Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-26 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Рух справи. Позивач ТОВ СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» за допомогою системи «Електронний суд» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на ступні обставини. 27.09.2019 року між сторонами було укладено Кредитний договір (оферти) №27.09.2019-100005299. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 8000,00 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 27.09.2019 року, строком 14 днів. Проценти 2240,00 грн., що становить 28% в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка) за 14 календарних днів користування Кредитом. Згідно з п. 1.1. Договору за цим Договором Кредитор зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти. Пунктом 1.2. встановлено, що Кредит надається для використання Позичальником на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника. Сторони погодились, що Кредит за даним договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту. Відповідно до п. 2.1 Договору Кредитор надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Пунктом 2.3. встановлено, що надання Кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника. Згідно з п. 2.4. Договору Днем надання Кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитора, а днем погашення Кредиту день зарахування коштів на поточний рахунок Кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитора. У випадку перерахування коштів Позичальником на поточний рахунок Кредитора, Позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку користування Кредитом. Відповідно до п. 4.1. Договору Позичальник зобов`язався використати Кредит на зазначені в Договорі цілі і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів за користування шляхом внесення в касу Кредитора готівкою або перерахування на рахунок Кредитора в такі терміни: а) повернення кредиту- до дати, вказаній у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) проценти за користування кредитом в день повернення кредиту або в останній день строку, на який Кредит пролонгований; в) штрафні санкції, які можуть бути нараховані Кредитором за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення Кредитором вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Відповідно до Договору від 27.09.2019 року та квитанції про перерахунок коштів Кредитором надано Позичальнику кредит у розмірі 8000,00 грн. строком на 14 днів, Відповідачем 27.09.2019 року отримано кредитні кошти у розмірі 8000,00 грн. Отже, Позивачем свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. У свою чергу Відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 22.01.2024 року, утворилася заборгованість у розмірі 14240,00 грн., що складається з: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000,00 грн., по процентам в розмірі 2240,00 грн., та по штрафу 4000,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР». Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №27.09.2019-100005299 від 27.09.2019 року у розмірі 14240,00 гривень та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. 22.03.2024 року ухвалою суду відкрито провадження по справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 34). 23.08.2024 року до канцелярії суду відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 50-51). 29.08.2024 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» представником позивача було подано заперечення на заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 52-54). 18.11.2024 року до канцелярії суду відповідачем було подано заперечення (а.с. 74-76). 20.11.2024 року ухвалою суду було зобов`язано сторони надати докази на підтвердження руху коштів на підставі Кредитного договору №27.09.2019-100005299 (а.с. 80-81). 29.08.2024 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» представником позивача було подано клопотання про долучення доказів (а.с. 87-88). 27.12.2024 року у судове засідання сторони/їхні представники не з`явилися,\~ у матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи без їхньої участі (а.с. 54, 96). У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно із ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено наступні фактичні обставини. 27.09.2019 року між сторонами було укладено Кредитний договір (оферти) №27.09.2019-100005299 (а.с. 11-16, 17, 18). Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 8000,00 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 27.09.2019 року, строком 14 днів. Проценти 2240,00 грн., що становить 28% в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка) за 14 календарних днів користування Кредитом (а.с. 7). Згідно з п. 1.1. Договору за цим Договором Кредитор зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти. Пунктом 1.2. встановлено, що Кредит надається для використання Позичальником на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника. Сторони погодились, що Кредит за даним договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту. Відповідно до п. 2.1 Договору Кредитор надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Пунктом 2.3. встановлено, що надання Кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника. Згідно з п. 2.4. Договору Днем надання Кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитора, а днем погашення Кредиту день зарахування коштів на поточний рахунок Кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитора. У випадку перерахування коштів Позичальником на поточний рахунок Кредитора, Позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку користування Кредитом. Відповідно до п. 4.1. Договору Позичальник зобов`язався використати Кредит на зазначені в Договорі цілі і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів за користування шляхом внесення в касу Кредитора готівкою або перерахування на рахунок Кредитора в такі терміни: а) повернення кредиту- до дати, вказаній у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) проценти за користування кредитом в день повернення кредиту або в останній день строку, на який Кредит пролонгований; в) штрафні санкції, які можуть бути нараховані Кредитором за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення Кредитором вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Відповідно до Договору від 27.09.2019 року та квитанції про перерахунок коштів Кредитором надано Позичальнику кредит у розмірі 8000,00 грн. строком на 14 днів, Відповідачем 27.09.2019 року отримано кредитні кошти у розмірі 8000,00 грн. (а.с. 91). Позивачем нараховано відповідачу заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 22.01.2024 року, у розмірі 14240,00 грн., що складається з: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000,00 грн., по процентам в розмірі 2240,00 грн., та по штрафу 4000,00 грн. (а.с. 19). Норми матеріального та процесуального права України, якими керується суд. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, до якого згідно з практикою Суду відносяться й грошові кошти. У пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду\~ від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17). Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 1054 ЦК Украі?ни кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Дані норми свідчать про те, що обов`язок позичальника щомісячно виплачувати проценти до дня повернення позики у разі відсутності іншої? домовленості сторін, може бути застосований? лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно з ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Висновки суду. Отже, позивачем доведено та відповідачем не оспорювався факт укладення кредитного договору та факт отримання відповідачем грошових коштів в загальному розмірі 8000,00 гривень. Позивач належним чином виконав свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту та перерахував йому грошові кошти в указаному розмірі. Натомість Відповідач свій обов`язок щодо повернення кредитних коштів та відсотків за користування ними не виконала, у зв`язку із чим у неї утворилася заборгованість, яка становить 10240,00 гривень (8000,00 грн. + 2240,00 гривень). Доводи відповідача про те, що нею сплачувалися грошові кошти на виконання указаного кредитного договору не підтверджено жодним належним та достовірним доказом. З огляду на викладене, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 10240,00 гривень підлягають задоволенню. Разом з цим, до позовних вимог позивачем включено заборгованість зі сплати штрафу в розмірі 4000,00 гривень, утім, на підставі якого пункту кредитного договору указані кошти підлягають до стягнення, а також яким чином було вирахувано саме такий розмір штрафу позивачем не зазначається. Відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцяти денний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, був встановлений з 12.03.2020 року (постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211) та відмінений з 30.06.2023 року (постанова Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651). Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX (набрав чинності 17.03.2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Воєнний стан в Україні був введений із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та наразі є продовженим. З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 4000,00 гривень необхідно відмовити. Щодо застосування до позовних вимог наслідків пропуску строків позовної давності судом встановлено наступне. Відповідно до п.12, п. 19 перехідних положень ЦК УКраїни у період дії в Україні карантину та воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Таким чином, строк позовної давності не може бути застосований до всіх випадків не сплати кредиту, починаючи з початку дії вказаних законодавчих обмежень. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Отже, законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів. Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Постановою КМУ №211 від 11.03.2020 року з 12 березня 2020 запроваджено карантин в Україні до 03 квітня 2020 року. Цей термін неодноразово продовжувався Постановами КМУ: №239 від 25.03.2020 року до 24 квітня 2020 року , №291 від 22.04.2020 до 11 травня 2020 року, №343 від 04.05.2020 до 22 травня 2020 року, №392 від 20.05.2020 початок карантину 22 травня 2020 до 22 червня 2020, №500 від 17.06.2020 до 31 липня 2020, №641 від 22.07.2020 початок карантину 1 серпня 2020 31 серпня 2020 №760 від 26.08.2020 31 жовтня 2020 №956 до 13.10.2020 31 грудня 2020 року, №1236 від 09.12.2020 р. початок 19 грудня 2020 року до 28 лютого 2021 року, №104 від 17.02.2021 р. до 30 квітня 2021 року, №405 від 21.04.2021 р. до 30 червня 2021 року, №611 від 16.06.2021 року до 31 серпня 2021 року, №855 від 11.08.2021 р. до 1 жовтня 2021 року, №981 від 22.09.2021 р. до 31 грудня 2021, №1336 від 15.12.2021 до 31 березня 2022 року, №229 від 23.02.2022 до 31 травня 2022 року, №630 від 27.05.2022 р. до 31 серпня 2022 року, №928 від 19.08.2022 р. до 31 грудня 2022 року, №1423 від 23.12.2022 р. до 30 квітня 2023 року, №383 від 25.04.2023 р. до 30 червня 2023 року. Разом із цим 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № Документ сформований в системі «Електронний суд» 28.08.2024 3 573/2022, від 07 листопада 2022 року № 757/2022, від 06 лютого 2023 року № 58/2023, від 01 травня 2023 року № 254/2023, № 734/23 воєнний стан в Україні неодноразово було продовжено і станом дату подачі цього позову в Україні діє режим воєнного стану. До таких висновків дійшла і Велика Палата Верховного Суду у рішенні по справі №727/4133/22 від 21 червня 2023 року. Відтак, законних підстав застосовувати до позовних вимог у даній справі наслідки пропуску строків позовної давності немає. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі наданих сторонами доказів. Судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн. (а.с. 33). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, які складаються з судового збору за подачу позову в розмірі 1935,74 гривень (а.с. 2422,40 гривень х 79,91%). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial