Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-12 00:00:00

У листопаді 2024 року Приватне акціонерне товариство (далі - ПрАТ) «Житомирський меблевий комбінат» через систему «Електронний суд», через адвоката Ратушинську І.О. (ордер, свідоцтво а.с.20,24,25), звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить, з урахуванням збільшення позовних вимог (а.с.42, 43), стягнути з відповідача заборгованість по сплаті за оренду та компенсації витрат на комунальні послуги у розмірі 52 091,53 грн, пеню у розмірі 1 070,24 грн, штраф - 15 065,69 грн, 3% річних - 123,49 грн та стягнути витрати по сплаті судового збору та витрати та професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 липня 2024 року між ПрАТ «Житомирський меблевий комбінат» та [PERSON] було укладено договір № 1АЖМК240097 оренди житла (далі - договір оренди), відповідно до умов якого відповідачу передано у тимчасове оплачуване користування (оренду) мебльоване житло - квартиру [ADDRESS] . Відповідач зобов`язувався за договором оренди сплачувати за оренду житла щомісячно, не пізніше 5-го числа поточного (оплачуваного) місяця, плату у розмірі, обумовленому договором. За жовтень 2024 року орендодавцем було виставлено для оплати рахунок-акт № 0000010303/2024 за оренду за жовтень 2024 року у розмірі 50 218,97 грн, які відповідачем всупереч умовам договору сплачені не були. Отже, відповідач користувався квартирою, на момент звернення до суду у нього утворилась заборгованість зі сплати орендної плати, яку позивач просить стягнути. Також за умовами договору оренди (п. 4.7.) була передбачена сплата орендарем компенсації витрат за комунальні послуги, яка відповідачем також не була сплачена за жовтень 2024 року у розмірі 1 872,56 грн. Крім того, п. 6.2. договору оренди сторонами була передбачена пеня за затримку з боку орендаря перерахування будь-яких платежів, передбачених договором, у розмірі офіційно встановленої подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, за кожен день прострочення від суми заборгованості. За розрахунком позивача, сума пені становить 1 070,24 грн. Також позивач вказує, що до відповідача необхідно застосувати додаткову відповідальність у вигляду штрафу у розмірі 15 065,69 грн згідно з п. 7.2. договору оренди, що становить 30 % від простроченої суми заборгованості. У позові вказується про попередній (орієнтований) розрахунок витрат за надання професійної правничої допомоги. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 листопада 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (а.с.36,37). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог (а.с.48-50). 26 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» представником відповідача - адвокатом Сібілєвим М.А. (ордер, свідоцтво а.с.71,72) подано відзив на позовну заяву (а.с.54-74). У відзиві вказується, що відповідачем не заперечується укладання 24 липня 2024 року договору № 1АЖМК240097 оренди квартири [ADDRESS] . Відповідно до умов договору оренди орендарем сплачено грошові кошти в сумі 47 416,34 грн, що є забезпеченням належного виконання негрошових зобов`язань та не є орендною платою. Перерахувавши дану суму, відповідач почав користуватися житлом. 30 вересня 2024 року, шляхом направлення повідомлення в месенджер «Теlеgrаm» на ім`я користувача @Atlantic Residences, відповідач повідомив про необхідність виїзду з квартири через сімейні обставини. Вважає, що таким чином орендар повідомив про те, що він має намір виїхати з квартири, ключі були передані орендодавцю 01 жовтня 2024 року. При цьому, відповідач не заперечував необхідності сплатити комунальні платежі за період користування квартирою, а також послуги з прибирання, та сплатив вказані витрати у сумі 2 746,13 грн за вересень 2024 року, також запропонував позивачу знайти іншого орендаря, проте від даної пропозиції позивач відмовився. Повідомляє, що відповідно до умов договору оренди (п.3.4.3.), відповідач, як орендар, мав право на дострокове припинення договору у випадках, передбачений договором та чинним законодавством. У випадку дострокового розірвання договору оренди з ініціативи орендаря, позивач на підставі п. 4.12. мав право отримати 100% грошових коштів - забезпечення належного виконання орендарем негрошових зобов`язань, які позивач у розмірі 47 416,34 грн вже отримав як неустойку за дострокове розірвання договору. Також вважає, що стягнення пені та штрафу за несвоєчасно виконане зобов`язання є неправомірним з огляду на те, що позивачем не було враховано, що договір оренди фактично є розірваним з 01 жовтня 2024 року, а п. 4.12. договору оренди сторони домовились, що у випадку дострокового розірвання договору за ініціативи орендаря, 100 % грошових коштів - забезпечення не повертаються та зараховуються, як неустойка за дострокове розірвання договору. У зв`язку із викладеним, просить у позові відмовити, повідомляє про попередній орієнтований розрахунок суму судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом справи (а.с.54-74). 29 листопада 2024 року представником позивача - адвокатом Ратушинською І.О. (ордер а.с. 80) подано відповідь на відзив на позовну заяву, де, не погодившись з доводами, наведеними у відзиві на позовну заяву, вказується, що строк договору оренди починається з моменту прийняття орендарем квартири за актом № 1 і закінчується 23 січня 2025 року. Договором оренди не передбачено право орендаря на дострокове розірвання договору, така процедура не прописана у договорі. Сторони не дійшли згоди щодо дострокового припинення договору, акт про повернення квартири не підписано, та отже договір не розірвано. Постійними мешканцями у квартирі, яка орендується, є позивач [PERSON] та [PERSON] . Відповідач не звертався з письмовим зверненням щодо дострокового розірвання договору, також позивач не отримував також повідомлення від [PERSON] . Повідомляє, що посилання відповідача на електронне листування з непідтвердженим абонентом не є належним доказом, оскільки ні договором, ні законодавством не передбачено вирішення спірних питань через електронне листування в жодному месенджері, де досить важко встановити справжність абонента, в договорі не вказано офіційний номер телефону для такого листуванні і відповідачем не надано жодних доказів, що даний номер телефону належить саме уповноваженому представнику позивача, що має право приймати рішення від його імені. Вважає, що у зв`язку з тим, що відповідачем не дотримана процедура розірвання договору оренди, даний договір не може бути припинено. Відповідач не сплатив плату за оренду до 05 жовтня 2024 року, не було сплачено компенсації втрат на комунальні послуги; стягнення пені, штрафу та 3% річних з відповідача є правомірним (а.с.75-80). У заперечень на відповідь на відзив представник відповідача підтримує позицію, наведену у відзиві на позовну заяву. Також вказує, що позивачем не заперечується, що відбувся 01 жовтня 2024 року факт передачі ключів від об`єкту оренди (а.с.81-84). Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі, не викликались. Судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 24 липня 2024 року укладено договір № 1АЖМК240097 оренди житла, а саме квартири [ADDRESS] . Договір підписано представником ПрАТ «Житомирський меблевий комбінат» (орендодавець) та [PERSON] (орендар) (а.с.10-12). Згідно з п. 3.1.1. договору оренди, орендодавець зобов`язаний передати орендарю квартиру, майно та ключі на умовах та строках, передбачених договором, в орендне користування. Відповідно до п. 4.1 договору оренди, орендар зобов`язаний вносити плату за користування об`єктом оренди в розмірах та строках, обумовлених цим договором. Плата за оренду нараховується з дати підписання сторонами акта №1 (п. 4.2. договору). Згідно з п. 4.3, п.4.4. договору оренди якщо інше не передбачено цим договором, плата за оренду сплачується орендарем щомісяця, не пізніше 5-го числа місяця, наступного (оплачуваного) місяця. Орендар має зобов`язання перерахувати на поточний рахунок орендодавця протягом 1 календарного дня з моменту підписання договору грошові кошти в розмірі плати за оренду за повний місяць строку оренди. Орендодавець виставляє орендареві рахунок-акт на оплату плати за оренду, розрахований відповідно до додатку № 2 до договору. Обов`язок отримання рахунку-акта покладається на орендаря. Орендар компенсує орендодавцю витрати на комунальні послуги на підставі виставлених рахунків, а також у випадку встановлення лічильників - на підставі їх показників (п. 4.7.2. договору оренди). Перерахування компенсації витрат на комунальні послуги на підставі виставлених орендодавцем рахунків-актів здійснюється не пізніше 10 числа місяця, наступного за оплачуваним місяцем (п.4.7.3. договору оренди). Відповідно до п. 4.13. договору оренди зобов`язання щодо здійснення платежів за цим договором будуть вважатись виконаними належним чином у момент, коли суми грошових коштів, які відповідають повному розміру платежів, будуть зараховані на поточний рахунок орендодавця. Строк оренди починається з моменту отримання орендарем квартири за актом № 1 і закінчується 23 січня 2025 року (п.7.2. договору оренди). У пінкті 8.8. визначено, що підписуючи цей договір, орендар підтверджує, що ознайомлений та зобов`язується виконувати правила проживання в житловому комплексі, що розміщено на веб-сайті https://аtlantic-residences-kyiv.com/uk/. Додатком № 2 від 24 липня 2024 року до Договору оренди житла № 1АЖМК240097 від 24 липня 2024 року сторони узгодили розмір плати за оренду та порядок розрахунків. Зокрема, п. 1.2. додатку до договору визначено, що плата за оренду квартири за кожен місяць складається з двох частин: орендної плати та додаткової плати. Орендна плата за кожний місяць визначається на момент виставлення рахунку за формулою: базова орендна ставка (47 416,34 грн) х Індекс К (співвідношення встановленого НБУ офіційного курсу гривні до долара США на дату складання орендодавцем розрахунку на оплату орендної плати, до курсу гривні до долара США) + ДМ (фіксована плата за проживання довгострокових мешканців в квартирі у розмірі 8 246,32 грн) х Індекс К. Додатковою платою є вартість експлуатаційних витрат (а.с. 18). Так, відповідно до рахунку-акта № 0000010303/2024 від 31 жовтня 2024 року, позивачем визначений розмір орендної плати за жовтень 2024 року, що включає додаткову плату, у розмірі 50 218,97 грн (а.с. 19). За актом № 1 приймання-передачі від 24 липня 2024 року відповідач прийняв у тимчасове оплатне користування, відповідно договору оренди житла № 1АЖМК240097 від 24 липня 2024 року, квартиру [ADDRESS] (а.с.13). Як визначає ч. 1 ст. 627 Цивільного Кодексу (далі - ЦК) України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч. 1 ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. На виконання зобов`язань за договором оренди зі сплати орендної плати, стороною відповідача надано квитанції на сплату послуг за оренду на суму 50 217,94 грн та на оплату компенсації комунальних послуг на суму 2 746,13 грн, квитанції сформовані 15 жовтня 2024 року, вказано період нарахування за оренду приміщення - жовтень 2024 року, за компенсацію комунальних послуг - вересень 2024 року (а.с.62,63). Як вбачається з платіжної інструкції № 7МТ1-27МС-Р4М6-51МЗ від 15 жовтня 2024 року, відповідач 15 жовтня 2024 року здійснив оплату відповідно до квитанції на оплату компенсації комунальних послуг на суму 2 746,13 грн (а.с.64). У відзиві на позовну заяву зазначається, що відповідач 30 вересня 2024 року повідомив про виїзд з квартири у зв`язку із сімейними обставинами, вказавши на його право на дострокове припинення договору. Так, пунктом 3.4.3 договору оренди визначено, що орендар має право на дострокове припинення договору у випадку, передбаченому цим договором та чинним законодавством. Відповідно до п.7.5. дія цього договору може бути припинена в односторонньому порядку за ініціативою орендодавця, за умови попередження (шляхом направлення на адресу орендаря письмове повідомлення листом) орендодавцем орендаря, у письмовій формі за 60 календарних днів додати припинення. Отже, умовами договору № 1АЖМК240097 оренди житла від 24 липня 2024 року сторонами була передбачена процедура припинення даного договору оренди в односторонньому порядку лише за ініціативою орендодавця - позивача у цій справі. За змістом ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 825 ЦК України, наймач житла має право за згодою інших осіб, які постійно проживають разом з ним, у будь-який час відмовитися від договору найму, письмово попередивши про це наймодавця за три місяці. Якщо наймач звільнив помешкання без попередження, наймодавець має право вимагати від нього плату за найм житла за три місяці, якщо наймодавець доведе, що він не міг укласти договір найму житла на таких самих умовах з іншою особою. Як вказувалось судом, за договором оренди не визначено процедуру дострокового розірвання орендарем договору оренди, та за умовами чинного цивільного законодавства орендар має право на таке розірвання, попередивши про це орендодавця за три місяці. Щодо зазначення відповідачем у відзиві на позов про електроне листування відповідача з позивачем з приводу дострокового припинення договору оренди, суд не може прийняти як доказ дане листування як повідомлення відповідача [PERSON] про таке розірвання договору оренди (а.с. 59-61), оскільки з договору оренди не вбачається способу проведення переговорів між сторонами, зокрема електронного листування, не вказано у договорі і номеру телефону, на який можна вести листування у месенджерах. Окрім того, надані відповідачем скріншоти листування є неналежним доказом - роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом, оскільки не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, в такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення. Також зі змісту наданих відповідачем скріншотів неможливо встановити, які особи ведуть листування, точну дату такої переписки, достовірність листування. Суд також враховує, що у відповіді на відзив на позовну заяву позивачем заперечувались обставини ведення переговорів з приводу дострокового припинення договору оренди з уповноваженим представником позивача. Відтак звільнення відповідачем орендованої ним квартири без дотримання передбаченого чинним цивільним законодавством порядку дострокового припинення договору оренди, не може вважатись його правомірним розірванням та подальшим звільненням від обов`язку зі сплати орендних та інших платежів. З врахуванням вищевикладеного, враховуючи, що відповідач не вніс плати за оренду житла, визначеної договором, що є порушенням умов договору оренди, суд доходить висновку, що позовну вимогу про стягнення заборгованості по сплаті за оренду квартири за жовтень 2024 року у розмірі 50 218,97 грн необхідно задовольнити у повному обсязі. Крім того, як зазначалось, відповідно до п. 4.7.2. договору оренди, орендар повинен компенсувати орендодавцю витрати на комунальні послуги на підставі виставлених рахунків, а також у випадку встановлення лічильників - на підставі їх показників. За матеріалами справи, зокрема рахунку-акта № 000059872024/4285 від 31 жовтня 2024 року, компенсація відповідачем комунальних послуг за жовтень 2024 року становила 1 872,56 грн (а.с. 47). Доказів проведення оплати за вказаним рахунком відповідачем не надано, відтак з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сума заборгованості за комунальні послуги у розмірі 1 872,56 грн. У позовній заяві позивачем ставиться питання щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій. У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Пунктом 6 договору оренди передбачена відповідальність сторін. У пункті 6.2 договору оренди визначено, що у випадку затримок з боку орендаря у перерахуванні будь-яких платежів, передбачених цим договором, на користь орендодавця, орендар сплачує пеню у розмірі офіційно встановленої подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, за кожен день прострочення від суми заборгованості. Крім того, договором оренди встановлена додаткова відповідальність за прострочення виконання грошових зобов`язань у виді штрафу. Зокрема, якщо період прострочення становить 5 календарних днів, орендар зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 10% від простроченої суми; за прострочення 6-9 днів штраф становить 20%; за прострочення 10 і більше днів штраф становить 30% від простроченої суми грошового зобов`язання (п.6.2.2.-п.6.2.4). Пунктом 4.12 договору оренди передбачено, що орендар перераховує на поточний рахунок орендодавця грошові кошти в сумі 47 416,34 грн, як забезпечення належного виконання орендарем негрошових зобов`язань за договором, у тому числі щодо повернення квартири у належному стані, що не є орендною платою. Грошові кошти - забезпечення можуть бути використані орендодавцем в будь-який момент впродовж дії договору, у разі заборгованості по сплаті неустойки (штрафу). У випадку дострокового розірвання договору оренди за ініціативи орендаря, 100 % грошових коштів - забезпечення не повертаються та зараховуються як неустойка за дострокове розірвання договору. Перерахування відповідачем даної суми (47 416,34 грн) як грошового забезпечення під час укладання договору, позивачем у позові не оспорюється. Отже, за умовами договору оренди, стягнення з відповідача вказаної суми штрафу та пені, зазначеної позивачем, компенсуються позивачу як негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем строків оплати орендних платежів та за умовами договору забезпечуються грошовою сумою у розмірі 47 416,34 грн, які зараховуються орендодавцем як сплата неустойки. За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 1 070,24 грн. та штрафу у розмірі 15 065,69 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства. Позивач просить суд стягнути від простроченої суми заборгованості 3% річних у розмірі 123,49 грн, розрахунок яких наведено у позовній заяві, з яким суд погоджується, у зв`язку із чим підлягає стягненню з відповідача зазначена сума компенсації. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно положення статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст. 76-81 ЦПК України, обставини справи, на які позивач посилались як на підставу своїх вимог, суд вважає за можливе частково задовольнити позов, стягнувши з відповідача на користь позивача 50 218,97 заборгованості по орендній платі, 1 872,56 грн компенсації витрат на комунальні послуги та 3% річних у сумі 123, 49 грн, а всього стягнути 52 215,02 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн (а.с.33). Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову (76,39 %), відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 850,47 грн пропорційно задоволеним вимогами. Керуюючи ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 247, 259, 263, 264-265, 279,354 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial