Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-01 00:00:00

Представник ТОВ «ВІН ФІНАНС» адвокат Міньковська А.В. звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначила, що 25.07.2024 року загальними зборами учасників ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (Код ЄДРЮОФОПГФ: 38750239) прийнято рішення про зміну назви на ТОВ «ВІН ФІНАНС» (Код ЄДРЮОФОПГФ: 38750239). 31.03.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 756160. Відповідно до індивідуальної частини договору № 756160 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна» надав Відповідачу позику у сумі 7000,00 грн строком на 30 днів. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови Договору про надання фінансового кредиту № 756160 від 31.03.2019 року та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 7000 грн, а в свою чергу позичальник, не виконав умови Договору про надання фінансового кредиту щодо повернення наданих коштів і внаслідок чого виникла заборгованість. Зазначає, що 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу №1 на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за Договором про надання фінансового кредиту № 756160 від 31.03.2019 року за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», а на даний час ТОВ «ВІН ФІНАНС» набуло прав кредитора стосовно відповідача. Всупереч умов індивідуальної частини Договору про надання фінансового кредиту № 756160 та вимог закону, Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення Договору відступлення права вимоги №1 від 12.04.2018 року, загальна сума заборгованості Відповідача перед новим кредитором складає 24598,00 грн. Тому позивач просить поновити строк позовної давності для подання позову, стягнути з відповідача заборгованість за вказаним договором в загальному розмірі 37474,70 грн, яка складається з суми заборгованості 24598,00 грн, інфляційних втрат 10660,06 грн, 3 % річних 2216,64 грн, та судові витрати, які складаються з 2422,40 грн сплаченого судового збору та 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Щодо строків позовної давності, представник позивача в позовній заяві зазначив, що враховуючи практику застосування норм права Верховним судом, в силу приписів, зокрема ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», строк на звернення до суду із позовною заявою, який настав під час дії обмежень карантинного характеру, має бути продовженим, а отже заява про застосування строків позовної давності має бути визнаною як передчасна та в її задоволені має бути відмовлено. Крім цього, до об`єктивних причин звернення до суду із захистом своїх прав та інтересів, позивачем виокремлюється також введення воєнного стану на території країни. В зв`язку з вищевикладеним представник позивача звернувся до суду з позовною заявою. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2024 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача ТОВ «ВІН ФІНАНС» Романенко М.Е. у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності , позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомила, будь-яких заяв, клопотань, відзиву на позов суду не надала, у зв`язку з чим суд, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у ній даних чи доказів та за згоди представника позивача постановити заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 31.03.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №756160 (а.с.9-10). Відповідно до п.1.1 договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в загальній сумі 7000,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат клієнта, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Відповідно до п 1.2. Позика видається на 30 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за договором. Сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування позикою: знижена процентна ставка становить 1,53% від суми позики за кожен день користування позикою (558,45 % річних) у межах строку надання позики. Стандартна процентна ставка становить 1,80 % від суми позики за кожний день користування позикою (657,00 % річних). Стандартна процентна ставка застосовується згідно з пунктами 1.7, 3.4, 3.6.2 договору. Загальна вартість позики за зниженою ставкою складає 145,90 % від суми позики або 10213,00 грн, та включає в себе проценти за користування позикою - 45,90 % від суми позики або 3213,00 грн. Згідно з пунктом 1.6 кредитного договору, у випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі та у встановлений строк, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати погашення позики, шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Після отримання Товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів, заява клієнта про продовження строку користування позикою вважається поданою. Відповідно до пункту 1.7 кредитного договору після вчинення клієнтом дій згідно з пунктом 1.6 цього Договору, та у разі якщо залишок суми позики складає не менше ніж 400 грн, Товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування позикою. Новий строк користування позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно з пунктом 1.6 цього Договору та дорівнює 30 днів. Нова дата повернення позики відображається у особистому кабінеті клієнта. Протягом нового строку користування позикою проценти (відсотки) нараховуються за стандартною процентною ставкою. Згідно з підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 кредитного договору, клієнт має право у випадку неможливості виконати зобов`язання у встановлений термін у повному обсязі, ініціювати продовження (пролонгацію) строку, на який надається позика у порядку, визначеному Договором. Відповідно до пунктів 3.1, 3.2, 3.4 кредитного договору, сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватимуться згідно із графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору. Нарахування процентів за договором здійснюється за зниженою процентною ставкою на залишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Проценти за користування позикою нараховуються щоденно, починаючи з дня надання позики (відправки грошових коштів на банківський картковий рахунок) в межах строку надання позики, визначеного у пункті 1.2 цього договору, за виключенням дати повернення позики та сплати нарахованих процентів, зазначеної у графіку платежів. У разі недотримання умов застосування зниженої процентної ставки, нарахування процентів здійснюється на умовах пункту 3.2, але за стандартною процентною ставкою. Згідно з пунктом 3.6 кредитного договору у разі порушення клієнтом строків виконання зобов`язань за договором: протягом пільгового періоду з 1 (першого) по 3 (третій) день прострочення виконання зобов`язань клієнта, нарахування процентів не здійснюється; з 4 (четвертого) дня прострочення заборгованості товариство визнає заборгованість за позикою проблемною, розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за користування позикою за стандартною процентною ставкою, яке здійснюється не більше ніж до 90 (дев`яностого) дня прострочення. Відповідно до пунктів 4.4, 4.5 кредитного договору, у випадку прострочення повернення суми позики, клієнт зобов`язаний сплатити Товариству штраф в розмірі 84,00 грн за кожен день прострочення, починаючи з 4 дня прострочення виконання зобов`язань за Договором. Штрафи за Договором нараховуються у момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів та пені), нарахованої за порушення клієнтом зобов`язань за цим Договором, не може перевищувати 50 % суми, одержаної клієнтом за цим Договором і становить 3500 грн. З додатку № 1 до кредитного договору вбачається, що [PERSON] зобов`язався до 30.04.2019 року повернути ТОВ «Авентус Україна» 10213,00 грн кредиту, з яких: 7000 грн основна сума кредиту, 3213,00 грн проценти за користування кредитом протягом 30 днів (а.с.10 зворот). 12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу № 1, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» шляхом продажу належні йому права вимоги, а позивач прийняв належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (у пункті 352 реєстру зазначена відповідач [PERSON] ) (а.с.11-13, 14-15). Згідно з пунктом 2.1. Договору факторингу №1, клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнту за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно з пунктом 4.1. Договору факторингу №1, сторони погодили, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання ними відповідного реєстру прав вимог по формі встановленій у відповідному додатку. Відповідно до реєстру прав вимог від 21.08.2019 року, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 756160 від 31.03.2019 року. 25.07.2024 року загальними зборами учасників ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було прийнято рішення про зміну найменування Товариства та затверджено повне найменування ТОВ «ВІН ФІНАНС». Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги № 1 від 12.04.2018 року, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 24598 грн, а саме: сума основного боргу 7000,00 грн., сума процентів 14238 грн, сума пені 0,00 грн, сума штрафів 3360,00 грн (а.с.16-17). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не довів належного виконання зобов`язань за кредитним договором, розрахунок заборгованості не спростував, відзив на позов не надав. Таким чином, встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» виконало свої обов`язки за Договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №756160 від 31.03.2019 року, в той час відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання та згідно з матеріалами справи має заборгованість перед ТОВ «ВІН ФІНАНС», яке є правонаступником кредитодавця, в загальному розмірі 24598 грн. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до положень ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (пункт 8.35). Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Відтак, нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України не підлягають стягненню з відповідача з 24.02.2022 року по 08.08.2024 року. Таким чином, розмір інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 08.08.2021 року по 23.02.2022 року складає 1563,56 грн, розмір 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 08.08.2021 року по 23.02.2022 року складає 404,35 грн. Оскільки відповідач доказів щодо часткового чи повного погашення заборгованості за кредитним договором суду не надав, не спростував документально нарахований позивачем розмір заборгованості, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт невиконання [PERSON] умов договору №756160 від 31.03.2019 року, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «ВІН ФІНАНС» про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн. Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 1716,96 грн (26565,91 грн х 2422,00 грн / 37474,70 грн = 1716,96 грн). Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року зі справи №922/445/19 та від 22.11.2019 року зі справи № 910/906/18 викладено правову позицію відповідно до якої положення частини п`ятої статті 126 ГПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. В матеріалах справи на підтвердження повноважень представника позивача у справі міститься Договір №33 від 22 березня 2024 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», за умовами якого клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано: додаткову угоду до Договору №33 про надання правової допомоги від 22 березня 2024 року, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» щодо стягнення кредитної заборгованості. Враховуючи складність справи, що є малозначною, виконані адвокатським бюро роботи, зміст позовної заяви, що є типовим для такого виду правовідносин, обсяг доданих документів, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн відповідають засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги, реальності таких витрат, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial