, а. с. 21, 22). Те, що ці кошти були завдатком, а не авансовим платежем, [PERSON] зазначає і у позовній заяві, обґрунтовуючи позов. При цьому у прохальній частині позовної заяви [PERSON] просить стягнути на його користь з фізичної особи-підприємця [PERSON] авансовий платіж у сумі 250 200,00 грн., що суперечить вказаний ним же підставі позову, а саме - що ці кошти є завдатком (про що також вказано у замовленнях № 368 та № 304 на виготовлення меблів), що, якщо формально підходити до розгляду справи, підхід, вже є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову в частині вимоги про стягнення авансового платежу у сумі 250 200,00 грн., оскільки ці грошові кошти не є авансовим платежем, а тому у будь-якому випадку не можуть бути стягнуті саме як авансовий платіж, як це просить [PERSON] . Однак Суд, з метою виконання завдання цивільного судочинства, не обмежується формальним підходом до розгляду справи. У позовній заяві [PERSON] посилається на те, що у подальшому між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було досягнуто домовленості, що замовлення № 304 та замовлення № 368 на виготовлення меблів фізична особа-підприємець [PERSON] зобов`язується виконати у строк до 12.12.2021 р., і що у разі невиконання замовлень у цей строк зобов`язується повернути отриману суму коштів та 50% від цієї суми. На підтвердження цих обставин [PERSON] подав розписку від 13.11.2021 р. фізичної особи-підприємця [PERSON] (т. 1, а. с. 20). Фізична особа-підприємець [PERSON] проти цього частково заперечив, посилаючись на те, що розписка від 13.11.2021 р. стосується лише замовлення № 304 на виготовлення меблів, та не стосується замовлення № 368 на виготовлення меблів. Суд зазначає, що у розписці від 13.11.2021 р. фізичної особи-підприємця [PERSON] дійсно міститься посилання лише на замовлення № 304 на виготовлення меблів, проте найменування меблів у розписці стосується як цього замовлення, а саме - меблі у виді кухні, так і замовлення № 368 на виготовлення меблів, а саме - меблі у виді шаф, що вказує на те, що розписка стосується обох замовлень. Крім того, з матеріалів справи вбачається та фізичною особою-підприємцем [PERSON] не заперечується, що він не намагався встановити шафи-купе у передбачений строк - 23.11.2021 р., що також вказує на те, скаредна ним розписка від 13.11.2021 р. стосувалася обох замовлень на виготовлення меблів. Таким чином Суд виходить з того, що строк виконання замовлення № 368 та № 304 на виготовлення меблів остаточно було визначено до 12.12.2021 р., при цьому у разі невиконання замовлень у цей строк фізична особа-підприємець [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] раніше одержані кошти та 50% від цих коштів. У наведених правовідносинах [PERSON] виступає споживачем, а фізична особа-підприємець [PERSON] - виконавцем, який виконує роботи, у розумінні норм Закону України "Про захист прав споживачів". Тобто спірні правовідносини регулюються Законом України "Про захист прав споживачів", зважаючи на які, Суд приходить до висновку, що між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договори про виконання робіт, строк виконання яких - до 12.12.2021 р. 07.12.2021 р. працівники фізичної особи-підприємця [PERSON] привезли частину деталей меблів до квартири [PERSON] 09.12.2021 р. працівники фізичної особи-підприємця [PERSON] привезли додаткові деталі меблів, та почали збирати меблі у квартирі [PERSON] 09.12.2021 р. збір меблів не було завершено, оскільки [PERSON] вважав, що майже кожна деталь мала дефекти, та запропонував фізичній особі-підприємцю [PERSON] повернути сплачені раніше грошові кошти. На ці обставини [PERSON] посилається у позовній заяві, та вони не заперечуються фізичною особою-підприємцем [PERSON] . Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Тобто [PERSON] мав право відмовитися від договорів про виконання робіт, укладених з фізичною особою-підприємцем [PERSON] , за умови, якщо останній своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за цими договорами, або виконував роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. [PERSON] не подано доказів, що фізична особа-підприємець [PERSON] своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за укладеними між ними договорами, або виконував роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк - до 12.12.2021 р., стає неможливим, а з наведених вище обставин вбачається, що фізична особа-підприємець [PERSON] приступив до виконання робіт 09.12.2021 р., виконання робіт було припинено у цей же день на вимогу [PERSON] . За таких обставин Суд вважає, що [PERSON] не мав права відмовитися від договорів про виконання робіт, укладених з фізичною особою-підприємцем [PERSON] , з тієї підстави, що останній своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за цими договорами, або виконував роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. З зазначеного вище випливає, що підставою відмови [PERSON] від договорів про виконання робіт, укладених з фізичною особою-підприємцем [PERSON] , були дефекти більшості деталей меблів. Абзацом першим частини четвертої статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Суд зазначає, що [PERSON] не подано доказів, на підставі яких можна було б з`ясувати, чи є дефекти деталей меблів, на які він посилається у позовній заяві, істотними недоліками у виконаній фізичною особою-підприємцем [PERSON] роботі. Надані [PERSON] докази (показання свідків, відеозаписи деталей меблів, фотознімки деталей меблів) не дають Суду можливості з`ясувати наявність у деталях меблів істотних недоліків, так як ці докази лише вказують на наявність певних пошкоджень у деталях меблів, а з`ясування ж питання ж того, чи є таки пошкодженнями істотними недоліками потребує спеціальних знань, тобто призначення експертизи. Між тим, такого клопотання [PERSON] не заявляв. Тобто [PERSON] не доведено, що у роботі фізичної особи-підприємця [PERSON] були наявні істотні недоліки, а тому [PERSON] не мав права вимагати розірвання укладених між ними договорів про виконання робіт. Таким чином вимога [PERSON] щодо припинення фізичною особою-підприємцем [PERSON] виконання робіт, фактично була вимогою про розірвання укладених між ними договорів про виконання робіт, а тому була незаконною. За наявності недоліків деталей меблів, які не є істотними, [PERSON] мав діяти, зважаючи на частину третю статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів", якою визначено, що передбачено, що у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. Однак, в порушення наведених положень Закону України "Про захист прав споживачів", [PERSON] фактично розірвав договори про виконання робіт, укладені з фізичною особою-підприємцем [PERSON] . При цьому Суд зауважує, що під час розгляду справи фізична особа-підприємець [PERSON] та його представники неодноразово наголошували, що він, фізична особа-підприємець [PERSON] , готовий доставити, зібрати встановити меблі у квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , і у разі потреби - переробити та усунути недоліки, як це і передбачено частиною третьою статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів". Зважаючи на викладене, Суд вважає, що у [PERSON] відсутні підстави вимагати від фізичної особи-підприємця [PERSON] відшкодування збитків, зокрема, шляхом повернення грошових коштів у розмірі 250 200,00 грн. Частиною першою статті 570 Цивільного кодексу України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Як зазначалося вище, [PERSON] видав фізичній особі-підприємцю [PERSON] завдаток у розмірі 250 200,00 грн. у рахунок належних з нього за договорами про виготовлення меблів платежів, тобто [PERSON] у цих правовідносинах є боржником, а фізичною особа-підприємець [PERSON] - кредитором. Відповідно до частини першої статті 571 Цивільного кодексу України якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Як було встановлено раніше, фізична особа-підприємець [PERSON] не виконав зобов`язання за договорами про виготовлення меблів через протиправне фактичне розірвання цих договорів [PERSON] , тобто з вини останнього, а тому завдаток має залишитися у фізичної особи-підприємця [PERSON] . За таких обставин підстави для стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 250 200,00 грн. як у якості відшкодування збитків, так і як у якості завдатку, відсутні. Як зазначалося раніше, між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] досягнуто домовленості, що замовлення № 304 та замовлення № 368 на виготовлення меблів фізична особа-підприємець [PERSON] зобов`язується виконати у строк до 12.12.2021 р., і що у разі невиконання замовлень у цей строк зобов`язується повернути отриману суму коштів та 50% від цієї суми, що підтверджується розпискою від 13.11.2021 р. фізичної особи-підприємця [PERSON] (т. 1, а. с. 20). Згідно з частиною першою статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Тобто сплата 50% від суми отриманих коштів, про яку йдеться у розписці від 13.11.2021 р., є неустойкою, яку фізична особа-підприємець [PERSON] зобов`язався передати [PERSON] у разі порушення ним зобов`язання, а саме - невиконання у строк до 12.12.2021 р. замовлення № 304 та замовлення № 368 на виготовлення меблів. Між тим, правові наслідки за порушення зобов`язання, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України) настає у разі наявності вини особи, яка порушила зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, що передбачено частиною першою статті 614 Цивільного кодексу України: особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Оскільки, як встановлю вище, фізична особа-підприємець [PERSON] не виконав зобов`язання за договорами про виготовлення меблів через протиправне фактичне розірвання цих договорів [PERSON] , тобто з вини останнього, то вина фізичної особи-підприємця [PERSON] у порушення зобов`язань відсутня, а тому він не несе відповідальності за таке порушення, зокрема, у виді сплати неустойки, а саме - сплати 50% від суми отриманих коштів, тому підстави для стягнення цієї суми коштів відсутні. Частиною першою статті 23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З наведеного раніше випливає, що [PERSON] не довів, що фізичною особою-підприємцем [PERSON] було порушено його права і що дії чи бездіяльність останнього були неправомірними. Також вище встановлено, що вина фізичної особи-підприємця [PERSON] у невиконані зобов`язання за договорами про виготовлення меблів відсутня. За таких обставин підстави для відшкодування моральної шкоди фізичною особою-підприємцем [PERSON] відсутні. Підсумовуючи викладене, Суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] повністю.

Outcome: dismissed