Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду у липні 2024 року з позовом до [PERSON] , 3 особа- Служба у справах дітей Богодухівської міської ради про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги [PERSON] обгрунтовує тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 18.08.2018, мають дочку [PERSON] , 2020 р. народження. Відповідач, починаючи з самого народження дитини проживає окремо, жодних з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної або будь-якої участі у вихованні доньки, самоусунувся від спілкування з дитиною, не телефонує , не цікавиться її життям , розвитком та здоров`ям, зовсім дочку ніколи не бачив. Крім того, відповідач має заборгованість зі сплати аліментів станом на червень 2024 року в сумі 54809,88 грн. Дочка знаходиться на повному утриманні позивача та її чоловіка. Відповідач ухиляється від виховання та спілкування з дитиною, на виклики служби у справах дітей Богодухівської міської ради не приходив, рішення суду щодо сплати аліментів навмисно не виконує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день , час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку згідно з вимогами ст. 128 ЦК України, про причини неявки суд не сповістив, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення . Представник 3 особи- Служби у справах дітей Богодухівської міської ради направив суду клопотання про можливість розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги [PERSON] підтримує, додавши висновок органу опіку та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Суд, вислухавши вступне слово та пояснення позивача , допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбу з 18 серпня 2018 року, мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 24 вересня 2021 задоволено позов [PERSON] і шлюб між сторонами розірвано. Довідкою з Єдиного державного демографічного реєстру підтверджено, що [PERSON] з дочкою [PERSON] , 2020 р. народження проживають та зареєстровані у м.Боггодухів Харківської області. Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 28.12.2020 року стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів), починаючи з 16 жовтня 2020 року до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років.За інформацією Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у м.Харкові розмір заборгованості на 01.06.2024 становить, з урахуванням штрафу і виконавчого збору-12317,10 грн. 04.01.2021 Богодухівського районного суду Харківської області з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в\~у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку,\~щомісячно, починаючи з 16 жовтня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. За даними стягувача, заборгованість по аліментам на дочку станом на 01.06.2024 складає 54\~809,88 грн. Як випливає\~з пояснень\~позивача \~ [PERSON] ,\~з чоловіком\~проживали в\~Харкові і\~знімали квартиру.\~Під час\~знаходження її\~у пологовому\~будинку,\~ відповідач,\~дізнавшись,\~що народилась\~донька,\~а не\~син,\~якого він\~чекав,\~ \~повідомив про\~розлучення,\~ забрав\~з квартиру\~ спільні\~гроші ,\~витратив збереження\~ на\~її картковому\~рахунку та\~покинув \~сім`ю,\~не прийшовши\~навіть на\~виписку дружини\~ з\~дитиною з\~лікарні.\~Таку подію\~проігнорували \~також його\~батьки,\~які весь\~час,\~зокрема мати,\~ керували\~відповідачем \~та \~втручалася в\~його сім`ю.\~З моменту\~народження дитини\~відповідач жодного\~разу не\~бачив дочку,\~не приходив,\~не телефонував,\~аліменти не\~сплачує і\~частково перераховує\~тільки після\~того,\~як позивач\~зверталася до\~поліції про\~притягнення до\~кримінальної відповідальності\~за ухилення\~від сплати аліментів на утримання малолітньої дитини. З позовом про розірвання шлюбу звернувся наступного дня після досягнення дитиною річного віку. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] -подруга позивача, [PERSON] , [PERSON] -батьки позивача, які спільно проживають з нею, [PERSON] -бабуся [PERSON] підтвердили в судовому засіданні, що відповідач не приділяв ніякої уваги сім`ї, не підтримував дружину в період її вагітності, підіймав на неї руку, встановлював свої вимоги, повністю прислухався до своєї матері, яка ним та його сім`єю керувала. Після народження дитини відповідач виїхав з орендованої квартири та з того моменту ніколи не бачив доньки, не навідувався, ніякої участі у її житті не приймав, навмисно ухилявся від надання матеріальної допомоги, не утримував дружину в період її знаходження у декретній відпустці, свої батьківськи обов`язки ніколи не виконував. Згідно довідки сімейного лікаря-педіатра КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 10.01.2024, [PERSON] з народження перебуває на диспансерному обліку у поліклініці з приводу резидуальної енцефалопатії, затримки мовного розвитку, диспластичної кардіопатії, аденоїдної вегетації П-Ш ст., на прийом до лікаря дитину приводить мати. При домашних візитах лікаря батько був відсутній та здоров`ям дитини не цікавився, ознаки піклування не проявляв. Консультаційними висновками, які долучені до матеріалів справи, підтверджується, що [PERSON] у Міської дитячої лікарні № 5 на протязі 2020 р.-2021 р. неодноразово проходила стаціонарне та амбулаторне лікування у невролога, ортопеда, потребувала додаткових витрат на ліки, лікувальну терапію, які призначались спеціалістами. Дитина [PERSON] на підставі довідок ЛКК закладу охорони здоров`я потребує домашнього догляду. 16 січня 2024 працівниками Служби у справах дітей Богодухівської міської ради обстежено умови проживання дитини та встановлено, що двоповерховий будинок по [ADDRESS] належить батькам позивача, в ньому створені належні умови для проживання, виховання, відпочинку дитини. Малолітня [PERSON] забезпечена всім необхідним. Батько дитини проживає окремо, не цікавиться життям доньки, не виявляє бажання займатись її вихованням. До акту обстеження додані письмові пояснення сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які стверджували, що з часу народження [PERSON] , 2020 року народження, її батька- [PERSON] жодного разу не бачили, [PERSON] самостійно виховує дитину. Згідно з «Порядком проведення органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини» питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Богодухівської міської ради 17.01.2024. За висновком Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області від 19.01.2024 № 02/23/444, діючи в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , вважається за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] . Зазначений висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав узгоджується з іншими доказами, поданими позивачем, та не суперечать їм. Матеріали справи містять беззаперечні та достатні докази, які підтверджують винну та свідому поведінку [PERSON] щодо ухилення від участі у вихованні доньки без поважних причин , умисне нехтування обов`язками батька. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першоюстатті 164 СК України. Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України. Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня2006 року у справі «Хант проти України» наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідачки на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому як найкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Судом встановлено, що з часу народження [PERSON] 16 липня 2020 року відповідач жодного разу дитину не бачив та навіть не намагався і своєю бездіяльністю відмовився від виконання своїх батьківських обов`язків, участі у вихованні, розвитку та матеріальному забезпеченні дитини ніколи не брав. Відповідачем свідомо обрані такі життєві умови, за якими він зовсім не приймав участі у житті доньки, що в свою чергу свідчить про його винну поведінку, умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Встановлені обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя та відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. За відсутності відповідача у житті дитини фізично, духовно і матеріально, суд уважає, що збереження батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] зашкодить інтересам дитини та не сприятиме її гармонійному розвитку. За положеннями п.п. 2,13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір при зверненні до суду у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved