Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

13.10.2024 року Генеральний директор ТОВ «Глобал Спліт» через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою в інтересах товариства до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами Позов обґрунтовував тим, що , що 07.11.2019 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг № 634996/3767767. Відповідно до заяви про надання банківських послуг «Кредитна карта» від 10.03.2021 року до договору про надання банківських послуг № 634996/3767767 від 07.11.2019 року, відповідач звернувся до банку з проханням відкрити на підставі договору та заяви поточний рахунок та видати йому кредитну карту з встановленим кредитним лімітом в сумі 17500, 00 грн., строком на 36 місяців, під 34% річних (фіксована ставка), максимальний розмір кредитного ліміту 50000 грн, орієнтовна реальна процентна ставка за кредитною лінією - 39,77%., орієнтовна загальна вартість кредитної лінії розрахованої виходячи з максимального розміру кредитного ліміту 84104,22 грн. Також 10.03.2021 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1/3767767 на підставі якого відповідачу надано кредит у сумі 35000, 00 грн., строком на 36 місяців з 10.03.2021 року до 09.03.2024 року. 18.01.2024 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» укладено договір № 2-2024 про відступлення прав вимоги до боржника [PERSON] за кредитними договорами № 634996/3767767 від 10.03.2021 року та № 1/3767767 від 10.03.2021 року. В зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань станом на 13.09.2024 року утворилася заборгованість за договором № 1/3767767 від 10.03.2021 року у розмірі 42189,75 грн та за договором № 634996/3767767 від 10.03.2021 року в розмірі 25783,67 грн.. Тому, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суми заборгованості та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422, 40 грн. Чернігівський районний суд Чернігівської області своєю ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження по даній справі, призначивши її до розгляду. В судове засідання представник ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до початку розгляду справи по суті надав письмові пояснення, а також заяву про розглядс прави без участі представника ( а.с. 154-155. 197) Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином ( а.с. 199) Відзив на позов не подавав. Відповідно до п. 4 ст. 174 ЦПК України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до вимог ч.2ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною першою статті 525ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст.ст. 610,612ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання(неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст. 625 ЦК України). За ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтями 1048 та 1049 ЦК України визначено що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.512ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч.1 ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 07.11.2019 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг № 634996/3767767. Відповідно до заяви про надання банківських послуг « Кредитна карта» від 10.03.2021 року до договору про надання банківських послуг № № 634996/3767767 від 07.11.2019 року відповідач звернувся до банку з проханням відкрити на підставі договору та заяви поточний рахунок та видати йому кредитну карту з встановленим кредитним лімітом в сумі 17500, 00 грн., строк кредиту 36 місяців, процентна ставка % річних ( фіксована) 34%. Відповідачу був відкритий рахунок [NUMBER] ( а.с 18-20). 10.03.2021 року [PERSON] отримала платіжну картку [NUMBER] , про що свідчить розписка з підписом відповідача. ( а.с 22) 10.03.2021 року [PERSON] підписала власноручно Паспорт споживчого кредиту, в якому передбачена інформація про кредит, а саме тип кредиту кредитна лінія, сума кредиту 17500 грн, строк кредитування 36 місяців, процентна ставка відсотків річних 34 ( фіксована), максимальний розмір кредитного ліміту 50000 грн, реальна процентна ставка за кредитною лінією - 39,88( а.с 23-25). Також 10.03.2021 року [PERSON] підписала заяву анкету № 0101145-10032021-003 на отримання готівкового кредиту «Свобода» в сумі 35000 грн ( а.с 60) 10.03.2021 року на підставі укладеного договору № 1/3767767 між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] відповідачу надано кредит у сумі 35000, 00 грн., строком на 36 місяців з 10.03.2021 року до 09.03.2024 року, процентна винагорода щомісячно в розмірі 11,00 % річних, комісійна винагорода щомісячно в розмірі 2.50 % від суми кредиту. Також відповідач 11.06.2021 року ознайомився з Паспортом споживчого кредиту, де передбачена інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, а саме: основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інше. До Паспорту споживчого кредиту також долучено Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (в тому числі орієнтовний графік платежів по кредиту, ануїтет) ( а.с 54-59) Відповідно до виписки по рахунку клієнта по рахунку [NUMBER] за період з 10.03.2021 року по 17.10.2022 року вбачається, що 10.03.2021 року була встановлена кредитна лінія в сумі 17500 грн та здійснена видача кредиту в сумі 35000 грн ( а.с -157-158) З платіжної інструкції № 35655384-1 вбачається, що 10 березня 2021 року відповідачу перераховані кошти в сумі 35000 грн. Призначення платежу « Надання кредитних коштів згідно договору № 1/3767767 від 10.03.2021 року [PERSON] 26661111877171848» ( а.с 53) Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредиту, наданому [PERSON] за договором № 634996/3767767 від 10.03.2021 року в загальній сумі 25783,67 грн, яка складається: строкова заборгованість 0,00 грн.; прострочена заборгованість 17437,83 грн.; нараховані відсотки 48,60 грн.; прострочені відсотки 8297,24 грн. ( а.с 15) ; та за кредитним договором № 1/3767767 від 10.03.2021 року в загальній сумі 42189,75 грн., яка, складається з: простроченої заборгованості -13071,09 грн, строкова заборгованість 4108,46 грн.; рахунок комісії 875,00 грн, нарахованих відсотків - 152,23 грн. простроченої комісії 14875, 00 грн, загальна сума реструктуризації по простроченій комісії 4375 грн, сума реструктуризації по простроченим відсоткам 1242, 61 грн прострочені відсотки 3490,36 грн. ( а.с 46) Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження обґрунтування доводів позову, крім розрахунку заборгованості, надано виписки по рахунках відповідача за період з 10.03.2021 року по 19.01.2024 року ( а.с 65-86) Дослідивши розрахунок заборгованості за кредитним договором № 1/3767767 від 10.03.2021 та вирішуючи питання щодо стягнення коштів по ньому з відповідача суд приходить до висновку щодо часткового стягнення, а саме на суму 22064, 75, яка складається з простроченої заборгованості -13071,09 грн, строкова заборгованість 4108,46 грн.; нарахованих відсотків - 152,23 грн. , сума реструктуризації по простроченим відсоткам 1242,61 грн та прострочені відсотки 3490,36 грн. Натомість, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 20125,00 грн, яка складається із рахунок комісії 875 грн, простроченої комісії 14875,00 грн та загальної суми реструктуризації по простроченій комісії 4375 грн, за кредитним договором № 1/3767767 від 10.03.2021 задоволенню не підлягає, з огляду на таке. Комісія за надання кредиту не є за економічною сутністю платою за надання кредиту. Суд зазначає, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок узгоджується з викладеним висновком Верховного Суду України у постанові від 06.09.2017 по справі № 6-2071цс16, а також аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 №6-1746цс16, згідно якої зроблено висновок, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення винагороди, у тому числі за надання фінансового інструмента та за резервування ресурсів, а нарахування платежів за послуги, що супроводжують кредит за рахунок позивача є незаконним. Крім того, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту-позичальнику (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 по справі за №520/2614/17). Враховуючи викладене, та те, що відповідачем порушені взяті зобов`язання щодо порядку та строків оплати за кредитним договором № 1/3767767 від 10.03.2021 з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 22064, 75, яка складається з простроченої заборгованості -13071,09 грн, строкова заборгованість 4108,46 грн.; нарахованих відсотків - 152,23 грн., сума реструктуризації по простроченим відсоткам 1242,61 грн прострочені відсотки 3490,36 грн; а також підлягає стягненню заборгованість за договором № 634996/3767767 від 10.03.2021 року в загальній сумі 25783,67 грн, яка складається: строкова заборгованість 0,00 грн.; прострочена заборгованість 17437,83 грн.; нараховані відсотки 48,60 грн.; прострочені відсотки 8297,24 грн. 18 січня 2024 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» укладено договір відступлення прав вимоги № 2-2024, відповідно до умов якого до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» перейшли права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі прав вимог. ( а.с 97-104) Згідно п.3.1. договору, право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з дати підписання ними відповідного реєстру прав вимог (Додаток №1). Разом з правами вимоги новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до реєстру прав вимог №1 (Додаток №1 ) до вищевказаного договору), ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» 15.09.2023 року набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитними договорами № 634996/3767767 від 10.03.2021 року в сумі 25783,67 грн та кредитним договором № 1/3767767 від 10.03.2021 року в сумі 42189,75 грн ( а.с 120) 19 січня 2024 року новий кредитор повідомив відповідачку про відступлення прав вимоги від АТ «Креді Агріколь Банк» до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ». Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою, також в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач відзиву на позов чи будь-яких пояснень, доказів на спростування заяви позивача про існування заборгованості за кредитним договором, який є предметом цього позову, суду не подав. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Процесуальні обов`язки відповідача полягають, зокрема, у здійсненні ним активних процесуальних дій, наданні доводів та доказів, що стосуються існування цивільних прав позивача як кредитора у зобов`язанні. Така правова позиція міститься у п. 6.8. постанови ВП ВС від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19. Відповідно дост. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності Отже, судом встановлено, що відповідач умови взятого на себе кредитного зобов`язання не виконала, що виявилося у неповерненні вчасно кредитних коштів, процентів та комісії, що стало наслідком звернення ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», як нового кредитора, до суду за захистом своїх прав та інтересів. Враховуючи, що відповідачем не виконано грошове зобов`язання в строки, передбачені умовами кредитного договору, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь суми заборгованості за кредитним договором № 634996/3767767 від 10.03.2021 року в сумі 25783,67 грн та кредитним договором № 1/3767767 від 10.03.2021 року в сумі 22064, 75, грн, обґрунтованими та, виходячи із наданого позивачем розрахунку, дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка виникла внаслідок неналежного виконання ним взятих на себе зобов`язань. Доказів на спростування позовним вимог відповідач не надала. Згідно ст.141ЦПК України що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з огляду на те, що позов задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог Позивач просить стягнути із відповідача 67973,42 грн. Водночас судом вирішено стягнути 47848,42 грн, що становить 70,39%. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: (2422,40 грн х70,39 %) = 1705,13 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial