Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 226000 грн. за договором позики від 29.08.2024 року та 2260 грн. судового збору. В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що 29 серпня 2024 року між нею та [PERSON] укладено у письмовій формі договір безпроцентної позики, за умовами якого позичальник отримала у позику 247000 грн., які зобов`язалася повернути до 29 жовтня 2024 року. Факт передачі коштів у сумі 247000 грн. підтверджується письмовою розпискою позичальника. На виконання своїх зобов`язань за вказаним договором [PERSON] здійснила часткове повернення позики, зокрема 03.09.2024 р. в сумі 15000 грн., 20.09.2024 р. - в сумі 6000 грн. Від повернення решти боргу позичальник ухиляється, залишилися несплаченими грошові кошти у сумі 226000 грн. Покликаючись на положення ст. 526, 530 ЦК України, просила стягнути з відповідача на її користь 226000 грн. боргу та понесені нею витрати зі сплати судового збору. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. Просила заявлені вимоги задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про день, місце та час розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином, відзиву на позов не подавала. Згідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подала та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 29 серпня 2024 року між сторонами укладено у письмовій формі договір безпроцентної позики, за умовами якого відповідач [PERSON] отримала у позику 247000 грн., які зобов`язалася повернути позикодавцю [PERSON] до 29 жовтня 2024 року. 29 серпня 2024 року у підтвердження факту укладення зазначеного договору позики та отримання грошових коштів у сумі 247000 грн. позичальник [PERSON] надала письмову розписку. Також встановлено, що 03 вересня 2024 року відповідач повернула частково позику, сплативши позивачу грошові кошти в сумі 15000 грн., 10 вересня 2024 року сплатила 6000 грн, про що наявна письмова розписка позикодавця. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають у тому числі з договорів. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, ст. 1046 ЦК України. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. За договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Враховуючи те, що в наданих суду договорі безпроцентної позики від 29 серпня 2024 року, письмовій розписці про отримання грошових коштів позичальником, графіку повернення коштів прямо зазначено про отримання відповідачем грошових коштів від позивача в сумі 247000 грн. та обов`язок їх повернути до 29 жовтня 2024 року, а також те, що відповідачем в рахунок сплати зазначеного боргу 03.09.2024 р. та 10.09.2024 року було повернуто позивачу лише 21000 грн., суд вважає доведеним, що вказане зобов`язання належним чином не виконано. При цьому суд дійшов висновку, що сума боргу, яка підлягає поверненню позивачу, складає 226000 грн. За наведених обставин позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір, що був сплачений позивачем при поданні позову до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved