Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 21.11.2023 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 квітня 2018 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Республіці Польща Опольське воєводство відділу реєстрації актів цивільного стану в м. Бжег AD 1859922. В даному шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. Після припинення спільного проживання відповідач перестав брати участь у вихованні та утриманні їх спільної дочки. Будь-якої матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, хоча має змогу її надавати, а самостійно їй важко піклуватись і забезпечувати дочку всім необхідним, зважаючи на те, що вона не працює. Вважає, що утримання дитини, надання їм матеріальної допомоги є прямим обов?язком батьків, що передбачено ст.180 СК України. У зв?язку із наведеним, просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. При цьому, суд зазначає, що за місцем проживання відповідача, враховуючи положення Договору між Україною та Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах від 24 травня 1993 року, та приписи ст. ст. 252, 253 Цивільного процесуального кодексу України, з метою забезпечення прав відповідача у справі, суд звертався до компетентного органу Республіки Польща із судовим дорученням про вручення відповідачу процесуальних та судових документів. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, від представника позивача до суду поступила заява, в якій вона просить справу розглядати без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився. Як вбачається з матеріалів судового доручення іноземному суду, позовна заява з додатками, ухвала про відкриття провадження та виклик (повідомлення) про день судового розгляду у справі відповідачу Закшевському Кристіану окружним судом Республіки Польща не вручені, а повернулися до Косівського районного суду. Причина невручення - відсутність відповідача за місцем проживання, а також не з`явлення його до виконавчої служби для отримання вище вказаних документів (а.с.36-73). Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 05.12.2023 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Цією ж ухвалою одночасно зупинено провадження у справі у зв?язку зі зверненням з судовим дорученням про надання правової допомоги (витребування доказів та вручення документів) до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги. 23.02.2024 року Косівський районний суд направив Західному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) копію ухвали від 05.12.2023 року з перекладом та додатками по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, для направлення до відповідного окружного суду Республіки Польща судового доручення про вручення позовної заяви з додатками та даної ухвали про відкриття провадження у справі відповідачу - [PERSON] . 28.11.2024 року отримано від Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, документи, які складені польським судом по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Ухвалою суду від 03.12.2024 року поновлено провадження у справі та призначено до судового розгляду на 13.01.2025 року. Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв від нього не надходило, та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, то у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії паспорта у формі ID картки № [NUMBER] , виданого органом 2620 25.08.2020 року, позивач [PERSON] , [INFO] , народилася та зареєстрована в с. Рожнів, Косівського району (а.с.5), та зареєстрована в [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу з реєстру територіальної громади (а.с.6). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім?ї від 21.09.2023 року, [PERSON] , 1999 р.н., проживає разом із своєю дочкою [PERSON] , 2018 р.н., яка відвідує Рожнівський садочок «Сонечко», перебуває на повному утриманні матері. Батько не допомагає, не цікавиться проживанням дочки (а.с.9). Відповідно до скороченої копії свідоцтва про народження [NUMBER] , з нотаріально засвідченим перекладом на українську мову, [PERSON] народилася [INFO] у місті Бжег, Польща, а її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.22-23). Також, згідно копії скороченої виписки зі свідоцтва про шлюб [NUMBER] , з нотаріально засвідченим перекладом на українську мову, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - уклали шлюб 23 квітня 2018 року у м. Бжег, Республіка Польща, Опольське воєводство у Відділі реєстрації актів цивільного стану в м. Бжег. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - « [PERSON] » (а.с.24-26). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем (батьком) обов`язку щодо утримання своєї дитини до досягнення нею повноліття. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі Закон № 2402-III) та Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». Так, утримання дітей до досягнення ними повноліття є обов`язком батьків (стаття 51 Конституції України). Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч.2 ст.182 цього кодексу, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Зважаючи на положення частини 2 статті 10 ЦПК України суд також враховує норми статей 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2 563 гривні. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що у сторін у шлюбі, народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка є неповнолітньою та на даний час проживає з матір?ю, позивачем [PERSON] . Водночас, батько дитини відповідач у справі [PERSON] , матеріальну допомогу доньці не надає, його вихованням не займається, тим самим ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку - утримання неповнолітньої дитини. Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання дитини покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов?язані її утримувати до досягнення нею повноліття. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Враховуючи, що обов`язок утримувати дитини є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, відсутність добровільного вирішення сторонами питання участі батька в утриманні дитини, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Суд зауважує, що право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. Так, відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2 563 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, а відтак будь яких доказів того, що відповідач [PERSON] не в змозі сплачувати заявлений позивачем розмір аліментів, не надав. Враховуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги необхідність створення для дитини такого рівня життя, який був би достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також зважаючи на приписи статті 13 ЦПК України, та ч. 2 ст.182 СК згідно якої мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, суд доходить переконання, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 10 000грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. На переконання суду такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, суд звертає увагу, що у випадку зміни матеріального становища відповідача, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред?явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулася із позовом до суду - з 21 листопада 2023 року. Розподіл між сторонами судових витрат. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі ставки, яка була встановлена ЗУ «Про судовий збір» на час подання позову (1073,60 грн.). На підставі ст. 180-182, 190, 191 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved