Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-06 00:00:00

В листопаді 2024 року ТОВ «Споживчий центр» через систему «Електронний суд» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 20.11.2023-100002016 від 20.11.2023 у розмірі 25499,95 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. В обґрунтування вимог представник позивача вказував, що 20.11.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем (позичальником) було укладено вказаний вище кредитний договір, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора. Позичальником під час укладення кредитного договору пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи ВаnkID Національного банку. Відповідно до умов договору [PERSON] був наданий кредит у розмірі 10000 грн на реквізити електронного платіжного засобу позичальника, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 20.11.2023, строком на 140 днів. Відповідач за умовами договору отримав кредит на умовах строковості, платності та поворотності, зобов`язувався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 25499,95 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10000,00 грн, заборгованості по комісії - 1500,00 грн, заборгованості по процентах в сумі 13999,95 грн., через що позивач змушений звернутися до суду. Згідно ухвали судді від 15 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 09 грудня 2024 року представником відповідача адвокатом Безсмертним С.М. через систему електронний суд подано відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечив, мотивуючи тим, що відповідач є військовослужбовцем, що підтверджується довідкою № 417 від 25.11.2024 (додається до відзиву), а тому відсотки за користування кредитом нараховані в порушення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім того позивачем не надано достатніх доказів перерахування коштів відповідачу та доказів укладення кредитного договору, розрахунок заборгованості не оформлений відповідно до чинного законодавства, а нарахування комісії здійснено неправомірно, оскільки такі умови договору є недійсними. На підставі зазначеного просив відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 16 грудня 2024 року представник позивача через систему «Електронний суд» надав до суду відповідь на відзив, в якій вказав, що кредитний договір між сторонами є укладеним, позивачем надано належні докази перерахування коштів відповідачу, нарахована комісія, передбачена умовами договору та пов`язана з наданням послуги перерахування коштів на рахунок позичальника з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу. На підтвердження викладеного надав договір №4507 про надання послуг в систему LigPay, довідку про доставку смс-повідомлення, візуальну форму послідовності дій щодо укладення кредитного договору № 20.11.2023-100002016 та довідку субконто до вказаного кредитного договору. Зазначив, що відповідач передбачених документів, які б підтверджували його право на пільгу щодо не нарахування відсотків за користування кредитом не надав, до позивача з заявою про зменшення розміру заборгованості не звертався, а тому просив позов задовольнити проти стягнення понесених відповідачем витрат на правничу допомогу заперечив. Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 20.11.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 20.11.2023-100002016. При укладенні вказаного кредитного договору [PERSON] було пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи ВаnkID Національного банку, під час якої з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи. Кредитний договір між сторонами укладений на веб-сайті позивача шляхом підписання відповідачем одноразовим ідентифікатором Н686, пропозиції позивача укласти електронний кредитний договір (оферту) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», надання [PERSON] ТОВ «Споживчий центр» заявки, підписаної вказаним одноразовим ідентифікатором, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомилася 20.11.2023 за посиланням htpp://sgroshi/com.ua/ua/informaciya-o-kompanii згідно із ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», а також підтвердження укладення кредитного договору. Вказані обставини підтверджуються також візуальною формою послідовності дій учасників електронної комерції (кредитора та позичальника), щодо укладення електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі, довідкою №1312/24-7 від 13.12.2024, виданої ТОВ «СТАРТ-МОБАЙЛ», відповідно до якої на номер абонента [NUMBER] 20.11.2023 о 14:26:58 було надіслано смс-повідомлення з текстом: «Код ШвидкоГроші: [NUMBER] », який є одноразовим ідентифікатором, використаним відповідачем для підписання договору. Відповідно до умов заявки та підтвердження укладення кредитного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000 грн шляхом перерахунку коштів за реквізитами електронного платіжного засобу позичальника [NUMBER] на строк 140 днів з дати його надання, період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту, процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,0% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит, комісія, пов`язана з наданням кредиту: 1500,00 грн, а також визначено графік платежів за кредитом. З таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 20.11.2023-100002016 від 20.11.2023 про споживчий кредит укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] вбачається, що за період з 20.11.2023 по 07.04.2024 загальна вартість кредиту становить 21539,77 грн. із них: сума кредиту за договором 10000 грн., проценти за користування кредитом 10039,77 грн., комісія за надання кредиту 1500 грн., встановлено графік сплати платежів за кредиту. Аналогічні умови кредитування містяться в паспорті споживчого кредиту, з яким позичальник ознайомився до укладення договору про споживчий кредит та підписав одноразовим ідентифікатором Н686. Видача кредитних коштів за договором кредиту підтверджується квитанцією про електронний переказ коштів від 19.05.2023, сформованою платіжним сервісом АТ «Приватбанк» LiqРау, ID платежу 2393672704, отримувач: картка VISA414943*83. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. За умовами кредитного договору відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Однак [PERSON] свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором. Відповідно до довідки субконто за період з 20.11.2023 по 16.12.2024 по кредитному договору №20.11.2023-100002016 та довідки-розрахунку за вказаним договором загальний розмір заборгованості [PERSON] становить 25499,95 грн. та складається з 10000 грн основного боргу, 13999,95 грн - проценти, 15000 грн - комісія. Перевіряючи правомірність позовних вимог законодавчим нормам, суд виходить з наступного. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України.) Абзац другий ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного суд вважає, що кредитний договір № 20.11.2023-100002016, підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеним, що підтверджується сукупністю досліджених судом доказів. Підписавши вказаний договір, [PERSON] посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, ними погоджено усі істотні умови договору, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідно до умов кредитного договору відповідач отримав грошові кошти у розмірі 10000 грн. строком на 140 днів, тобто до 07.04.2024, зі сплатою комісії , пов`язаної з наданням кредиту у розмірі 1500 грн., однак порушив свої обов`язки за кредитним договором, не повернув суму кредиту та не сплатив комісію, передбачену умовами договору. Матеріали справи містять належні та допустимі докази укладення між сторонами кредитного договору та перерахування кредитних коштів на рахунок [PERSON] , а відтак суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №20.11.2023-100002016, яка складається з 10000 грн. заборгованості по тілу кредиту та 1500 грн комісії. Доказів, які б спростовували наведені висновки суду, відповідачем не надано. Посилання представника відповідача щодо відсутності доказів укладення кредитного договору та перерахунку коштів позичальнику спростовуються матеріалами справи, надана квитанція про перерахунок кредитних коштів відповідає вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», вказана в ній маска банківської картки, на який здійснювався перерахунок коштів, відповідають масці платіжного засобу, зазначеного позичальником в кредитному договорі. Твердження представника відповідача про неправомірне нарахування комісії суд не приймає до уваги з тих підстав, що вказані вище ч.4 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закон України «Про споживче кредитування» відносять комісію, пов`язану з наданням кредиту, до загальних витрат за споживчим кредитом, а відтак надають право кредитодавцю на її встановлення. Встановлення комісії, пов`язаної з наданням кредиту, у розмірі 1500 грн передбачене умовами заявки, підписаної відповідачем, та підтвердження укладення кредитного договору, є істотною умовою договору, яку сторони погодили та яка підлягає виконанню. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами суд зазначає наступне. Відповідно до положень пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Як вбачається з довідки №417 від 25.11.2024, виданої 10 Територіальним вузлом урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, [PERSON] перебуває на військовій службі у [NUMBER] ТВУЗ Держспецзв`язку з 11.10.2021 по теперішній час. Враховуючи, що [PERSON] є військовослужбовцем, а заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 13999,95 грн нарахована позивачем під час дії в Україні особливого періоду, відтак позовні вимоги про стягнення такої заборгованості є безпідставними та задоволенню не підлягають. Посилання представника позивача на ненадання відповідачем документів, які б підтверджували право на пільгу для позивача не є підставою для обмеження права [PERSON] як військовослужбовця на користування вказаною вище пільгою. На підставі зазначеного,

Outcome: partial