Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Пилипенко Олександра Сергійовича звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22 грудня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] укладений договір позики у формі розписки, згідно з умовами якої [PERSON] передав [PERSON] та [PERSON] грошові кошти у розмірі 20000 доларів США зі строком повернення 30.09.2024 , що підтверджується власноруч написаною [PERSON] та [PERSON] розпискою. Однак, з моменту укладення угоди відповідачі, всупереч домовленостям так і не здійснили жодного платежу і не повернули отриману в позику грошові кошти. Позивач неодноразово, усно звертався до них з вимогою повернути борг, однак відповідачі умов договору не виконують. 06.10.2024 [PERSON] направив письмову вимогу до [PERSON] та [PERSON] про повернення ними боргу, проте дана вимога відповідачами проігнорована, а тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Справу розглянуто в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, позов просить задоволити . Представник позивача адвокат Пилипенко О.С. підтримав вимоги, просить їх задовольнити в повному об"ємі . Відповідачі в судове засідання не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить СМС повідомлення, причину неявки суду не повідомили, а тому суд вважажє за можливе розглядати дану справу на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.12.2021 відповідачі [PERSON] та [PERSON] отримали в борг від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США, які зобов`язалися повернути до 30 вересня 2024 року. Факт отримання коштів у борг підтверджується власноруч підписаною відповідачами розпискою (а.с. 6). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2ст. 1047 ЦК України). Частина 1 ст.1049 ЦК України визначає, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Судом встановлено, що розписка від 22.12.2021 року містить умову про отримання грошових коштів у борг, дату отримання коштів та зобов`язання їх повернути у визначений в ній строк. Отже, зазначена розписка є належним доказом, що підтверджує боргове зобов`язання, а правовідносини, які виникли між сторонами, є правовідносинами, що виникли з договору позики . Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Після закінчення строку повернення суми боргу, тобто до 30.09.2024 , відповідачі борг не повернули, чим порушили умови договору позики від 22.12.2021 . Суд враховує і застосовує правовий висновок Великої палати Верховного Суду, наданий ним у постанові від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц. Зокрема у тій частині, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини 1статті 1046 ЦК України, а також частини 1статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Тож зважаючи на встановлені обставини, суд вважає доведеним факт порушення відповідачами взятого на себе грошового зобов`язання на підставі договору позики, по її поверненню, а тому вважає доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, на повернення йому відповідачами, як боржниками суми позики у розмірі 20000 доларів США. Тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики в розмірі 20000 доларів США, підлягають задоволенню, однак частково, з огляду на наступне. Положення ч.1 ст.541 ЦК України визначають, що солідарний обов`язок виникає тільки у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. А зміст розписки, як вже було встановлено судом, не містить відомостей про те, що відповідачі взяли на себе обов`язок з повернення позики саме на умовах солідарного порядку. Не передбачено цього і у будь-яких законах. Натомість, відповідно до положень ч.1 ст.540 ЦК України якщо у зобов`язанні беруть участь кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. І оскільки зміст розписки інших відомостей не містить, у даному випадку має місце зобов`язання із множинністю осіб, і відповідно зобов`язання є частковим і кожний із боржників (відповідачів у цій справі) повинен був і повинен зараз виконати обов`язок у рівній частці. Такий правовий висновок підтримано і Верховним Судом, який виклав його у постанові від 17.04.2019 року (справа №519/654/17). І саме тому позику у розмірі 20 000 доларів США відповідачі повинні повернути у рівних частках, тобто по 10 000 доларів США кожен, а не обидва у солідарному порядку. Пунктом 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Позивач являється інвалідом 2 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] від 08.06.2022 , а тому з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 8246,00 гривень. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 13.10.2023 укладеного між адвокатом Пилипенко О.С. та [PERSON] , копію акту наданих послуг, копію прибуткового касового ордеру № 01/02-12/24 на суму 4000 грн., копію квитанції №617095406988 від 21.10.2024 про оплату послуг адвоката у розмірі 6000 грн.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати понесені позивачем за надання професійної правничої допомоги в розмірі 10000 грн. На підстав викладеного, ст.ст. 263-268 ЦПК України, ст. 1046,1048 ЦК України, суд, -

Outcome: partial