Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-23 00:00:00

26 квітня 2024 року ТОВ «Коллект центр» в особі директора Мостовенко О.І. звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь товариства заборгованість за Договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0662367397 від 25.06.2019 року в сумі 54707,00 гривень, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 13\~000,00 гривень. Позов мотивує\~тим,\~що 25.06.2019\~року між\~ТОВ «Інфінанс»\~та відповідачем\~ [PERSON] \~було укладено\~договір позики,\~в тому\~числі і\~на умовах\~фінансового кредиту\~№0662367397.\~Згідно Заяви-анкети\~відповідач [PERSON] \~отримав кредит\~на умовах\~пропозиції (оферти)\~на укладення\~електронного Договору\~позики №2628780160\~від 15.12.2019,\~що акцептована\~відповідачем 15.12.2019року, шляхом підписання електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахування положень ч.6 і 12 п.1 ст.3, ст.12, п.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію», ч.1 ст.205 ЦК України), відповідно до якого Товариство надало, а відповідач отримав в кредит грошові кошти в розмірі 20000,00 гривень, строком на 36 календарних місяців, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. Відповідно до договору факторингу №14-07/21 від 14.07.2021 року ТОВ «Інфінанс» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Вердикт Капітал». Відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Коллект Центр». Відповідач належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, у зв`язку з чим станом на 08.04.2024 року утворилась заборгованість в загальній сумі 54\~707,00 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 4500,00 гривень, заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 50207,00 гривень. Ухвалою судді від 03 травня 2024 року в справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням від 25 червня 2024 року позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр»: заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0662367397 від 25 червня 2019 року, станом на 08.04.2024 року в розмірі 54707 гривень, що складається\~ззаборгованості\~за тілом\~кредиту4500 гривень, за відсотками на дату відступлення права вимоги 50207 гривень; судовий збір у розмірі 3028 гривень; понесені витрати на правову допомогу в розмірі 13000 гривень. Ухвалою суду\~від 06\~вересня 2024\~року:\~Поновлено строк\~на подання\~заяви про\~перегляд заочного\~рішення. Заяву відповідача [PERSON] \~в особі\~представника \~адвоката Працевитого\~Г.О.\~про перегляд\~заочного рішення задоволено. Заочне рішення від 25 червня 2024 року у справі ЄУН №337/2457/24 скасовано. Справу призначено до нового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 22 жовтня 2024 року представник відповідача [PERSON] адвокат Працевитий Г.О. подав додаткові пояснення у справі, по суті яких вважає, що нарахування відсотків після 14 січня 2020 року не відповідає умовам договору. Так 15 грудня 2019 року відповідачу видано кредит в сумі 4500,00 гривень, строком користування кредитом (траншем) 30 днів, з відсотковою ставкою 1,225% за один день користування кредитом, річною ставкою 447,125%. Отже нарахування кредитором відсотків після закінчення строку кредитування суперечить умовам кредитування і нормам ст. 1048 ЦК України. Таким чином, максимальна сума відсотків за користування вказаним кредитом за умови порушення своїх зобов`язань позичальником мала складати 4500 гривень (тіло кредиту) + 1653,75 гривень (відсотки за користування) = 6153,75 гривень. Отже, заявляючи такі позовні вимоги, ТОВ «Коллект центр» не врахував висновки Верховного Суду у постановах від 15 серпня 2023 року у справі № 753/6745/17, від 25 травня 2023 року у справі №569/2151/21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16. За таких обставин, просив відмовити в задоволенні позову. Також просив відшкодувати за рахунок позивача судові витрати відповідача на правничу допомогу 10000 гривень за подання заяви про перегляд заочного рішення, відзиву на позов, ознайомлення з матеріалами справи та консультації, 2000 гривень за участь адвоката в судовому засіданні. 28 жовтня 2024 року представник позивача ТОВ «Коллект центр» Ткаченко М.М. подала заперечення на додаткові пояснення, в яких наполягала, що кредитний договір від 25 червня 2019 року передбачає строк дії в три роки. Отже правомірним є нарахування відсотків протягом 36 календарних місяців. Просила задовольнити позов повністю. Заявлений стороною відповідача попередній розмір витрат на правничу допомогу вважала неспівмірним з обсягом наданих послуг. Просила або відмовити в такому відшкодуванні, або його суттєво зменшити. 01 листопада 2024 року представник відповідача Працевитий Г.О. подав додаткові пояснення у справі, в яких наполягав, що строк кредитування визначено окремо для кожного траншу, і в рамках договору від 25 червня 2019 року, видано 15 грудня 2019 року кредит (транш) в сумі 4500,00 гривень на строк 30 днів з відсотковою ставкою 1,225%. Отже повинні застосовуватись саме ці конкретизовані строки. Посилаючись на судову практику у справах аналогічної категорії, просив відмовити в задоволенні позову, та відшкодувати понесені відповідачем витрати на правчину допомогу. 20 листопада 2024 року представник відповідача Працевитий Г.О. подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, на відеозв`язок представник позивача [PERSON] не вийшла, що однак з урахуванням викладеного в позовній заяві клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, не перешкоджає розгляду справи. За таких обставин, суд вирішує спір за відсутності сторін. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 25 червня 2019 року між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0662367397 та отримання кредиту на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору, шляхом підписання електронним підписом відповідача, відповідно до якого банк надасть, а відповідач отримає грошові кошти у розмірі 20000 гривень, строком на 36 календарних місяців, з остаточним терміном повернення кожного кредиту не пізніше строку користування траншем. Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається сторонами відповідно до умов договору. В рамках вказаного договору позики відповідачу [PERSON] видавались кредити 25 червня 2019 року на суму 2000 гривень, 12 листопада 2019 року 1900 гривень. Наступна пропозиція (Оферта) на отримання 3 траншу згідно Заявки-анкети №2628780160 від 15 грудня 2019 року в рамках Договору про надання позики №0662367397 від 25 червня 2019 року підписано відповідачем 15 грудня 2019 року, електронним цифровим підписом, який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений відповідачем в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця. Таким чином було укладено договір надання позики, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 4500 гривень з відсотковою ставкою 1,225% за один день користування кредитом. Строк користування кредитом 30 днів, строк дії договору 3 роки. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на яку було перераховані кошти. Підписанням Договору позики відповідач підтвердив, що він повністю ознайомився з усіма його умовами, в тому числі з Правилами та йому було надана вся інформація. Такі обставини, як і фактичне отримання кредитних коштів, не оспорюються і представником відповідача у письмових поясненнях. Відповідно до договору факторингу №14-07/2021 від 14.07.2021 ТОВ «Інфінанс» відступило право вимоги за вказаним договором позики ТОВ «Вердикт Капітал». Відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023р. ТОВ «Вердикт Капітал» відступив право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Коллект Центр». Згідно розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 08 квітня 2024 має заборгованість в сумі 54707 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 4500 гривень, заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 50207 гривень. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, (стаття 628 ЦК України). Згідно зі статтями 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 638, 640, 642 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документа, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину, втілюється в електронному документі. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з частинами першою, другою статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувань електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Встановлено, що [PERSON] погодився на укладання договору №2628780160 від 15 грудня 2019 року шляхом підписанням з використанням електронного підпису, який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений відповідачем в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця. Отже, 15 грудня 2019 року між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] на підставі заяви-анкети №2628780160 від 15 грудня 2019 року на умовах пропозиції (оферти) на укладання електронного договору позики. Жодних доказів на спростування наведеної обставини відповідачем не надано. Згідно з ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа N 444/9519/12) та від 31.10.2018 року (N 202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа N 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). Отже з врахуванням викладеного, слід дійти висновку, що за договором фінансового кредиту №2628780160 від 15 грудня 2019 року підлягає стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 6153,75 гривень, з яких: 4500 гривень заборгованість за тілом кредиту, 1653,75 гривень (4500,00 грн*1,225% *30 дні) заборгованість за відсотками за період з 15 грудня 2019 року по 14 січня 2020 року (в межах строку кредитування). При цьому, жодних доказів на спростування строку надання позики тривалістю більше 30 днів сторонами не надано. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням наведеного, необхідно стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 6153,75 гривні (4500 гривень заборгованість за тілом кредиту, 1653,75 гривень заборгованість за відсотками за період з 15 грудня 2019 року по 14 січня 2020 року). Що стосується витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч.1 ст. 141 ЦПК України) Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України). До відшкодування позивачем заявлено судовий збір у розмірі 3028 гривень та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 13000 гривень. Відповідачем до відшкодування заявлено 12000 гривень витрат на правничу допомогу, з яких 10000 гривень за подання заяви про перегляд заочного рішення, відзиву на позов, ознайомлення з матеріалами справи та консультації, 2000 гривень за участь адвоката в судовому засіданні. При цьому, стороною позивача заявлене клопотання про зменшення таких витрат відповідача. Як вказує ч.4. ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним: із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За п.2)\~ч.3\~ст.\~141\~ЦПК України\~при вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує:\~чи є\~розмір таких\~витрат обґрунтованим\~та пропорційним\~до предмета\~спору з\~урахуванням ціни\~позову,\~значення справи\~для сторін,\~в тому\~числі чи\~міг результат\~її вирішення\~вплинути на\~репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Тобто при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах), задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2020, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04). Аналогічна позиція висловлена і у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), де зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При цьому, у суду виникають сумніви в розмірі таких витрачених коштів, з урахуванням їх завищеного розміру, і не відповідності вартості аналогічних адвокатських послуг у м. Києві. Згідно ч.5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання представника позивача щодо необґрунтованості витрат відповідача на правову допомогу, оскільки у справі не подавався відзиву на позов, не відбувалось ознайомлення з матеріалами справи в приміщенні суду та участь адвоката в судових засіданнях. З урахуванням складності справи, виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторін, суд вважає за необхідне зменшити витрати на професійну правничу допомогу сторони відповідача до 1000 гривень. Судові витрати сторони позивача підлягають відшкодуванню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так з відповідача стягнуто 11,24856051327984% від заявленої ціни позову, а отже судові витрати в сумі 16028 гривень (3028,00 гривень судового збору + 13000 гривень витрат на правничу допомогу) підлягають зменшенню до 1802,92 гривні. Згідно ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Оскільки стороні позивача підлягає відшкодуванню 1802,92 гривні, стороні відповідача 1000 гривень, суд вважає за необхідне звільнити сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат, стягнувши з відповідача лише різницю у 802,92 гривні іншій стороні. На підставі викладеного і

Outcome: partial