Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 25.01.1992 року у Кременчуцькому палаці одружень, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №143; залишити їй прізвище « [PERSON] »; судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.01.1992 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований у Кременчуцькому палаці одружень, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №143. Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей. Позивач зазначає, що з початку сімейне життя між сторонами складалось добре, однак з часом сімейні стосунки погіршились, причиною чого стало відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на вирішення сімейних проблем, ігнорування питання налагодження сімейних відносин. Вказані обставини, як зазначає позивач, призвели до втрати почуттів любові та поваги. Подружжя спільного бюджету не веде, однією сім`єю не проживає. Неодноразові спроби примирення виявились безрезультатними, шлюбні стосунки остаточно припинені з травня 2018 року. Подальше збереження шлюбу, як вказує позивач [PERSON] , суперечитиме її інтересам, а також інтересам відповідача. Майновий спір між сторонами відсутній. Як вказує позивач, відповідач не бажає розірвати шлюб у Кременчуцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Полтавській області. За викладених обставин позивач вимушена звернутись до суду із позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 25.09.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча повідомлялася судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, однак надала до суду заяву, згідно якої просила суд розглянути справу без її участі та вказала, що позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, однак надав до суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу без його участі та вказав, що позовні вимоги позивача визнає, просить шлюб розірвати. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, враховуючи думку сторін, викладену в їхніх письмових заявах, проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків: 25.01.1992 року між позивачем [PERSON] , [INFO] , та відповідачем [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб у Кременчуцькому палаці шлюбів, про що здійснено актовий запис №143, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видано 25.01.1992 року. В судовому засіданні встановлено, що від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У судовому засіданні встановлено, що подружжя фактично шлюбно-сімейних відносин не підтримує тривалий час, спільного господарства не ведуть. Подружжя не має наміру щодо поновлення сімейних стосунків. Спір щодо поділу спільного майна подружжя відсутній. Приймаючи до уваги ту обставину, що сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, вони не мають наміру щодо збереження шлюбу, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог позивача [PERSON] і вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] бажає залишити прізвище, набуте у шлюбі « [PERSON] ». \~ \~ \~ \~Частиною 1 статті 142 Цивільного процесуального кодексу України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» \~від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами)\~передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. \~ \~ \~ \~За викладених обставин, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового, сплаченого нею при подачі позову до суду згідно квитанції №70794277 від 24.09.2024 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи, а також стягнути на її користь з відповідача [PERSON] сплачений нею судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Outcome: approved