Jurisdiction: civil
Date: 2024-12-25 00:00:00

18.04.2024 [PERSON] , в особі представника, адвоката Семенка В.І. звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та просив суд встановити особу заявника та факт її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991. Метою звернення заявника до суду є необхідність встановлення особи для отримання паспорту громадянина України. В обґрунтування заяви зазначив, що [PERSON] народилася м.Ніжині Чернігівської області [INFO] . Паспорт зразка 1974 року та трудову книжку не отримувала. З 1965 по 1975 роки навчалася в Ніжинській середній школі №2. Після закінчення школи працювала на Ніжинському хлібзаводі, але на роботу її прийняли без паспорту та трудової книжки. У 1978 році у заявника народилася дочка [PERSON] , запис про батька дочки у книзі реєстрації народжень був зроблений за її прізвищем. Після народження дочки вона переїхала жити до цивільного чоловіка [PERSON] у його будинок [ADDRESS] . У 1979 році у неї народився син [PERSON] . У подальшому, в період з 1980 по 1987 роки вона працювала на Ніжинському хлібзаводі. У 1987 році у неї народився син [PERSON] . Після народження сина вона деякий час з 1990 року працювала робочою на Ніжинській сортодослідній станції. Станом на 1991 рік заявниця постійно проживала разом із дітьми в [ADDRESS] . У 2000 році помер її цивільний чоловік та батько її трьох дітей [PERSON] . У період з 2005 по 2015 роки вони проживала у свого співмешканця [PERSON] в с.Паливода Ніжинського району Чернігівської області, а з 2015 року проживає у сина [PERSON] у [ADDRESS] . Представник зазначив, що заявник ніколи не отримувала ні паспорт колишнього СРСР на паспорт громадянина України. Звернувшись навесні 2024 року до Ніжинського відділу ДМС у Чернігівській області з заявою щодо оформлення паспорта громадянина України, отримала відповідь, щодо необхідності встановлення особи та підтвердження громадянства України в судовому порядку. На даний час вона досягла пенсійного віку, через відсутність паспорта та інших необхідних документів вона не може оформити пенсію. Ухвалою суду від 25.07.2024 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження. 13.08.2024 на адресу суду від заінтересованої особи надійшли письмові пояснення в яких зазначено, що законодавством України з питань громадянства не передбачена процедура встановлення особи під час оформлення документів для встановлення належності до громадянства України у разі відсутності документа, що підтверджує особу. Ніжинський відділ УДМС у Чернігівській області рекомендував заявнику встановити її особу рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 318 ЦПК України, у заяві повинні бути зазначені, зокрема, докази, що підтверджують факт. Однак, у додатках до заяви та інших матеріалах судової справи, отриманих УДМС у Чернігівській області, відсутні будь-які докази, що стосуються постійного проживання заявника в Україні станом на 24.08.1991, тому відсутні підстави для задоволення заяви в частині вимог щодо зазначеного факту. У частині вимог про встановлення особи заявника відділ покладається на думку суду. 11.09.2024 від представника заявника адвоката Семенка В.І. надійшла заява про приєднання до матеріалів справи доказів на підтвердження обставин викладених у заяві, а саме: копій світлин на яких відображена [PERSON] будучи ученицею 8-го та 10-го класів Ніжинської школи №2 та акт про проживання особи без реєстрації. У судовому засіданні представник заявника [PERSON] адвокат Семенок В.І. заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні тим, що зазначені у заяві. Заявник [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що після закінчення школи вона працювала на Ніжинському хлібзаводі. Пізніше познайомилася з [PERSON] з яким вони не були офіційно одружені, але від цивільного шлюбу мали трьох дітей 1978, 1979 та 1987 року народження. Чоловік працював на будівництві та їздив на заробітки до Москви. Проживали вони всією сімєю у будинку [ADDRESS] . Діти навчалися у Ніжинській школі. Після смерті чоловіка у 2000 році вони переїхали жити у село Перебудова. Станом на 24.08.1991 вона проживала у м. Ніжині Чернігівської області і нікуди не виїжджала. Вона не пам`ятає, що за життя була в суді та відносно неї ухвалювався вирок. Представник заінтресованої особи Іваненко С.М. у судовому засіданні зазначила, що в судовому засіданні не підтверджено факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24.08.1991. Крім того, надала копію вироку Ніжинського міського суду від 22.04.2003 та копію рішення Ніжинського міськрайонного суду від 09.07.2010 згідно яких вбачається, що прізвище заявниці [PERSON] , тобто [PERSON] і [PERSON] є однією і тієюж особою. Щодо встновлення судом особи заявниці, поклалася на розсуд суду. Попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання та приведені до присяги свідки суду надали наступні показання: [PERSON] зазначив, що родиною (з батьком та сестрою) жили у [ADDRESS] . Його батько [PERSON] помер у 2000 році. У 1994 році мати відвела його у перший клас до Ніжинської ЗОШ №12, де він навчався. Йому відомо, що мати працювала на хлібзаводі, потім прибиральницею у ЗОШ №6 та на сортувальній станції. [PERSON] пояснила, що її батькі [PERSON] та [PERSON] в офіційному шлюбі не були.Батько помер у 2000 році, коли був на заробітках. Їй відомо, що мати [PERSON] навчалася у Ніжинській ЗОШ №2, працювала на хлібзаводі, сортовій станції та прибиральницею у ЗОШ №6. У 1991 році їй було 23 роки, і на той час вони сім`єю проживали у [ADDRESS] . Їй не було відомо, що мати не має паспорту. [PERSON] зазначила, що навчалася у ЗОШ №2 у період з 1965 по 1975 роки разом з [PERSON] . Відомо, що після школи [PERSON] працювала на хлібзаводі. Пам`ятає, як зустріла [PERSON] у РАЦСі і остання розповіла, що вони реєструють народження дитини [PERSON] та одночасно реєструють шлюб з [PERSON] . Від шлюбу у них було троє дітей. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] була її однокласницею, вони навчалися у ЗОШ №2 у період з 1965 по 1975 роки. Після школи не спілкувалися, але чула, що у неї було троє дітей. Де [PERSON] перебувала станом на 1991 рік їй не відомо. Свідки [PERSON] та [PERSON] дали покаи ідентичні показам свідка [PERSON] . Свідок [PERSON] суду показав, що познайомився з [PERSON] у 1983 році у с.Перебудова. З 1987 року [PERSON] жив у [ADDRESS] по сусідству з ним. [PERSON] працювали у будівельній бригаді, а його дружина [PERSON] на хлібзаводі. [PERSON] їздив на заробітки у м.Москва, де він і помер у 2000 році. [PERSON] \~та [PERSON] офіційно не були одружені, але від цивільного шлюбу мали трьох дітей. Їхні діти разом навчалися у ЗОШ №6. Після смерті [PERSON] вони продали будинок та переїхали жити у село Перебудова. Свідок [PERSON] пояснила, що жила по сусідство з сім`єю [PERSON] так їх називали по [ADDRESS] [PERSON] помер у м.Москва, де був на заробітках. Звідти його привезли ховати у м.Ніжин. [PERSON] працювала на хлібзаводі, а їхні діти ходили до однієї школи. Після смерті чоловіка у 2000 році [PERSON] продала будинок та переїхала жити у село. До того часу вона нікуди не виїжджала. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку . Відповідно до ч.1 ст.3, ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У ч.1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2\~ст.315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого прядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення та якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Аналіз зазначених норм свідчить, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути, зокрема, заяви про встановлення таких фактів постійного проживання на території України станом до 24.08.1991. Заявник, в особі представника, звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, метою такого звернення є необхідність встановлення особи для отримання паспорту громадянина України. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] (заявник), народилася [INFO] в місті Ніжині Чернігівської області, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області зроблено відповідний актовий запис за №86, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 02.02.1958. Зі слів заявника, її батьки проживали на час її народження по [ADDRESS] . Згідно фотокарток, на яких зображена [PERSON] , остання навчалася у Ніжинській середній школі №2, була ученицею 8-го класу у 1972-1973 роках та ученицею 10-го класу у 1974-1975 роках (а.с.36-39), вказані обставини підствердили допитані судом свідки. З акту про проживання особи без реєстрації від 16.08.2024 вбачається, що [PERSON] постійно проживала без реєстрації у житловому будинку [ADDRESS] у період з 1978 по 2005 рік (а.с.40). \~ \~ \~ \~У 1978 році у заявника народилася дочка [PERSON] , місце народження м.Ніжин, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ніжинського міського управління юстиції Чернігівської області 19.02.1979, актовий запис №139 (а.с.9). Згідно листа ТОВ «НіжинХліб» №145 від 12.07.2024 вбачається, що записів про громадянку [PERSON] у період 1975-1987 роки не знайдено (а.с.20). Заявник у своїй заяві зазначала, що паспорт колишнього СРСР та громадянина України ніколи не отримувала. Звернувшись навесні 2024 до Ніжинського УДМС у Чернігівській області щодо оформлення та виготовлення паспорта громадянина України, вона отримавла відмову З відповіді Ніжинського відділу УДМС у Чернігівській області №7423-621/7423.1-24 від 22.05.2024 наданої на звернення [PERSON] , вбачається, що рішенням Ніжинського відділу УДМС у Чернігівській області [PERSON] тимчасово відмовлено в оформленні паспорта громадянина України відповідно до пункту 4 частини 7 статті 16 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», підпункту 1 пункту 100 Постанови Кабінету Міністрів України № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» від 25.03.2015 (далі Порядок), зі змінами. З метою ідентифікації та визначення належності до громадянства України Ніжинським відділом УДМС у Чернігівській області в період з 26.04.2024 по 22.05.2024 року проведені всі перевірки, передбачені вимогами Порядку, проте в результаті зазначених перевірок встановити особу [PERSON] та підтвердити належність до громадянства України, не надалось можливим. Роз`яснено, що для оформлення паспорта громадянина України необхідно в судовому порядку встановити особу та оформити процедуру встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 або пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» (а.с.12). Надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5492-VI (далі Закон № 5492-VI),Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III (далі Закон № 2235-III). Згідно з підпунктом «а» п.1 ч.1 ст. 13 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру. Частиною 1 ст.4 вказаного Закону передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування. Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 зазначеного Закону ідентифікація особи встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо. Згідно п.1 ч.1 ст.2 Закону № 5492-VI розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360, визначено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі - Порядок № 302). У пунктах 38-40 Порядку № 302 передбачено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. У виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи (п. 43 Порядку № 302). Зокрема, цим пунктом встановлено, що у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції, Міністерства юстиції України, органів Державної фіскальної служби, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів Державної міграційної служби. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців. Крім того, у виключних випадках за відсутності фотокартки особи та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів, які були зазначені у письмовому зверненні. За результатами їх свідчень складається акт встановлення особи за формою, встановленою МВС. Строк проведення процедури встановлення особи не повинен перевищувати двох місяців. Згідно абз.2 ч.1 ст.10 Закону № 5492-VI … Якщо особу не буде ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи, строк якої не перевищує двох місяців. У разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідного рішення суду документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються. Враховуючи вищевикладені норми законодавства, заявник має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення у порядку, визначеному абз.2 ч.1 ст.10 Закону України № 5492-VI. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.09.2020 у справі № 366/474/19. Встановлення особи має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України та реалізації ним своїх конституційних прав. У ч.1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У зв`язку із тим, що на підставі звернення заявника щодо оформлення та виготовлення паспорта громадянина України до Ніжинського відділу УДМС у Чернігівській області, вона отримала відмову, її особу не встановлено, з урахуванням досліджених копій документів, доданих заявником до матеріалів справи, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення вимог про встановлення особи заявника, [PERSON] , [INFO] , уродженки м.Ніжина Чернігівської області. Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України «Про громадянство України», Указом Президента України від 27.03.2001 №215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» (Закон № 2235-III) і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ст.1 Закону № 2235-III, громадянство України - правовий звязок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обовязках. Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. Реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України, спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи. Виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства Указом Президента України покладено на Державну міграційну службу України та її територіальні органи. Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Тобто, особи, які визначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24.08.1991, а зазначені у п. 2 з 13.11.1991. З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Так, встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.3 цього Закону. Відповідно до пунктів 1, 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянствоУкраїни» (13.11.1991) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися з фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13.11.1991, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991. Пунктом 8 даного Порядку передбачено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до п.1 ч.1 ст.3 вищезазначеного Закону особа, яка за станом на 24.08.1991 постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає, в тому числі, судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24.08.1991. Отже, одним із документів на підтвердження обставин для встановлення належності до громадянства України є рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, законом не передбачено. Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлені законом. У судовому засіданні достовірно встановлено, що заявник народилася в м.Ніжині Чернігівської області, тобто на території колишньої УРСР, яка в подальшому стала територією України. З часу народження остання проживала з батьками за адресою: [ADDRESS] , з 1978 року фактично проживала по [ADDRESS] , з 2015 року по теперішній час фактично проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Перебудівського старостинського округу Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області № 48 від 24.06.2024 (а.с.11). Також судом встановлено, що у 1987 році заявник народила сина [PERSON] , якому станом на 1991 рік було 4 роки. Звернувшись до Ніжинського відділу УДМС у Чернігівській області щодо оформлення та виготовлення паспорта громадянина України, отримала відмову, оскільки за результатами проведення процедури встановлення особи, особу не встановлено, не підтверджено факту належності особи до громадянства України. Пунктом 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Заявнику встановлення зазначених вище юридичних фактів (його особи та постійного проживання на території України з моменту народження, протягом життя та станом на 24.08.1991) необхідно для отримання паспорту громадянина України. Можливості документально підтвердити заявлені факти у позасудовому порядку він позбавлений. Аналіз наявних письмових доказів в їх сукупності та системному звязку з положеннями діючого законодавства України, дають підстави для висновку про доведеність факту постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991. Надані у судовому засіданні заявником та свідками покази підтверджують факт проживання останнього на території України станом на 24.08.1991, які в судовому засіданні не спростовані, а тому заява в цій частині також підлягає задоволенню. Встановлення цього факту має для [PERSON] юридичне значення, так як надасть їй можливість набути громадянство України та отримати паспорт громадянина України. Наявність спору про право, що пов`язане із набуттям заявником громадянства України, - відсутнє. Заявниця позбавлена можливості в іншому порядку встановити зазначений факт. За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved