Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-29 00:00:00

у жовтні 2024 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ТОВ "Діджи Фінанс" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що відповідачами не виконується рішення Дарницького районного суду м. Києва № 753/11409/13 від 19 грудня 2013 року (із врахуванням ухвали Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року) щодо стягнення заборгованості за кредитним договором ML-009/326/2007. Позивач зазначає, що наразі є належним стягувачем за вказаним договором. Оскільки відповідачі не погашають заборгованість за кредитним договором, позивач просить суд стягнути із них 3% річних за прострочення грошового зобов`язання у період з 15 березня 2017 року по 15 червня 2017 року, що становить 1049,06 швейцарських франків, що еквівалентно 50 772,09 грн. Окрім того, позивач просить стягнути із відповідачів кошти понесені ним на правову допомогу 15000,00 року та суму сплаченого судового збору 2422,40 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 жовтня 2024 року цивільну справу № 753/19625/24 передано судді Шаповаловій К.В. Ухвалою суду від 25 жовтня 2024 року було відкрито провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Разом з тим, до провадженні судді Шаповалової К.В. було передано також цивільні справи № 753/19645/24 за позовом ТОВ "Діджи Фінанс" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних з тих самих підстав, але за період з 15 червня 2018 року по 15 вересня 2018 року та № 753/19747/24 про стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних з тих самих підстав, але за період з 15 вересня 2021 року по 15 грудня 2021 року. Ухвалою суду від 29 жовтня 2024 року було об`єднано в одне провадження цивільну справу № 753/19645/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних та цивільну справу № 753/19747/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних разом з цивільною справою №753/19625/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних, та присвоєно їм єдиний реєстраційний номер - 753/19625/24. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Копії ухвали про відкриття проваджень у справі, копії ухвал про об`єднання позовних заяв та копії позовних заяв з додатками направлялася відповідачам на адресу їх місця реєстрації: [ADDRESS] , та були отримані відповідачами особисто 11 листопада 2024 року, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення поштових відправлень, які повернулися до суду. Відповідно до пункту 1 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідачі не скористалися своїм процесуальним правом та не направили суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, доходить наступного висновку. 19 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП» та [PERSON] укладено кредитний договір № ML-009/326/2007. 19 вересня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договори поруки між Банком та [PERSON] , [PERSON] №SR-009/328/2007/01 та №SR-009/328/2007/02. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 грудня 2013 року у справі № 753/11409/23-ц стягнуто солідарно з відповідачів на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № ML-009/326/2007 від 19 вересня 2007 року у розмірі 196 114 швейцарських франків 54 сантима, що еквівалентно 1 736 420 гривень 69 копійок за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості та неустойку в розмірі 6 136 630 гривень 21 копійок, що разом складає 7 873 050 гривень 90 копійок. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» витрати на оплату судового збору в розмірі 3 441,00 грн та інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 15.06.2022 у справі № 753/11409/13-ц рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2013 змінено в частині визначення розміру заборгованості за Кредитним договором №ML-009/326/2007, та вказано, що розмір заборгованості, що підлягає до солідарного стягнення з відповідачів на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» становить 137 242,92 швейцарських франків - заборгованості по кредиту; 8 514,95 швейцарських франків - заборгованості по відсоткам; 9 773,40 гривень - пені за порушення строків повернення кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом, а також 75,00 грн штрафу. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2023 року у справі № 753/11409/13-ц замінено стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (код ЄДРПОУ 42649746) у справі № 753/11409/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальність «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно пунктом першим частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування, зокрема, трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, підтвердженого судовим рішенням. З огляду на те, що відповідачі порушили вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Так, Верховний Суд у постанові по справі № 910/11249/17 від 07.02.2017 зробив висновок, що норма статті 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості за несвоєчасне виконання зобов`язання відповідачам за період з 15 березня 2017 року по 15 червня 2017 року на розмір заборгованості за кредитом у сумі 137 242,92 швейцарських франків було нараховано 3% річних, у розмірі 1049,06 швейцарських франків, що еквівалентно 50 772, 09 грн Окрім того, за несвоєчасне виконання зобов`язання відповідачам за період з 15 вересня 2021 року по 15 грудня 2021 року на розмір заборгованості за кредитом у сумі 137 242,92 швейцарських франків було нараховано 3% річних, у розмірі 1037,78 швейцарських франків, що еквівалентно 50 363,40 грн. Також, за несвоєчасне виконання зобов`язання відповідачам за період з 15 червня 2018 по 15 вересня 2018 року на розмір заборгованості за кредитом у сумі 137 242,92 швейцарських франків було нараховано 3% річних, у розмірі 1049,06 швейцарських франків, що еквівалентно 50910,90 грн. Судом під час розгляду справи встановлено наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання. Доказів того, що на час нарахуванням банком 3% річних боржниками було погашено заборгованість повністю чи частково, відповідачами суду надано не було. При цьому, суд враховує, що наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, зважаючи на викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними належними, допустимими та достатніми доказами у справі, тому вони підлягають задоволенню в загальному розмірі 152 046,39 грн. Разом з тим позивач просив стягнути з відповідачів витрати понесені ним на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 за кожен із позовів, що в сумі складає 45000,00 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до положень пункту 1.1 договору №11 про надання правової допомоги від 12 лютого 2024 року, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та Адвокатський бюро «Анастасії Міньковської», клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором. Розділом 4 договору передбачений порядок здійснення розрахунків, де, зокрема вказана тарифікація наданих послуг та сума гонорару адвоката. Вбчається, що за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної із сторін. Відповідно до копії додаткової угоди № 20 від 25 вересня 2024 року, адвокатське бюро прийняло на себе зобов`язання з надання наступної юридичної допомоги: представництво клієнта в Дарницькому районному суді м. Києва у справах за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно із актом про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 03 жовтня 2024 року, сторони підтверджують, що Адвокатське бюро надало клієнту, а клієнт прийняв правничу допомогу загальною вартістю 15 000 грн, зокрема: ознайомлення з наданими клієнтом документами, матеріалами судових справ, правовий аналіз обставин спірних правовідносин - 2000 грн; складання та направлення позовної заяви про стягнення заборгованості відповідно до статті 625 ЦК України за період з 15 вересня 2021 року по 15 грудня 2021 року - 8000 грн; гонорар успіху адвоката (за позитивне рішення) - 5000 грн. При цьому суд зазначає, що до позовних заяв, де нарахування 3% річних визначалося за періоди з березня по червень 2017 року та з червня по вересень 2018 року містять докази надання правничої допомоги щодо складання та подання позовної заяви про стягнення з відповідачів 3% річниї за період з 15 вересня 2021 року по 15 грудня 2021 року. Отже, адвокатом надано суду докази щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн за подання та складання позовної заяви саме за період з 15 вересня 2021 року по 15 грудня 2021 року. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, що вказана категорія справ не є складною та існує чисельна усталена судова практика щодо розгляду аналогічних справ, враховуючи, що подання таких позовів, зокрема від імені ТОВ «Діджи Фінанс» не є одиничним випадком, що відповідно не потребує значного часу для професійного адвоката для складання позовної заяви, враховуючи її зміст, обґрунтування, викладені обставини, долучені докази, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з огляду на розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи, зважаючи на те, що позови було подано адвокатом через підсистему Електронний суд, що саме по собі значно скоротило час роботи адвоката на друку, копіювання додатків до позову та надсилання їх до суду засобами поштового зв`язку, враховуючи, що позивачем подано до суду три позови, які є ідентичними за своїм змістом та поданими доказами, а різняться лише періодами нарахування 3% річних, з огляду на долучені докази про надання правової допомоги, про які зазначено вище, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу, складність даної справи та ціну позову, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, суд визначає вартість наданих послуг у розмірі 4000,00 грн. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 7267,20 грн (2422,40+2422,40+2422,40, із врахуванням того, що у дане провадження було об`єнано вимоги по трьох цивільних справах). На підставі викладеного та

Outcome: approved