Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-06 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 23 серпня 2024 року до Балаклійського районного суду Харківської області зі Зміївського районного суду Харківської області за підсудністю надійшла позовна заява [PERSON] , подана його представником - адвокатом Гетьман О.М., до [PERSON] про стягнення заборгованості за борговою розпискою від 03.04.2021 у загальному розмірі гривневого еквівалента 6 451 долара 26 центів США, визначеного за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03.04.2021 між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав від позивача у борг грошові кошти у розмірі гривневого еквіваленту 5 000,00 доларів США, що з урахуванням встановленого на день укладення договору курсу гривні щодо іноземної валюти становило 137 900,00 грн. Вказаний договір позики було укладено строком на 5 місяців, тобто 03.09.2021 відповідач зобов`язався повернути позивачу отримані від нього у борг грошові кошти у розмірі гривневого еквіваленту 5 000,00 доларів США на день повернення. Вказаний факт підтверджується розпискою від 03.04.2021, власноруч написаною відповідачем та підписаною ним особисто у присутності позивача. Зі змісту наданої відповідачем розписки також вбачається, що у разі неповернення боргу (тобто у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань) відповідач після 03.09.2021 зобов`язується сплатити на користь позивача відсотки у розмірі 10% річних в якості неустойки. Сторони погодили, що кінцевим строком виконання зобов`язання відповідачем є 03.09.2021, тому у випадку неповернення боргу, починаючи, з 04.09.2021 відповідач вважається таким, що прострочив грошове зобов`язання. До теперішнього часу відповідачем не виконано взяті на себе за договором позики від 03.04.2021 зобов`язання, борг позивачу не повернуто, будь-якої суми в рахунок погашення боргу не сплачено, що свідчить про порушення цивільного права та інтересу позивача, внаслідок чого останній змушений звернутися до суду з цим позовом. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце його проведення були повідомлені належним чином. Через канцелярію суду представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання повістки про виклик до суду за місцем проживання, а також викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 28.08.2024 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін на 25.09.2024. 25.09.2024 підготовче засідання було відкладено на 23.10.2024. Ухвалою від 23.10.2024 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду на 02.12.2024. 02.12.2024 судове засідання було відкладено за клопотанням представника позивача на 07.01.2025. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 07.01.2025, у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача [PERSON] , на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановлено провести заочний розгляд справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що 03.04.2021 між сторонами по справі укладено договір позики, згідно з яким [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошові кошти у розмірі гривневого еквіваленту 5 000 доларів США, що з урахуванням встановленого на день укладення договору курсу гривні щодо іноземної валюти становило 137 900 грн, які зобов`язався повернути позивачу у розмірі гривневого еквіваленту 5 000 доларів США на день повернення (а.с. 12, 48). Домовленістю сторін було визначено кінцевий строк повернення грошових коштів, а саме 03.09.2021 та відповідальність за невиконання або несвоєчасне виконання зобов`язання. Станом на 29.07.2024 офіційний курс гривні щодо долара США складав 41,0980 (а.с. 13). Згідно з інформацією з Державного реєстру речового права на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] на праві приватної власності належать: земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер 6321782704:00:004:0007; земельна ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер 6321782704:00:007:0157; житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 52,3 кв.м., житловою площею 32,9 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . На праві спільної часткової власності відповідачу належить 1/4 частка квартири загальною площею 68,4 кв.м., житловою площею 40,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , та гараж загальною площею 27,1 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16-17). Норми права, які застосував суд. Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (стаття 545 ЦК України). За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, ч. 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику. За змістом ч. 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником. Відповідно до положень ст. 610 ЦК Україні порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Мотиви суду. В судовому засіданні було встановлено, що між [PERSON] і [PERSON] виникли договірні зобов`язання на підставі договору позики від 03.04.2021, про що свідчить розписка відповідача, надана позивачу. Верховним Судом України у своїх постановах від 18.01.2017 у цивільній справі № 6-2789цс16 та від 18.09.2013 у цивільній справі № 6-63цс13 висловлено правову позицію, у якій зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також, засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. В контексті даної правової норми обов`язковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис позичальника, його уповноваженого представника, а факультативними дата, місце видачі, вказівка про свідків тощо. Зазначеним договором були визначені його предмет, строки та умови повернення, розмір плати за користування коштами та інші умови правовідношення, тобто визначені всі істотні умови договору. Досліджуючи оригінал боргової розписки, який міститься в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що ця розписка є підтвердженням існування між сторонами договірних зобов`язань та є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договором позики від 03.04.2021 встановлений строк виконання зобов`язання 5 місяців, тобто до 03.09.2021. Умовами договору передбачено, що 03.09.2021 відповідач зобов`язаний повернути отримані від позивача у борг грошові кошти у розмірі гривневого еквівалента 5000 доларів США за курсом на день повернення. У разі неповернення боргу в обумовлений договором позики строк (до 03.09.2021), відповідач зобов`язався сплачувати 10% річних в якості неустойки. Наявність у позивача оригіналу наданої відповідачем розписки від 03.04.2021 у розумінні ст. 545 ЦК України свідчить про те, що зобов`язання з повернення позики позичальником (відповідачем у справі) не виконано. Оскільки умови вказаного договору відповідачем не виконано, з 04.09.2021 починається перебіг строку прострочення виконання зобов`язання, відтак, саме з цієї дати у позивача виникло право вимоги щодо повернення боргу та сплати відсотків. Суд погоджується з наданим позивачем детальним розрахунком заборгованості зі сплати процентів за прострочення виконання зобов`язання, відповідно до якого розмір 10% річних за період з 04.09.2021 до 29.07.2024 (1 060 днів) дорівнює 1 451,26 доларів США: 5 000 х 10% / 100% /365 х 1 060 = 1 451,26 (доларів США), де 5 000 доларів США - сума боргу, 10% - процентна ставка, 365 - кількість днів в році, 1 060 - кількість днів прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, внаслідок порушення зобов`язання за договором позики у відповідача виникла заборгованість в сумі 6 451,26 доларів США, яка складається із основної суми боргу - 5 000 доларів США, заборгованості за процентами - 1 451,26 доларів США. Разом з тим, особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно до ч. 3 статті 49 ЗУ "Про виконавче провадження" у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами 1 і 2 цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби. За змістом статей 192 та 524 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов`язання може бути виражене у гривні або сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті. Суд встановлює, чи визначено зобов`язання в іноземній валюті, чи у гривні з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті. У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню. Гривневий еквівалент іноземної валюти, що підлягає стягненню, визначається за офіційним курсом НБУ на момент виконання грошового зобов`язання, яким є дата зарахування коштів на рахунок стягувача або видачі йому готівки. Відповідач зобов`язався виконати зобов`язання за договором позики в іноземній валюті - в доларах США, в гривневому еквіваленті на день повернення грошових коштів. Судові витрати. Як убачається з матеріалів справи, позивач на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору (а.с. 18-19). У зв`язку із задоволенням позову відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 2 651,34 грн (6 451,26 х 41,098 х 1% = 2 651,34) підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Стосовно витрат позивача на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн, суд зазначає таке. За приписами ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). На підставі п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 15.07.2024 між Адвокатським об`єднанням "Гетьман" і [PERSON] укладено договір про надання правничої допомоги, яким визначено, що об`єднання зобов`язується здійснити представництво або надати інші види правничої (правової) допомоги клієнту на умовах і в порядку, визначеному цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої (правової) допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору. Також договором визначено розмір гонорару у сумі 10 000 грн за попередню та подальшу консультацію щодо предмета договору, вивчення, аналіз наданих документів, опрацювання законодавчої бази, судової практики, формування правової позиції, підготовку проекту позовної заяви та інших заяв по суті справи, участь у судових засіданнях 2 000 грн (а.с. 20-21). З квитанції до платіжної інструкції про переказ готівки № 0.0.3791423478.1 від 29.07.2024 вбачається, що [PERSON]. сплатив Адвокатському об`єднанню "Гетьман" грошові кошти у сумі 10 000 гривень за надання послуг за договором (а.с. 24). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, оскільки вони є фактично понесеними. У відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Дослідивши матеріали справи та зміст поданих сторонами документів, суд вважає співмірним наданий адвокатським об`єднанням обсяг послуг з їх вартістю 10 000 грн, враховуючи фактичний вид правової допомоги, складність справи, затрачений час на надання таких послуг. Внаслідок задоволення позову витрати на професійну правничу допомогу на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. Таким чином, стягненню з відповідача підлягають витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн.

Outcome: approved