Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.01.2018 року у розмірі 33244,09 грн. В позовній заяві зазначено, що 05.01.2018 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг банку з метою укладення кредитного договору та отримання кредитної картки. На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил банківських послуг відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8%. Станом на 19.10.2024 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 33244,09 грн., яка складається з наступного: 19566,09 грн. - заборгованість за кредитом; 13678,00 грн.\~- заборгованість за відсотками. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2024 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач не надавав клопотань про розгляд справи в загальному порядку, в позові зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач заперечення\~проти розгляду\~справи в\~порядку спрощеного\~провадження,\~клопотання про\~розгляд справи\~в судовому\~засіданні з\~повідомленням (викликом)\~сторін чи\~відзив на\~позов суду\~не подав,\~про розгляд\~справи повідомлявся\~належним чином.\~Копія ухвали\~про відкриття\~провадження по\~справі,\~копія позову\~та долучених\~до нього\~документів,\~направлялися відповідачу\~за місцем\~реєстрації,\~про що\~свідчить поштове\~повідомлення,\~яке повернулося\~на адресу\~суду з\~відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.01.2018 року відповідач [PERSON] приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг банку з метою укладення кредитного договору та отримання кредитної картки. Відповідно до укладеного договору № б/н від 05.01.2018 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, що викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Статтями\~525,\~526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1\~ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 05.01.2018 року, укладеного між АТ «Акцент-Банк» та [PERSON] станом на 19.10.2024 року відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст.509, 526, 1054\~ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав, утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 19566,09 грн. та заборгованість за відсотками у розмірі 13678,00 грн. Статтею 629\~ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525\~ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2ст.\~615\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599\~ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки, відповідач умови укладеного договору не виконує, кредит та відсотки за користування кредитом не сплачує, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором № б/н від 05.01.2018 року у розмірі 33244,09 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 19566,09грн., заборгованості за відсотками у розмірі 13678,00 грн. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved