Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

Позивач 11.07.2024 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №03220-05/2023 в розмірі 19 353 грн та за кредитним договором №6607442 у розмірі 32 944,80 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.05.2023 між ТОВ «Аванс Кердит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №03220-05/2023. 21.06.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Інвеструм Груп» укладено договір факторингу та 27.12.2023 між ТОВ «Інвеструм Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу, в результаті яких позивач отримав право вимоги до позивача. Розмір заборгованості [PERSON] нарахований первісним стягувачем у розмірі 19\~353 грн, з яких: 10\~000 грн основна сума боргу, 9\~353 грн відсотки. 27.04.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №6607442. Право вимоги за цим договором позивач отримав внаслідок укладення 13.02.2024 договору факторингу з ТОВ «Авентус Україна». Розмір заборгованості за цим кредитним договором складає 32\~944,80 грн, з яких: 14\~000 грн основна сума боргу, 18\~944,80 грн відсотки. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.09.2024 справу передано за підсудністю до Приморського районного суду м.Одеси. Справа 26.09.2024 надійшла до Приморського районного суду м.Одеси. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.09.2024 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 18.11.2024. З метою належного сповіщення відповідача, розгляд справи у судовому засіданні 18.11.2024 було відкладено на 13.01.2025. У судове засідання 13.01.2025 учасники справи не з`явилися, сповіщалися про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за відсутності заперечень представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлене 15 січня 2025 року. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~оцінивши докази\~в їх\~сукупності,\~приходить до\~наступних висновків.\~ Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що 06 травня 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №03220-05/2023 за умовами якого відповідач отримав фінансовий кредит у розмірі 10\~000 грн зі строком повернення до 25.05.2023, зі сплатою 1,99 % на добу. Договір підписано за допомогою одноразового електронного ідентифікатора W0437 (а.с.8-11). 21 червня 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» було укладено договір факторингу №21062023 (а.с.15-17). 27 грудня 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та товариством з обмеженою відповідальністю «Інвеструм Груп» було укладено договір факторингу №27122023-1 (а.с.18-19). Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №27122023-1 від 27.12.2023, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» отримала право вимоги до [PERSON] (а.с.21). Реєстр прав вимоги, який би свідчив про перехід прав вимоги від стягувача у кредитному договорі до ТОВ «ФК«Інвеструм» у матеріалах справи відсутній. Більше того, у первісного стягувача згідно наданих договорів факторингу права вимоги купило ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм», а позивачу продало права вимоги ТОВ «Інвеструм Груп». Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17. Згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3ст. 656 ЦК України). Як вказувалося вище, матеріали справи не містять доказів на підтвердження переходу прав вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», адже відсутній реєстр прав вимоги в першому договору факторингу та продаж та купівлю прав вимоги здійснювало різне товариство, крім того, відсутні докази здійснення оплат за усіма договорами факторингу. А, тому, суду не доведено перехід права вимоги відносно боржника [PERSON] від TOB «Аванс Кредит» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Судовим розглядом встановлено, що позивачем не доведено суду наявності правонаступництва, з огляду на відсутність в матеріалах справи обов`язкового реєстру прав вимоги та доказів перерахування суми фінансування на рахунок клієнта за відступлені права вимоги, що позбавляє суд правової можливості зробити висновок щодо переходу права вимоги до позивача, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №03220-05/2023 від 06.05.2023 слід відмовити. 27 квітня 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір №6607442 про надання споживчого кредиту, за умовами якого сума кредиту надано відповідачу становить 14\~000 грн, строк кредитування 360 днів, зі сплатою 1,99% на день. Договір підписано одноразовим ідентифікатором С7917 (а.с.28-32). 13 лютого 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» було укладено договір факторингу №13022024 (а.с.36-38). 13 лютого 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» було укладено акт прийому-передачі реєстру боржників (а.с.38). З витягу з реєстру боржників до договору факторингу №13022024 від 13.02.2024 вбачається, що позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №6607442 (а.с.39). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №6607442 від 27.04.2023, заборгованість [PERSON] станом на 31.05.2024 становить 32\~944,80 грн, з яких: 14\~000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 18\~944,80 грн сума заборгованості за відсотками (а.с.40). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). При цьому, згідно з частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» має право на звернення до суду з дійсним позовом оскільки ТОВ «Авентус Україна» передало йому право вимоги за вищевказаним договором. ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є належним позивачем у справі та за своїм правовим статусом відноситься до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України. Договір відступлення права вимоги не визнаний судовим рішенням недійсним, вказаний договір на підставі статті 204 ЦК України є обов`язковими для виконання. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 2 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідач був вільним в укладанні зазначених договорів та був обізнаним з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим погодився, підписавши електронний підписом кредитні документи. Своїми діями [PERSON] погодилася з умовами сплати процентів за користування кредитними коштами, тому позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» щодо стягнення заборгованості за відсотками підлягає задоволенню. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №6607442 від 27.04.2023. Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам, тобто сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1\~907,34 грн (62,99%).

Outcome: partial