Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-02 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Представниця позивачки [PERSON] адвокат Слободяник З.М. подала до суду позовну заяву, в якій просить визнати за [PERSON] право власності на майно, яке складається із земельної частки (паю) розміром 4,47 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності АВСГП «Відродження», що в смт. Дашава Стрийського району Львівської області, в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог представниця позивачки покликалася на те, що після смерті батька [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина, яка на підставі заповіту перейшла у власність спадкоємця [PERSON] . Спадкове майно складається із земельної частки (паю) розміром 4,47 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться в землях колективної власності АВСГП «Відродження», що в смт. Дашава Стрийського району Львівської області. [PERSON] , батько [PERSON] , з 01.06.2006 знаходився на лікуванні з постійним проживанням у Ходорівському психоневрологічному інтернаті, де і [INFO] помер. Дружина [PERSON] померла ще за життя спадкодавця. Інших спадкоємців, крім доньки, немає. За життя, будучи при здоровому розумі та ясній пам`яті, [PERSON] склав заповіт, за яким заповів своїй доньці [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому за законом на день його смерті. 25.06.2024 [PERSON] звернулася із заявою № 730 до державного нотаріуса Стрийської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину. Стрийською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 311/2024 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, а тому остання змушена звернутись до суду з позовом про визнання права власності на спірне майно в порядку спадкування за заповітом. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Третя особа правом подачі пояснень щодо позову не скористалася. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст.\~174\~ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 07 жовтня 2024 року головуючим у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 44/ Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.10.2024 позовну заяву [PERSON] до Стрийської міської ради, третя особа Стрийська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справ постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 28.10.2024. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 45/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.11.2024 закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 12.12.2024 /а.с. 61/. Розгляд справи по суті відбувся 03.01.2025 без участі сторін Представниця позивачки [PERSON] адвокат Слободяник З.М. в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її та позивачки відсутності. Позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позові, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Представник Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, на виклик суду повторно не з`явився, про причину неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Представником третьої особи подано клопотання про розгляд справа за його відсутності. Відповідно до п. 1, 4 ч. 8 ст.\~128\~ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст.\~247\~ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що 09 cічня 2019 року зроблено актовий запис № 24 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с. 33/. Відповідно до довідки № 37 від 26.04.2024, виданої КЗ ЛОР «Ходорівський психоневрологічний інтернат», [PERSON] , 1944 року народження, знаходився на постійному проживанні в Ходорівському психоневрологічному інтернаті від 01.06.2006. Хворий помер в інтернаті 09.01.2019. /а.с. 35/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до якої увійшло право на земельну частку (пай) розміром 4,47 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності АВСГП «Відродження», що в смт. Дашава Стрийського району Львівської області /а.с. 37/. Відповідно до звіту про незалежну оцінку майнових прав на земельну частку (пай) та висновку про вартість майнових прав від 01.10.2024, що складені ФОП [PERSON] , вартість земельної частки (паю) розміром 4,47 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності АВСГП «Відродження», що в смт. Дашава Стрийського району Львівської області, становить 89000,00 грн /а.с. 6-26/. За життя [PERSON] склав заповіт на користь позивачки [PERSON] /а.с. 99-100/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , паспорта громадянина України позивачка [PERSON] є дочкою спадкодавця [PERSON] . Інших спадкоємців за заповітом чи законом, які б бажали прийняти спадщину, судом не встановлено /а.с. 27-32/. Таким чином, оглядом витребуваної копії спадкової справи № 311/2024 до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом, яка звернулись із заявою про прийняття спадщини /а.с. 66-98/. Однак листом нотаріуса Стрийської ДНК № 533/02-14 від 27.06.2024 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] /а.с. 36/. Відтак судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 35 Земельного кодексу України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. Земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб спадкоємців. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як роз`яснено в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, у тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема, на житловий будинок, іншу споруду. Згідно з ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, згідно з ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» роз`яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Разом з тим, відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно зі ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Суд погоджується з аргументами позивачки, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які в своїй сукупності є достатніми. Таким чином, враховуючи, що позивачка отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі такого; інші спадкоємці, які б виявили бажання прийняти спадщину за законом, відсутні, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо судових витрат. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд зобов`язаний розглядати справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. А тому судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачкою на вимогу її представниці. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 висловив висновок про застосування норми права та вказав, що для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм. Згідно з частиною п`ятою статті 268\~ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268\~ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону та правові висновки, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 03.01.2025, є та дата, на яку було призначено розгляд справи, 03.01.2025, а датою складення повного тексту судового рішення 14.01.2025.

Outcome: approved