Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-07 00:00:00

В провадженні Кременчуцького районного суду Полтавської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 10 вересня 2016 року. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейне життя. На даний час вони не проживають разом, спільного бюджету не мають, сумісного господарства не ведуть. Спільних неповнолітніх та малолітніх дітей не мають. Просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 10 вересня 2016 року Виконавчим комітетом Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис №05. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 серпня 2024 року було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивачка не з`явилася. Представник позивачки - адвокат Селезньов М.В. надав в провадження суду заяву, згідно якої просить розгляд справи про розірвання шлюбу проводити за відсутності позивачки та її представника. Не заперечують проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав. Зі згоди сторони позивача суд ухвалює проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні взаємостосунки подружжя, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 10 вересня 2016 року у Виконавчому комітеті Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, прізвище дружини після укладення шлюбу « [PERSON] », чоловіка - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим повторно 21 квітня 2022 року. Шлюб позивачки з відповідачем не склався. Шлюбні відносини між сторонами припинені. Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Як вбачається із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647\\98). При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивачка та відповідач не проживають сім`єю, мають різні погляди на життя та сімейні цінності, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство та тривалий час проживають окремо. За таких обставин суд приходить до висновку, що причини, які викликали у позивачки наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне проживання подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, їх сім`я існує формально. У суду немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства і інтересам обох з подружжя, а тому такий шлюб розривається судом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved