Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-14 00:00:00

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» (далі ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС») через систему «Електронний суд» подало до суду із зазначений позов. В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 01 вересня 2023 року між Товариством з\~обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», первісний кредитор) та [PERSON] укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №\~3947370, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 19 000 грн, строком на 360 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % від суми кредиту за кожен день користування (730 % річних). Кредитний договір укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора (далі ІТС), підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписуючи договір відповідачка засвідчила безумовну згоду з його умовами, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 08 травня 2023 року, які викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://credit7.ua/pro-nas/. Кредитні кошти перераховані відповідачці 01 вересня 2023 року на платіжну картку №\~ [NUMBER] . ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» 24 квітня 2024 року уклали Договір факторингу № 24/04/2024 відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 947370 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01 вересня 2023\~року перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС». Відповідачка взятих на себе зобов`язань за договором з первісним кредитором не виконала, не повернула своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки, у зв`язку з чим виникла заборгованість, що має відображення у розрахунку заборгованості, що наданий первісним кредитором. На підставі викладеного, ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» просило суд: 1.Стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість за договором № 3947370 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01 вересня 2023 року станом на 24 квітня 2024 року у розмірі 106 478,56 грн, яка складається з: 18 999,99 грн заборгованість за кредитом; 87\~478,57 грн заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. Кредитного договору за ставкою 2% за кожен день користування кредитом (730 % річних) з 01 вересня 2023 року до 24 квітня 2024 року (включно). 2. Стягнути із [PERSON] на його користь понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2\~422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Зазначена ухвала 23 серпня 2024 року доставлена до Електронного кабінету позивача, його представника, що підтверджується довідками про доставку електронного документа. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачки засобами поштового зв`язку направлялась ухвала про відкриття провадження, враховуючи, що ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» направило їй копію позовної заяви на виконання ч. 1 ст.\~177 ЦПК України. Згідно довідки ф. 20 АТ «УКРПОШТА» судова кореспонденція не вручена адресату та повернута відправнику з відміткою «За закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 дійшов висновку про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Близькі за змістом висновку містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25\~квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019\~року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15\~червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2024 року витребувано у Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформацію щодо банківської картки № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , виписку про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 01 вересня 2023 року до 06 вересня 2023 року. Позивач до суду додаткових заяв, пояснень не подавав, відповідачка не використала право подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм\~правовідносини. Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Суд встановив, що 01 вересня 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладений в електронному вигляді за допомогою ІТС укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №\~3947370. Відповідно до п. 1.2. Договору на умовах, встановлених Договором, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 19 000 грн. Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Суму кредиту Товариство перераховує протягом двох днів з\~моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 01 вересня 2023 року або 02\~вересня 2023 року (п. п. 2.1., 2.2. Договору). З огляду на п. 1.3. Договору визначено строк кредиту 360 днів; періодичність платежів зі\~сплати процентів кожні 30 днів; детальні терміни повернення (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені у Графіку платежів, який є Додатком № 1 до цього Договору. Згідно з п. 1.4. Договору тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процента ставка становить 2,00 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Відповідно до\~п. 1.5. Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає за стандартною ставкою за весь строк кредиту 30 341,06% річних. Детально порядок обчислення (нарахування) процентів. Порядок зміни процентів передбачений розділом 3 Договору. Пунктом 1.6. Договору передбачено, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 155\~800 грн. Кредитний договір підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором A516, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписуючи договір відповідачка засвідчила безумовну згоду з його умовами, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 08 травня 2023 року, які викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://credit7.ua/pro-nas/. ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» листом від 26 квітня 2024 року Вих. № 20240426-2645 повідомило, що 01 вересня 2023 року успішно перераховано кошти на платіжну картку № [NUMBER] клієнта від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на суму 19 000 грн. Як вбачається із розрахунку ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» станом на 24 квітня 2024 року заборгованість [PERSON] за Договором № 3947370 від 01 вересня 2023 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту становить 106 478,56 грн, яка складається з: 18\~999,99\~грн заборгованість за кредитом, 87 478,57 грн заборгованість за нарахованими процентами. Товариство не здійснює нарахування штрафних санкцій за Договором на період, визначений п. 6 Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про споживче кредитування». ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» 24 квітня 2024 року уклали Договір факторингу № 24/04/2024. Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу від 24 квітня 2024 року №\~24/04/2024 ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» набуло право вимоги за Договором №\~947370 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01 вересня 2023\~року. Матеріали справи не містять відомостей про те, що Договір факторингу №\~24/04/24 від 24\~квітня 2024 року у встановленому законом порядку відповідачкою оспорювався чи визнавався недійсним. На виконання ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2024\~року Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК»\~надало виписку про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] на ім`я [PERSON] з 01 вересня 2023 року до 06 вересня 2023 року, відповідно до якої суд встановив, що 01 вересня 2023 року на зазначену карту зараховано 19 000 грн. Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачкою взятих на себе кредитних зобов`язань. Згідно із ст. 205 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки (постанова Верховного Суду від 11 січня 2024 року у справі № 916/1247/23). За змістом статей 626 та 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон). Згідно з пункту 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно з частини шостої статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. У іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Враховуючи викладене, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідні висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду викладених у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та інших. У статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. З огляду на частину першу статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Особливою формою відступлення права вимоги є договір факторингу, правове регулювання якого визначено Главою 73 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 дійшла висновку про те, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Верховний Суд у постанові від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17 дійшов висновку, що з урахуванням принципу тлумачення «favor contractus» (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, банк як позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики та сплати відсотків у разі прострочення позичальником повернення чергової частини позики (якщо договором передбачено обов`язок позичальника повертати позику частинами ). Тобто, звернення до суду з вимогою дострокового повернення всієї суми кредитних коштів, у зв`язку з порушенням умов договору не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов`язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Якщо позичальником порушуються будь-які умови кредитного договору, позикодавець має право розцінювати його дії як невиконання або неналежне виконання зобов`язань. Це може спричинити настання правових наслідків, передбачених договором або чинним законодавством, в тому числі і вимогу щодо дострокового повернення всієї суми кредиту. При цьому направлення письмової вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту позичальнику не є обов`язковим. У рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року у справі № 1-2/2002 зазначено, що положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на практику Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Надані позивачем документи підтверджують факт укладення між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та\~[PERSON] договору про споживчий кредит № 3947370 від 01\~вересня 2023 року в\~електронній формі шляхом його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та перерахування кредитних коштів у сумі 19\~000 грн ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відповідачці. Оскільки, відповідачка взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконала, у\~передбачений в договорі строк кошти (суму позики) не повернула, у неї виникла заборгованість. Суд встановив, що матеріалами справи підтверджуються обставини набуття ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» права вимоги за договором про споживчий кредит № 3947370 від 01 вересня 2023 року. Враховуючи, що фактично отримані та використані кошти відповідно до умов кредитного договору від 01 вересня 2023 року №\~3947370 у добровільному порядку [PERSON] не повернула, розмір заборгованості підтверджений позивачем належними доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову. Щодо розподілу судових витрат Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До\~витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» за подачу позову сплатило судовий збір у розмірі 2\~422,40\~грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 19 липня\~2024\~року №1089. Таким чином, із відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18. Суд також повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Як вбачається із матеріалів справи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» долучено до позовної заяви: копію Договору про надання юридичних послуг від 03 липня 2023 року № 03/07/2023 укладеного між ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» та адвокатом Руденком К.В., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Руденка К.В., копію довіреності від 26 лютого 2024 року, якою ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» уповноважило адвоката Руденка К.В. представляти його інтереси в судах України, копію Акта приймання-передачі наданих послуг № 70 від 03 червня 2024 року до Договору про надання юридичних послуг від 03 липня 2023 року № 03/07/2023, копію Витягу з реєстру № 1 від 03 червня 2024 року до Акта приймання-передачі наданих послуг № 70 від 03 червня 2024 року до Договору про надання юридичних послуг від 03 липня 2023 року № 03/07/2023, про підтвердження факту надання юридичних послуг Руденком К.В., а саме: підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] , клопотання про витребування доказів на суму 5 000 грн, копію платіжної інструкції від 06 червня 2024 року № 913 про оплату юридичних послуг згідно з Актом приймання-передачі наданих послуг № 70 від 03 червня 2024 року до Договору про надання юридичних послуг від 03 липня 2023 року № 03/07/2023. Дана справа відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України належить до справ незначної складності, у спорах про стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання судова практика є сталою, не потребує вивчення великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження та збирання яких адвокат витратив би значний час, тому суд дійшов висновку проте, що розмір гонорару адвоката у 5\~000 грн, не відповідає критерію розумності їх розміру з урахуванням складності цієї справи. Зокрема, відповідно до постанови Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №\~201/14495/16-ц суд вправі самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу. За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з\~конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3\~000\~грн. Отже, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» необхідно стягнути понесені ним судові витрати по оплаті судового збору у\~розмірі 2 422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3\~000 грн, а всього 5\~422,40 грн.

Outcome: approved