Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-26 00:00:00

в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами звернулось ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів". Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до кредитного договору укладеного з ТОВ «Селфі Кредит» відповідач 20.02.2022 отримав кредит на умовах строковості, зворотності та платності. В подальшому 29.02.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу №29022024, відповідно до якого ТОВ «Селфі Кредит» передало (відступило) на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі щодо [PERSON] в розмірі 12763,20 грн., з яких: 6300 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 6463,20 грн. - сума заборгованості за відсотками. Також, 17.02.2022 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем було укладено кредитний договір №19396-02/2022 на умовах строковості, зворотності та платності. В подальшому 08.12.2022 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» було укладено договір факторингу №08122022, відповідно до якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передало (відступило) на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі щодо [PERSON] в розмірі 5984 грн., з яких: 2000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 3984 грн. - сума заборгованості за відсотками. Посилається на те, що відповідач не виконав зобов`язання з повернення кредиту та відсотків за його користування ні на користь позивача, ні на користь первісних кредиторів. Первісні кредитори зобов`язання за вищевказаними договорами виконали у повному обсязі та надали відповідачу кредит у розмірах, передбачених умовами договорів. В порушення умов укладених договорів відповідач зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконав та допустив виникнення заборгованості. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача вищевказані заборгованості за договорами, а також судові витрати по справі. Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 22.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам було встановлено строки для подання заяв по суті справи. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому, не оспорюючи укладення кредитних договорів, вказав на те, що позивач не надав доказів зарахування на його рахунок кредитних коштів, а отже не виконання позивачем умов договору в частині надання для нього 6300 грн. та 2000 грн. Окрім того, зазначає, що при укладенні договору не розумів спеціальної термінології, якою викладено договір, складений позивачем, та вважала, що розмір відсотків, який йому слід сплатити за договорами складав 3591 грн. за договором №307509 та 300 грн. за договором №19396-02/2022 і вказані суми були прописані у графіках платежів. Вважає умови договорів за якими йому нараховано заборгованість за відсотками - несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності договору, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду йому, як споживачу послуг. Просить в задоволенні позову відмовити. В судове засідання представник позивача не з`явився, в поданій до суду заяві позов підтримав та просить розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому порядку, представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. З матеріалів справи судом встановлено, що від ТОВ «Селфі Кредит» відповідач 20.02.2022 отримав кредит на умовах строковості, зворотності та платності, згідно якого відповідачу надано кредит у розмірі 6300 грн. та зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,90% в день (стандартна процентна ставка). Сторони погодили, що кредитний договір, паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів з якими позичальник ознайомився та приєднався підписавши договір, складають єдиний кредитний договір. 29.02.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу №29022024, відповідно до якого ТОВ «Селфі Кредит» передало (відступило) на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі щодо [PERSON] в розмірі 12763,20 грн. Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. У відповідності до п.п. 1.1. Кредитного договору, укладання Кредитного договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Відповідно до п.п.10.6. Кредитного договору, цей Договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання, в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону повідомлений останнім товариству в ІТС товариства. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору. Відповідно до п.п. 2.1. Кредитного договору, кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку Клієнта [NUMBER] , зазначену клієнтом в особистому кабінеті, і яка зазначена в даному п.п. Кредитного договору. Згідно з п.п. 2.4. Кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» суми кредиту (загального розміру) на користь клієнта. Порядок обчислення (нарахування) процентів, пролонгація, порядок повернення кредиту та сплата процентів, права та обов`язки сторін обумовлені в підписаному сторонами Кредитному договорі. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами правил надання коштів у позику в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (п.п. 10.8. Кредитного договору), які розміщені на веб-сайті, повністю Приймаючи умови Кредитного Договору, відповідач підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил. Судом встановлено, що між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем [PERSON] 17.02.2022 укладено договір про надання фінансового кредиту № 19396-02/2022, за умовами якого [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 2000,00 грн. на власні потреби строком на 30 днів на умовах сплати процентів з розрахунку 0,5 % на добу (480,71 % річних) за користування кредитними коштами та зобов`язався повернути кредитні кошти 18.03.2022 у розмірі 2000,00грн. та сплатити 300 грн. процентів. Вказаний договір укладений шляхом акцептування відповідачем [PERSON] публічної оферти ТОВ «ФК «Інвеструм», усі документи, що підтверджують його укладення, а також містять істотні умови договору позики, зокрема: Паспорт споживчого кредиту, договір про надання фінансового кредиту № 19396-02/2022 від 17.02.2022, Додаток 1 до договору про надання фінансового кредиту № 19396-02/2022 від 17.02.2022 - підписані електронним підписом позичальника [PERSON] , і відповідачем не спростовано. Відповідач не подав суду жодних письмових доказів на спростування зарахування йому коштів за кредитними договорами на платіжну картку [NUMBER] , або доказів того, що картка із вказаними реквізитами йому не належить. Публічна пропозиція (оферта) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору, однак всі інші істотні умови які є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, зазначено в Індивідуальній частині договору про надання фінансового кредиту - Кредитному договорі. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Приймаючи умови кредитного договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з цими умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Укладення між сторонами вищевказаних правочинів відповідачем не оспорюється та підтверджується належними та допустимими доказами. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами вищевказаного правочину з приводу отримання відповідачем кредиту у ТОВ «Селфі Кредит», ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ". Відповідно до ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Порядок укладання договорів в електронній формі визначено Законом України "Про споживче кредитування" та Законом України "Про електронну комерцію". Зокрема, в ст.13 Закону України "Про споживче кредитування" зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. З аналізу положень ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" вбачається,\~що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12\~цього Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію", одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є CMC повідомлення з кодом, який зазначений у тексті договору у розділі Підписи сторін. Водночас, ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до норм ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. При цьому, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст.207 ЦК України). Статтею 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З аналізу вищевказаних норм вбачається, що договір №307509 від 20.02.2022 та договір №19396-02/2022 від 17.02.2022 є письмовим правочином, який відповідає формі визначеній ст.207, 208, 1047, 1055 ЦК України. Дані договори відповідають вимогам ст.1054 ЦК України і доказів того, що він оспорювався відповідачем не подано. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст.610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення. Згідно ст.617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Частиною 1 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. За договором про надання споживчого кредиту № 307509 від 20.022022 було обумовлено такі умови: суму кредиту - 6300 грн., процентну ставку - 1,90%, строк кредиту - 30 днів, За договором про надання фінансового кредиту № 19396-02/2022 від 17.02.2022 було обумовлено такі умови: суму кредиту - 2000 грн., процентну ставку - 0,5% на добу, строк кредиту - 30 днів Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачем умови договору не виконувалися, заборгованість та проценти за користування кредитами не сплачувалися. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ні позивачу, ні первісному кредитору не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а отже з відповідача на користь позивача слід стягнути суму основного боргу. Договором про надання споживчого кредиту № 307509 від 20.02.2022 обумовлено сукупну вартість кредиту в розмірі 9891 грн., яка включає 6300 грн. суми кредиту та 3591 грн. процентів за користування кредитними коштами. Термін повернення кредитних коштів складав 30 календарних днів. Договором про\~надання фінансового\~кредиту №\~19396-02/2022\~від 17.02.2022 обумовлено сукупну вартість кредиту в розмірі 2300 грн., яка включає 2000 грн. суми кредиту та 300 грн. процентів за користування кредитними коштами. Термін повернення кредитних коштів складав 30 календарних днів. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної правової норми такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства. Із розрахунку заборгованості за Договором № 307509, складеним ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», вбачається, що проценти за користування кредитом нараховувалися йому не лише в строк 30 днів (з 20.02.2022 по 21.03.2022 включно), але й після його закінчення аж до 21.12.2022 включно. При цьому в графі статус у розрахунку заборгованості і період з 26.03.2022 по 21.12.2022 вказано «Автопролонгація». Отже, суму процентів за користування перевищує обумовлену в договорі, кредитором було нараховано у зв`язку з автопролонгацією. Відповідно до\~п.4.1\~цього договору\~строк кредиту\~може бути\~продовжено у\~два способи: за ініціативою\~споживача в\~порядку,\~визначеному в\~п.\~4.2\~Договору; в порядку автопролонгації згідно з умовами, визначеними в п. 4.3 Договору. Позивачем не було доведено, що [PERSON] вчинив дії для пролонгації договору, отже пролонгації договору за ініціативою споживача не відбулося. У пунктах 4.3.1-4.3.2 договору про надання\~фінансового кредиту\~№19396-02/2022\~від 17.02.2022 викладено\~такий порядок\~автопролонгації договору:\~«Сторони домовились,\~що у\~випадку,\~якщо у\~Споживача на\~дату закінчення\~строку кредиту\~(нового\~строку кредиту\~після пролонгації\~або автопролонгації)\~наявна заборгованість\~за кредитом,\~строк кредиту\~продовжується кожен\~раз на\~один наступний\~календарний день,\~що слідує\~за днем\~закінчення такого\~строку,\~але не\~більше ніж\~на 90\~(дев`яносто)\~календарних днів\~поспіль,\~крім випадку,\~якщо в\~цей день\~повинна відбутися\~пролонгація строку\~кредиту за\~ініціативою споживача,\~відповідно до\~пп.\~4.2.2-4.2.4.\~Договору.\~Тобто в\~даному випадку\~кожен день\~автопролонгації є\~новою датою\~повернення кредиту. Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп.4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у порядку передбаченому п.4.2. Договору». Зі змісту вищенаведених пунктів Договору вбачається, що автопролонгація кредитного договору відбувається не більше, ніж на 90 днів, у випадку наявності в Споживача заборгованості. Разом із тим, формулювання «на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації)» не є однозначним у тлумаченні. Згідно з правилами українського правопису розділовий знак - дужки - використовуються для уточнення, тобто фраза «нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації» уточнює, на дату закінчення якого саме строку кредиту має бути наявна заборгованість для автопролонгації - це або новий строк кредиту після пролонгації за ініціативою споживача, або новий строк кредиту після автопролонгації. Таким чином, автопролонгація за таким розумінням п.п. 4.3.1-4.3.2 Договору відбувається при наявності заборгованості на закінчення строку кредиту лише за умови, що попередньо уже відбувалась пролонгація договору (пролонгація за ініціативою споживача чи подальша автопролонгація). Позивач надає розрахунок заборгованості за договором № 19396-02/2022 від 17.02.2022, однак цей розрахунок відображає лише період заборгованості після передачі права вимоги за договором факторингу, коли передана сума вимоги вже становить 5984,00 грн. У п. 2.4 і п. 2.5 цього кредитного договору міститься умова, яка може пояснити нарахування відсотків в сумі, більшій за обумовлені 300,00 грн. У цих пунктах вказано: «2.4. Якщо відповідно до пункту 1.5 цього Договору, Клієнт прострочить виконання зобов`язання, або в разі пролонгації кредиту зі зниженою процентною ставкою, нараховані згідно умов Договору проценти підлягають перерахуванню за процентною ставкою 3,2% на добу з першого дня прострочення користування кредитними коштами та оплаті Клієнтом в повному обсязі на загальних умовах, при цьому Клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору. 2.5. Обчислення строку користування кредитом та нарахування про цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказання Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом». Завдяки пунктам 2.4 і 2.5 кредитного договору кредитор фактично встановив два строки і дві процентні ставки кредиту. Так, у пункті 1.2 договору кредитор визначає строк кредиту в 30 днів (до 18.03.2022), а вже в п. 2.5 договору кредитор встановлює інший строк - у фактичну кількість днів користування кредитом, тобто аж до погашення заборгованості. Так само в п. 1.3 договору процентна ставка була обумовлена в 0,5 відсотка за добу, а в п. 2.4 договору кредитор встановлює її в 3,2 відсотки за добу. Тобто, в наданих копіях кредитних договорів визначаються фактично декілька строків, в межах яких здійснюється повернення отриманих позичальником грошових коштів. Тому при вирішенні спірних правовідносин суд вважає за необхідне застосувати положення contra proferentem. В постанові Верховного Суду від 05.10.2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження №61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч.1 ст.637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст.213 цього Кодексу. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.05.2022 у справі №944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч.3, 4 ст.213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме: за договором №307509 від 20.02.2022 в розмірі 9891 грн., за договором №19396-02/2022 від 17.02.2022 в розмірі 2300 грн. та в 30 днів відповідно, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом. Це не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України, держава захищає права споживачів, а відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Очевидно, що визначений розмір процентів є непропорційно великою сумою компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості кредиту), не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Правильність застосування положень п.5 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" до зменшення заборгованості саме за процентами від суми позики, а не лише до неустойки, підтверджується постановою Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19. Також, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 №543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11.07.2013 у справі №1-12/2013 зазначав, що, з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Таким чином, оскільки борг по процентам за договорами на даний час [PERSON] повністю не сплачений, то в цій частині позовні вимоги слід частково задовольнити та стягнути з відповідача користь позивача 3591 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом №307509 від 20.02.2022 та 300 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом №№19396-02/2022 від 17.02.2022. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку повністю не повернуті, та згідно ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків за їх користування. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 1968 грн. 20 коп. \~ \~ \~ \~ На підставі ст.549, 610, 612, 639, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial