Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-22 00:00:00

У листопаді 2024 позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Пєнязькову Ольгу Олександрівну, звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 18.02.2003 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 126. В обґрунтування позову вказано, що з 18.02.2003 позивач з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають повнолітніх дітей. Спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, ведення спільного господарства. За час перебування у шлюбі сторонам не вдалося створити міцну сім`ю. Шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться, подальше сумісне життя позивач вважає недоцільним та таким, що суперечить його інтересам. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 27.11.2024 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні. В позові заявлено клопотання про розгляд справи без участі позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує. 19.12.2024 від відповідача електронною поштою до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 18.02.2003 [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 126, що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу (СК) України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. У даній справі суд враховує, що з позовом про розірвання шлюбу позивач звернувся в листопаді 2024 року, відповідач позов визнає, будь-яких інших заяв (клопотань) на адресу суду не надходило. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі заяви в позові сплачений судовий збір слід залишити за позивачем.

Outcome: approved